ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2024 р. Справа№ 910/18460/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Корсака В.А.

Євсікова О.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Бучацького Андрія Михайловича

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.12.2023 про повернення позовної заяви

у справі № 910/18460/23 (суддя: Балац С.В.)

за позовом фізичної особи-підприємця Бучацького Андрія Михайловича;

до Акціонерного товариства "УКРСИББАНК";

про визнання недійсним договору та встановлення нікчемності договору

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Бучацький Андрій Михайлович звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства "УКРСИББАНК" про визнання недійсним договору та встановлення нікчемності договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.12.2023 позовну заяву і додані до неї документи повернуто заявнику на підставі п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, ФОП Бучацький А.М. звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.12.2023 у справі № 910/18460/23 та направити справу для продовження розгляду до Господарського суду міста Києва.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувана ухвала є хибною та не відповідає вимогам чинного процесуального законодавства. Апелянт зазначає, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 173 ГПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні вимоги.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.12.2023 апеляційна скарга у справі № 910/18460/23 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Євсіков О.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2023 вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги фізичної особи-підприємця Бучацького Андрія Михайловича на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.12.2023 про повернення позовної заяви відкладено до надходження матеріалів справи № 910/18460/23 до Північного апеляційного господарського суду та витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/18460/23.

До Північного апеляційного господарського суду з Господарського суду міста Києва, на виконання вимог ухвали апеляційного суду від 19.12.2023, надійшли матеріали справи № 910/18460/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Бучацького Андрія Михайловича на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.12.2023 про повернення позовної заяви у справі № 910/18460/23; справу № 910/18460/23 призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи; запропоновано учасникам судового процесу подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання, протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали.

25.01.2024 на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. Свої доводи обґрунтовує тим, що вимога про встановлення факту нікчемності не може розглядатися в межах господарського судочинства. Зауважує, що правову оцінку договірним відносинам сторін та обставинам укладення правочинів надано у більш ніж десяти судових провадженнях, які були ініційовані позивачем.

Учасники справи про розгляд апеляційної скарги фізичної особи-підприємця Бучацького А.М. на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.12.2023 про повернення позовної заяви у справі № 910/18460/23 повідомлялись у встановленому процесуальним законом порядку, що підтверджується наявними у матеріалах справи довідкою про доставку електронного документа та довідкою про доставку електронного листа.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про повернення заяви позивачеві (заявникові).

За змістом ч. 3 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки сторони письмово висловили свою правову позицію з даного спору, а необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова Північного апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, місцевий господарський суд виходив з того, що вимога позивача про встановлення нікчемності договору є нічим іншим, як встановлення факту. В свою чергу, вимоги про встановлення юридичних фактів не підвідомчі господарським судам України, що також вбачається із системного аналізу частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України.

Також, суд першої інстанції вказав на те, що приписами п. 2. ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

Надаючи оцінку висновкам суду щодо наявності правових підстав для повернення позовної заяви, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

За приписами п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Таким чином, нормою процесуального права закріплене право позивача об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також запобігти можливості винесення різних рішень за однакових обставин.

Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права. При цьому, об`єднанню підлягають вимоги, які пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких ґрунтуються ці вимоги.

Доказами є будь-які відомості, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення осіб, що беруть участь у справі, та інших обставин, які мають значення для правильного розгляду справи.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/3156/17 судом касаційної інстанції зроблено висновок, що захист права шляхом визнання недійсним нікчемного правочину закон не передбачає, оскільки нікчемний правочин є недійсним у силу закону (стаття 215 Цивільного кодексу України, частина третя статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»), тому такий спосіб захисту не призведе до реального відновлення порушених прав позивача.

Водночас, позивачем у даній справі сформульовано також і вимогу про визнання договору недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/3156/17, поруч із вищенаведеним, зроблено висновок, згідно якого оцінка доводам сторін щодо нікчемності спірного договору має бути зроблена у мотивувальній частині судового рішення в разі звернення позивача до суду щодо застосування належного способу захисту.

Колегія суддів вважає передчасними посилання суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі на те, що вимоги позивача про встановлення нікчемності договору не підвідомчі господарським судам України, оскільки наявність чи відсутність порушених прав позивача, а також ефективність обраного ним способу захисту, не входить до меж дослідження під час перевірки позовної заяви на предмет відповідності вимогам процесуального законодавства щодо її форми та порядку подання на стадії відкриття провадження у справі. Такі обставини підлягають належному з`ясуванню під час розгляду позовної заяви по суті заявлених у ній вимог із повним і всебічним дослідженням усіх обставин справи та наданням правової оцінки усім доводам і доказам сторін.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.12.2023 у справі № 910/24368/14.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав та людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» від 01.03.2002).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Європейським судом з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 04.12.1995). Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28.10.1998).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Господарський суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 Господарського процесуального кодексу України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 16.03.2020 у справі № 910/14147/19.

Колегія суддів приходить до висновку, що у даній правовій ситуації повернення позовної заяви унеможливило доступ позивача до суду, оскільки місцевим господарським судом надано оцінку ефективності обраного позивачем способу захисту без повного і всебічного дослідження усіх обставин справи та надання правової оцінки усім доводам і доказам сторін, реалізація яких можлива лише на стадії розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Згідно ч. 3 ст. 271 ГПК України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду про повернення позову у даній справі не можна визнати такою, що прийнята з дотриманням норм процесуального права, а також при повному з`ясуванні усіх обставин, що мають значення для справи, а тому ухвала Господарського суду міста Києва від 12.12.2023 про повернення позовної заяви у справі № 910/18460/23 підлягає скасуванню з направленням справи для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Відтак, апеляційна скарга фізичної особи-підприємця Бучацького А.М. на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.12.2023 про повернення позовної заяви у справі № 910/18460/23 підлягає задоволенню.

Оскільки судом апеляційної інстанції остаточного рішення зі спору у даній справі не приймається, то розподіл судових витрат, в т.ч. і витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, за перегляд ухвали в апеляційному порядку підлягає здійсненню судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, за загальними правилами ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 255, 269, 271, п. 6 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 280-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Бучацького Андрія Михайловича на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.12.2023 про повернення позовної заяви у справі № 910/18460/23 - задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.12.2023 про повернення позовної заяви у справі № 910/18460/23 - скасувати.

3. Справу № 910/18460/23 направити до Господарського суду міста Києва на стадію вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст. ст. 286, 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді В.А. Корсак

О.О. Євсіков