ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.02.2024м. СумиСправа № 920/1220/23

Господарський суд Сумської області у складі судді Вдовенко Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Кириченко-Шелест А.Г.,

Розглянувши в порядку загального позовного провадження справу № 920/1220/23

за позовом Національного банку України (вул. Інститутська, буд. 9, м. Київ, 01601)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Сумитеплоенерго (вул. Друга Залізнична, буд. 10, м. Суми, 40030)

про стягнення 398 883 грн 80 коп.,

представники учасників справи:

від позивача Бірюк І.В.;

від відповідача не з`явився;

УСТАНОВИВ:

Позивач подав позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача 398 883 грн 80 коп., в тому числі: 242 957 грн 37 коп. попередньої оплати за теплову енергію, 128 608 грн 71 коп. інфляційних втрат, 27 317 грн 72 коп. 3% річних відповідно до договору № 66-Т/101589 від 11.11.2019, укладеного між сторонами.

Ухвалою від 27.10.2023 господарський суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 920/1220/23; призначив підготовче засідання з повідомленням сторін на 27.11.2023, 11:20; надав відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву; надав позивачу семиденний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подання відповіді на відзив; надав відповідачу семиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.

Копія ухвали суду від 27.10.2023 доставлена до електронного кабінета відповідача 29.10.2023, що підтверджується довідкою Господарського суду Сумської області від 29.10.2023 про доставку електронного листа в електронний кабінет.

Ухвалою від 14.11.2023 господарський суд задовольнив заяву представника позивача (вх. № 4423 від 14.11.2023) про участь у судових засіданнях у справі № 920/1220/23 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду; забезпечив участь представника позивача у судовому засіданні 27.11.2023 об 11 год. 20 хв. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

23.11.2023 відповідач подав відзив на позовну заяву (вх. № 7371 від 23.11.2023), в якому просить суд відмовити у задоволенні позову, поновити строк на подачу відзиву на позовну заяву, визнати поважними причини пропуску строку подачі відзиву на позовну заяву, з огляду на те, що підприємство відповідача працює в умовах воєнного стану, масштабних повітряних тривог, а тому були створені перешкоди для своєчасної реалізації відповідачем, передбаченого права на захист, а також враховуючи, що відповідачу знадобився додатковий час на опрацювання документів за значний період 2019-2023 роки. Відповідач зазначає, що позивачем невірно визначено обсяг та вартість фактично отриманих послуг за договором № 66-Т/101589 (на суму 15 025 грн 20 коп.), не враховано два акти приймання-передачі теплової енергії. На виконання договору № 66-Т/101589 від 11.11.2019 протягом листопада - грудня 2019 року відповідач передав позивачу теплову енергію на загальну суму 134 379 грн 40 коп. Акти прийому-передачі теплової енергії підписані представниками сторін та скріплені печатками. Залишок коштів становить 123 603,17 грн. Договір № 66-Т/101589 за своєю правовою природою є договором про надання комунальної послуги - послуги з постачання теплової енергії, яка споживається мешканцями гуртожитку, працівниками позивача, які знаходяться в приміщенні адмінбудівлі і гаражах. Тобто позивачем невірно визначено правову природу договору № 66-Т/101589 і неправильно застосовані положення закону про договір купівлі - продажу/поставки. У позивача не виникло право вимоги попередньої оплати, оскільки ні договором № 66-Т/101589, ні главою 63 ЦК України не передбачено строку повернення попередньої оплати. Позивач не подав доказів заявлення вимоги відповідачу про повернення попередньої оплати. Надані до суду докази, зокрема лист про повернення коштів за договором № 65-0008/84558 від 10.09.2021 та претензія № 65-0008/55324 від 31.07.2023 не є належними та допустимими доказами, оскільки позивачем не надано доказів направлення позивачем та отримання відповідачем таких документів (копія листа №65-0008/84558 від 10.09.2021 не містить реєстраційного штампу та підпису працівника канцелярії відповідача про його отримання, також не додано жодного доказу направлення його засобами поштового/кур`єрського зв`язку. Доданий до листа витяг з програмного забезпечення електронного документообігу СЕД ЛСКОД не свідчить про направлення листа на адресу відповідача; претензія № 65-0008/55324 від 31.07.2023 не містить реєстраційного штампу та підпису працівника канцелярії відповідача про її отримання і не додано жодного доказу направлення його засобами поштового/кур`єрського зв`язку саме даної претензії на адресу відповідача). Договір № 66-Т/101589, укладений між сторонами, належним чином виконаний відповідачем. Стягнення з відповідача суми попередньої оплати не є наслідком порушення грошового зобов`язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов`язань, а з інших підстав - повернення сплаченої попередньої оплати за постачання теплової енергії. За своєю суттю обов`язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов`язання в розумінні статті 625 ЦК України.

У судовому засіданні 27.11.2023, за участю представників позивача та відповідача, суд постановив протокольну ухвалу про продовження відповідачу строку для подання відзиву на позовну заяву та прийняття відзиву на позовну заяву до розгляду, з урахуванням приписів ст. 2, 119 ГПК України; протокольну ухвалу про відкладення підготовчого провадження на 13.12.2023, 13:00, забезпечення участі представника позивача у судовому засіданні 13.12.2023 о 13 год. 00 хв. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

11.12.2023 позивач подав відповідь на відзив (вх. № 7749 від 11.12.2023), в якій просить суд задовольнити позовні вимоги. Позивач зазначає, що у період з листопада по грудень 2019 року, окрім договору № 66-Т/101589 від 11.11.2019 діяв також і договір про закупівлю послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води № 66-Т/100844 від 08.01.2019, що укладений між Національним банком та ТОВ Сумитеплоенерго. Предметом договору № 66-Т/100844 від 08.01.2019 є надання послуг централізованого опалення та підігріву води у 2019 році (п. 1.1, п. 1.3 вказаного договору). Згідно з п. 10.1 договору № 66-Т/100844 від 08.01.2019 його укладено на термін з 01.01.2019 по 31.12.2019. За період дії договору № 66-Т/100844 від 08.01.2019 з січня по грудень 2019 року відповідачем було надано послуг на суму 695 644,08 грн, при цьому Національним банком на виконання даного договору у вказаний період було сплачено 866 911,02 грн, куди увійшла також оплата за надані послуги згідно з актом прийому-передачі теплової енергії від 30.11.2023 на суму 32 596,31 грн та актом прийому-передачі теплової енергії від 31.12.2023 на суму 86 737,89 грн. Тобто, послуги на загальну суму 119 354,20 грн (32 596,31 грн + 86 757,89 грн), які було надано згідно з актами прийому-передачі теплової енергії та про які відповідачем вказано у відзиві, Національним банком було оплачено за рахунок коштів, які переховувались на виконання договору № 66-Т/100844 від 08.01.2019. Вказана обставина встановлена рішенням Господарсько суду міста Києва від 31.08.2020 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2020 у справі № 920/1152/19. Оскільки ТОВ Сумитеплоенерго було учасником справи №920/1152/19, про вказану обставину йому достеменно відомо. Таким чином, твердження відповідача про те, що нібито за рахунок попередньої оплати відповідно до договору № 66-Т/101589 від 11.11.2019, Національний банк повинен був оплатити надані відповідачем послуги згідно з актом прийому-передачі теплової енергії від 30.11.2023 на суму 32 596,31 грн та актом прийому-передачі теплової енергії від 31.12.2023 на суму 86 757,89 грн не відповідає фактичним обставинам справи. Позивач зазначає, що за умовами договору про закупівлю послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, саме теплопостачальна організація отримує від споживача оплату за фактично отриману ним теплову енергію, а не виключно за її поставку/транспортування. Тобто, надаючи послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, виконавець цієї послуги виступає продавцем теплової енергії та вправі вимагати від споживача оплати за фактично отриману/спожиту кількість теплової енергії, як за придбаний товар. Окрім того, чинним законодавством не передбачено обов`язку споживача додатково укладати окремі договори на купівлю-продаж теплової енергії, її транспортування та постачання з іншими надавачами таких послуг. Тому позивачем вірно визначено юридичну природу (суть) договору, який є договором з постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу, що жодним чином не суперечить положенням Закону України Про житлово-комунальні послуги і до якого застосовуються положення законодавства, що регулює правовідносини з укладення договорів купівлі-продажу та поставки. Доводи відповідача про те, що до правовідносин, які виникли на підставі договору, застосовуються виключно положення законодавства, яке регулює правовідносини щодо надання послуг, не узгоджуються з нормами чинного законодавства та не спростовують підстав заявленого позову. За умовами п. 3.10. договору, для здійснення перерахунку однією з підстав є ненадання послуг в повному обсязі. Відповідач не подав доказів на підтвердження того, що на всю суму попередньої оплати у розмірі 257 982,57 грн було надано послуги. Остаточний обсяг фактично наданих відповідачем послуг за листопад - грудень 2019 року було визначено у січні 2020 року. Той факт, що перераховані Національним банком кошти, як попередня оплата за договором, є надлишковими було встановлено у січні 2020 року (під час оплати за послуги надані у грудні 2019 року). Отже, з огляду на зміст п. 3.10. договору та положень п. п. 24, 27 Правил, ТОВ Сумитеплоенерго надаючи акт прийому - передачі теплової енергії за грудень 2019 року на оплату, зобов`язане було провести перерахунок сплачених коштів за фактично надані послуги у період дії договору. Після того, як було визначено остаточний обсяг фактично наданих послуг у січні 2020 року, відповідач зобов`язаний був повернути позивачу залишок авансованих коштів, не чекаючи пред`явлення до нього вимоги. 28.12.2019 між Національним банком та ТОВ Сумитеплоенерго було укладено договір №66-Т/101799 про закупівлю послуг з постачання теплової енергії на 2020 рік і на виконання якого Національним банком сплачувались окремо кошти, що додатково підтверджує ту обставину, що надання послуг за договором припинилося саме 31.12.2019. Враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 22.09.2020 у справі № 918/631/19, у ТОВ Сумитеплоенерго виник обов`язок повернути попередню оплату за договором не з моменту пред`явлення до нього вимоги, а з 01.01.2020 - наступного дня після закінчення строку дії договору, коли відповідач усвідомлював протиправний характер неповернення залишку коштів у розмірі 242 957,37 грн. Щодо доводів відповідача про те, що лист № 65-0008/84558 від 10.09.2021 та претензія № 65-0008/55324 від 31.07.2023 є неналежними доказами, оскільки відсутні докази отримання даних листів уповноваженою особою відповідача, позивач зазначає, що положеннями договору не передбачено обов`язку сторін вживати заходів досудового врегулювання спору. 13.09.2021 Національним банком на адресу ТОВ Сумитеплоенерго рекомендованим листом з повідомленням про вручення за № 54 був направлений лист від 10.09.2021 № 65-0008/84558, факт надіслання даного листа підтверджується реєстром (списком) відправлення рекомендованих листів. 31.07.2023 позивачем направлено відповідачу претензію (вих. № 65-0008/55324 від 31.07.2023) щодо повернення авансованих коштів у розмірі 242 957,37 грн, інфляційних втрат - 128 608,71 грн та трьох процентів річних - 25 979,80 грн. Згідно з рекомендованим повідомленнями про вручення поштового відправлення № 011 від 31.07.2023, вищезазначене поштове відправлення вручено ТОВ Сумитеплоенерго 03.08.2023. З огляду на положення ст. ст. 275, 714 ЦК України та враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 22.09.2020 у справі № 918/631/19, Національним банком цілком правомірно на підставі ст. 625 ЦК України нараховані ТОВ Сумитеплоенерго три проценти річних та інфляційні втрати на суму неповернутої попередньої оплати за договором.

У судовому засіданні 13.12.2023, за участю представників позивача та відповідача, суд постановив протокольну ухвалу про прийняття відповіді на відзив до розгляду; протокольну ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів відповідно до ст. 177 ГПК України, відкладення підготовчого засідання на 15.01.2024, 11:20, забезпечення участі представника позивача в судовому засіданні 15.01.2024 об 11 год. 20 хв. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

03.01.2024 відповідач подав заперечення на відповідь на відзив (вх. № 37/24 від 03.01.2024), в якому просить суд визнати поважними причини пропуску строку подачі заперечення на відповідь на відзив та доданих до нього документів, оскільки підприємство відповідача працює в умовах воєнного стану, масштабних повітряних тривог, а тому були створені перешкоди для своєчасної реалізації відповідачем, передбаченого права на захист. Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.08.2020 у справі № 920/1152/19 встановлено, що між позивачем та відповідачем були укладені договори про закупівлю послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води № 66-Т/К-7475 від 06.02.2017, № 66- Т/К-8457 від 02.01.2018, за якими існує заборгованість у Національного банку України перед ТОВ Сумитеплоенерго за спожиті послуги в сумі 476 793,85 грн. Також у цій же справі господарський суд розглянув зустрічний позов НБУ до ТОВ Сумитеплоенерго і встановив, що між позивачем та відповідачем укладено договір № 66-Т/100844, відповідно до умов якого надавались послуги з централізованого постачання теплової енергії. Також судом досліджені докази і зроблені висновки, що за договором № 66-Т/100844 НБУ спожито послуг з постачання теплової енергії на суму 695 644,08 грн, а сплачено 866 911,02 грн, у зв`язку з чим задоволено зустрічний позов та стягнуто переплату за цим договором в сумі 171 266,49 грн (866 911,02 -695 644,08). Позивач стверджує, що в жовтні 2019 року ним сплачено на умовах попередньої оплати за жовтень 2019 року - 105 593,82 грн, яка була витрачена на рахунок № 66 від 31.10.2019 року в сумі 16069,33 грн та рахунок № 66/67 від 31.10.2019 в сумі 2022,44 грн, отже залишок становив 87502,05 грн (105 593,82-16069,33-2022,44). Розмір даного залишку не покриває розмір вартості послуг з постачання теплової енергії за актами прийому передачі теплової енергії від 30.11.2019 та 31.12.2019 (86 757,89 грн та 32 596,31 грн). Позивач зазначає, що кошти сплачені ним на виконання договору № 66-Т/100844 були спрямовані на оплату послуг спожитих позивачем у листопаді-грудні 2019р. за актами на суму 119 354,20грн за договором № 66-Т/101589. Проте, Господарським судом м. Києва у справі № 920/1152/19 розглядався спір про стягнення заборгованості за договором № 66-Т/100844, рішення набрало чинності лише 09.12.2020, тому і питання повернення попередньої оплати, з урахуванням твердження позивача, що оплата рахунків за договором № 66-Т/101589 за рахунок оплати за договором № 66-Т/100844 могло виникнути лише після набрання чинності рішенням суду у справі № 920/1152/19, тобто після 09.12.2020.

03.01.2024 відповідач подав клопотання (вх. № 31/24 від 03.01.2024), в якому просить суд долучити до матеріалів справи копію фіскального чеку та копію накладної № 345, оскільки відповідачем помилково не додані до заперечення, направленого до господарського суду, докази відправлення на адресу позивача такого заперечення.

12.01.2024 позивач подав додаткові пояснення (вх. № 94 від 12.01.2024), в яких просить суд залишити без розгляду заперечення відповідача, оскільки їх подано до суду 03.01.2024, тобто з пропуском встановленого судом строку. Позивач зазначає, що у вартість наданих послуг за договором № 66-Т/100844 від 08.01.2019, яка склала 695 644,08 грн також входить і вартість послуг на суму 32 596,31 грн (акт б/н від 30.11.2019) та на суму 86 757,89 грн (акт б/н від 31.12.2019); дана обставина підтверджується рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій у господарській справі № 920/1152/19, сторонами подавались акти звіряння розрахунків, у тому числі за договором № 66-Т/100844 від 08.01.2019. Позивач повідомляє, що від відповідача на виконання вимоги суду під час розгляду господарської справи № 920/1152/19 на адресу Національного банку надійшли акти звіряння розрахунків за договором № 66-Т та договором № 66/67-Т за період з 01.01.2018 по 31.12.2019 зі змісту яких вбачається, що відповідач виставив рахунки від 30.11.2019 на суму 32 596,31 грн та від 31.12.2019 на суму 86 757,89 грн саме по договору №66-Т, а рахунки від 31.11.2019 на суму 4 103,08 грн та від 31.12.2019 на суму 10 922,12 грн, що є спірними у даній справі по договору №66/67-Т. Твердження відповідача про те, що сума попередньої оплати, яку НБУ було сплачено 16.10.2019 у розмірі 105 593,82 грн не покриває витрат на оплату послуг на суму 32 596,31 грн (акт б/н від 30.11.2019) та на суму 86 757,89 грн (акт б/н від 31.12.2019) є невірними та не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки ТОВ Сумитеплоенерго вочевидь було не враховано, що з січня по лютий 2019 року Національним банком відповідачу було сплачено коштів на загальну суму 587 272,28 грн при тому, що за період з січня по лютий 2019 року згідно з наданих із запізненням рахунків та актів прийому-передачі теплової енергії, Національний банк відповідачу мав сплатити 384 153,19 грн (дана обставина встановлена у справі № 920/1152/19), тобто станом на кінець лютого 2019 року вже була переплата у розмірі 203 119,09 грн. З огляду на міркування відповідача виявляється, що теплова енергія на опалення та підігрів гарячої води ним поставляється у якійсь іншій невідомій формі, а не у вигляді пари, гарячої води, як це зазвичай здійснюють теплопостачальні організації. Позивач зазначає, що предметом договору є послуги з постачання теплової енергії та гарячої води за тарифами встановленими згідно із рішеннями Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Отже, твердження відповідача про те, що на правовідносини, які склались на підставі договору між позивачем, як споживачем та ТОВ Сумитеплоенерго, як енергопостачальником, не поширюються положення законодавства, яке регулює договірні відносини з постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу є абсолютно необґрунтованими. Позивач зазначає, що ТОВ Сумитеплоенерго, як суб`єктом господарювання, що здійснює діяльність з постачання теплової енергії, було укладено договір на підставі якого Національним банком, як споживачем, придбавалась теплова енергія в результаті її транспортування через приєднану мережу, що жодним чином не суперечить положенням Закону України Про житлово-комунальні послуги і не спростовує тієї обставини, що за своєю суттю даний договір є договором купівлі-продажу до якого також застосовуються положення законодавства, що регулює правовідносини поставки.

15.01.2024 відповідач подав клопотання (вх. № 217 від 15.01.2024), в якому просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату для надання часу для підготовки заперечення на додаткові пояснення позивача.

У судовому засіданні 15.01.2024 за участю представників позивача та відповідача, суд постановив протокольну ухвалу про продовження відповідачу строку для подання заперечення на відповідь на відзив на підставі ст. 119 ГПК України та прийняття відповідного заперечення до розгляду; прийняття до розгляду пояснення позивача від 12.01.2024, продовження позивачу строку для подання доказів доданих до пояснення та прийняття їх до розгляду.

Також у судовому засіданні 15.01.2024 суд постановив протокольну ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні до 25.01.2024, 15:00, забезпечення участі представника позивача у судовому засіданні 25.01.2024 о 15 год. 00 хв. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС; протокольну ухвалу про встановлення відповідачу строку для надання пояснень до 22.01.2024 включно.

24.01.2024 відповідач подав заперечення на додаткові пояснення (вх. № 423/24 від 24.01.2024).

У судовому засіданні 25.01.2024, за участю представників позивача та відповідача, суд встановив, що відповідач подав заперечення на пояснення позивача з пропуском встановленого судом ухвалою від 15.01.2024 строку; розглянувши усне клопотання відповідача про продовження строку для подання заперечення, суд постановив протокольну ухвалу про залишення заперечення на додаткові пояснення з доданими до нього доказами без розгляду відповідно до ст. 118 ГПК України, оскільки відповідач не зазначив поважних причин пропуску строку.

Ухвалою від 25.01.2024 господарський суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні з повідомленням сторін на 14.02.2024, 11:30.; забезпечив участь представника позивача у судовому засіданні 14.02.2024 об 11 год. 30 хв. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

Позивач підтримує позовні вимоги.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подання доказів в обґрунтування своїх позицій по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарський суд, в межах наданих йому повноважень, створив належні умови для реалізації учасниками процесу своїх прав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.

11.11.2019 між сторонами укладений договір про закупівлю послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води № 66-Т/101589 за умовами якого відповідач зобов`язується протягом дії договору надати позивачу вчасно та відповідної якості послуги з постачання теплової енергії та гарячої води (ДК 021:2015, код 09320000-8 «Пара, гаряча вода та пов`язана продукція»), а позивач зобов`язується прийняти та своєчасно оплатити надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором (п. 1.1. договору).

Об`єкти споживача за адресою вул. Герасима Кондратьєва, буд. 21, м. Суми визначені у додатках № 1/66, 1/67 до договору (адмінкорпус, гуртожиток, гаражі).

Пунктами 3.1.-.3.6 договору встановлено, що розрахунки за послуги проводяться в грошовій формі (гривні) на умовах попередньої оплати відповідно до встановлених тарифів, які визначені умовами договору, або додатками договору. Зміна форми розрахунків допускається за згодою сторін. Споживач має право вносити авансові платежі без обмеження їх граничного розміру.

Споживач до 15 числа розрахункового періоду сплачує виконавцю вартість теплової енергії на підставі рахунку на попередню оплату. Остаточна оплата за теплову енергію здійснюється за рахунком-фактурою, сума якого включає величину попередньої оплати та залишкової несплаченої суми за попередні періоди, виходячи з розрахунку її фактичної реалізації.

Розрахунковим періодом є календарний місяць.

Щомісячно до 6-го числа місяця, наступного за розрахунковим, споживач отримує від виконавця акт прийому-передачі теплової енергії (далі акт прийому-передачі послуг), форма якого (додаток №3) є невід`ємною частиною договору та рахунок за спожиту теплову енергію. Несвоєчасне отримання рахунку не звільняє споживача від відповідальності щодо сплати за надані виконавцем послуги.

Остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію здійснюється до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця.

Цей договір укладений згідно з ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України на термін листопад-грудень 2019 року (п. 10.1. договору).

Відповідно до реєстрів початкових міжбанківських розрахункових документів за період листопад - грудень 2019 року на підставі виставлених відповідачем рахунків на сплату попередньої оплати за теплову енергію (опал.) від 12.11.2019 та 28.11.2019 позивач сплатив за листопад 2019 року 116160 грн 50 коп., за грудень 2019 року 126796 грн 87 коп.

30.11.2019 відповідач виставив позивачу рахунок на оплату послуг (опалення) на суму 4103 грн 08 коп. за листопад 2019 року (без урахування величини попередньої оплати), 31.12.2019 на суму 10 922 грн 12 коп. за грудень 2019 року (без урахування величини попередньої оплати).

11.12.2019 позивач сплатив відповідачу 4103 грн 08 коп. на підставі виставленого рахунка від 31.11.2019 (реєстрів початкових міжбанківських розрахункових документів за 11.12.2019); 15.01.2020 - 10 922 грн 12 коп. на підставі виставленого рахунка від 31.12.2019 (меморіальний ордер № від 15.01.2020).

Всього згідно з рахунками позивач перерахував відповідачу 257982 грн 57 коп.

Відповідно до актів прийому-передачі теплової енергії від 30.11.2019 відповідач передав, а позивач прийняв послуги з теплопостачання вартістю 4 103 грн. 08 коп. та 32 596 грн. 31 коп.; від 31.12.2019 вартістю 10 922 грн 12 коп. та 86 757 грн 89 коп.

Всього за період листопад - грудень 2019 року позивачу надані послуги з теплопостачання вартістю 134 379 грн 40 коп.

10.09.2021 позивач звернувся до відповідача з листом № 65-0008/84558, в якому просив повернути залишок авансових коштів.

31.07.2023 позивач звернувся до відповідача з претензією № 65-0008/55324 про повернення залишку авансових коштів в сумі 242 957 грн 37 коп., відшкодування інфляційних втрат та 3% річних.

У зв`язку з неповерненням відповідачем переплати, з урахуванням фактично наданих за договором послуг вартістю 15 025 грн 20 коп., позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача 242 957 грн 37 коп. попередньої оплати, 128608 грн 71 коп. інфляційних втрат, 27317 грн 72 коп. 3% річних відповідно до договору № 66-Т/101589 від 11.11.2019, з посиланням на приписи ст. 625, 670, 693 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про теплопостачання постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

Теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Тариф (ціна) на теплову енергію - грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг;

З урахуванням положень вказаних норм, суд дійшов висновку, що на спірні правовідносини за договором поширюються положення Цивільного кодексу України про купівлю-продаж.

Водночас положення ст. 670, 693 Цивільного кодексу України регулюють наслідки порушення продавцем умови договору щодо кількості товару, а також наслідки порушення продавцем, який отримав суму попередньої оплати, умови договору щодо передання товару .

У спірних правовідносинах приписи цих норм не підлягають застосуванню, оскільки зобов`язання за договором відповідачем виконані, між сторонами складені та підписані акти приймання-передачі теплової енергії, претензій щодо виконання відповідачем договору в частині передання теплової енергії позивач не має.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Отже, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення глави 83 ЦК України з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якої це відбулося. У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі.

Обов`язковою підставою для можливості застосування норм статті 1212 Цивільного кодексу України до правовідносин сторін є відсутність зобов`язань сторін, що виникли б на належній правовій підставі з урахуванням норм ст. 11 Цивільного кодексу України, або наявність факту перевищення таких зобов`язальних відносин (наявність переплати понад визначену у зобов`язанні суму).

Сплата однією стороною грошових коштів другій стороні поза межами платежів, передбачених договором чи договорами, зокрема переплата понад визначену в договорі (договорах) суму, не може бути визнана такою, що здійснена на підставі договору. Спір про повернення таких коштів має вирішуватися на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Зазначеної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 20.12.2018 у справі № 920/169/18, від 24.02.2020 у справі №911/1036/19.

Згідно зі ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Суд встановив, що зобов`язання сторін за договором припинилися виконанням, проведеним належним чином. Строк дії договору сплив 31.12.2019.

Відповідно до актів прийому-передачі теплової енергії за період листопад - грудень 2019 року позивачу надані послуги з теплопостачання вартістю 134 379 грн 40 коп.

Позивач оплатив послуги з теплопостачання в загальній сумі 257982 грн 57 коп., в тому числі шляхом авансових внесків в загальній сумі 242 957 грн 37 коп.

Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, зокрема укладеного між сторонами договору від 08.01.2019 № 66-Т/100844, виставлених рахунків та підписаних сторонами актів прийому-передачі теплової енергії за період січень-квітень, червень-жовтень 2019 року (за договором від 08.01.2019), грудень-листопад 2019 року (за договором від 11.11.2019), меморіальних ордерів щодо оплати послуг за період з лютого до жовтня 2019 року, а також з урахуванням обставин, встановлених Північним апеляційним господарським судом у постанові від 09.12.2020 по справі № 920/1152/19, суд встановив, що послуги за актами прийому-передачі теплової енергії від 30.11.2019 вартістю 32 596 грн. 31 коп. та від 31.12.2019 вартістю 86 757 грн 89 коп. були оплачені за рахунок платежів за період з січня до жовтня 2019 року на загальну суму 866 911 грн 02 коп., частина з яких 171 266 грн. 49 коп. (попередня оплата) була стягнута з відповідача у справі № 920/1152/19, з урахуванням встановленого судом у справі № 920/1152/19 факту надання відповідачем позивачу за період з січня до грудня 2019 року послуг на суму 695 644 грн. 08 коп. До вартості послуг за період з січня до грудня 2019 року включена вартість послуг за вказаними актами за листопад та грудень 2019 року на загальну суму 119 354 грн 20 коп.

За цих обставин суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що позивачем невірно визначена сума переплати.

Станом на 31.12.2019, з урахуванням фактично наданих послуг з постачання теплової енергії згідно з актами приймання-передачі, а також наявної у позивача переплати, переплата позивача понад визначену в договорі суму становила 242957 грн. 37 коп. і підстава для збереження відповідачем коштів в цій сумі відпала, так як правовідносини сторін за договором від 11.11.2019 № 66-Т/101589 припинилися.

10.09.2021 позивач звернувся до відповідача з листом № 65-0008/84558, в якому просив повернути залишок авансових коштів.

На підтвердження надсилання зазначеного листа відповідачу позивач подав фіскальний чек, список № 2 листів рекомендованих ф.103 від 13.09.2021, картку реєстрації вихідного документа, сформовану засобами СЕД АСКОД.

З урахуванням критерію вірогідності доказів, суд вважає, що позивач підтвердив факт направлення відповідного листа відповідачу. Відповідач доказів на спростування надсилання позивачем відповідачу саме листа про повернення коштів № 65-0008/84558 не подав.

31.07.2023 позивач звернувся до відповідача з претензією № 65-0008/55324 про повернення залишку авансових коштів, відшкодування інфляційних втрат та 3% річних.

На підтвердження факту отримання відповідачем претензії позивач подав копію повідомлення про вручення поштового відправлення, яке містить дані про номер поштового відправлення, дату подання (31.07.2023), дату отримання відповідачем (03.08.2023), а також номер вихідного документа 65-0008/55324 .

З урахуванням критерію вірогідності доказів, суд вважає, що позивач підтвердив факт направлення відповідачу та отримання останнім претензії. Відповідач доказів на спростування цього факту не подав, зокрема не підтвердив доказами, що за відповідним номером поштового відправлення ним було отримано від позивача не претензію, а інший документ.

Відповідач не надав відповіді на лист та претензію позивача, переплату позивача понад визначену в договорі суму не повернув, безпідставно зберігав у себе належні позивачу кошти більше трьох років з дня закінчення строку дії договору та припинення правовідносин сторін за договором 31.12.2019, що не відповідає принципу добросовісності.

За викладених обставин суд задовольняє правомірні та обґрунтовані вимоги позивача про стягнення з відповідача 242957 грн. 37 коп.

Згідно зі ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави; з цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна; у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Стаття 625 ЦК України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, в тому числі щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/10156/17.

Враховуючи, що відповідач зобов`язаний був повернути кошти у розмірі 242957,37 грн за фактом їх безпідставного збереження, коли підстава на якій майно набувалося відпала, у зв`язку з припиненням правовідносин сторін за договором станом на 31.12.2019, однак не здійснив цього, суд, перевіривши розрахунок позивача, вважає правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 27317 грн 72 коп. за період з 01.01.2020 до 30.09.2023, інфляційних втрат в сумі 128608 грн 71 коп. за період січень 2020 червень 2023 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 2, 13, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Сумитеплоенерго (вул. Друга Залізнична, буд. 10, м. Суми, 40030, ) на користь Національного банку України (вул. Інститутська, буд. 9, м. Київ, 01601, ) 242957 грн 37 коп., 128608 грн 71 коп. інфляційних втрат, 27317 грн 72 коп. 3% річних, 5983 грн 26 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Відповідно до ст. ст. 241, 256, 257 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складене та підписане суддею 26.02.2024.

Суддя Д. В. Вдовенко