ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"21" лютого 2024 р. Cправа № 128/3407/23

Господарський суд Вінницької області у складі судді Маслія І.В., при секретарі судового засідання Глобі А.С.,

За участю представників:

позивача: не з`явився;

відповідача: не з`явився;

третьої особи: Брилянт І.О., витяг з ЄДРЮЩФОПтаГФ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Регіонального відділення Фонду Державного майна по Вінницькій та Хмельницьких областях (вул. Гоголя, 10, м. Вінниця, 21018)

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство "Сільскогосподарське підприємство "Вінницярибгосп" (вул. Зарічна, 12, с. Якушинці, Вінницький р-н, Вінницька обл., 23222)

про визнання недійсним договору та застосування наслідків недійсності

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з позовною заявою №б/н від 31.08.2023 про визнання недійсним договору купівлі продажу об`єкта малої приватизації від 16.11.2022 укладеного між ним та Регіональним відділенням Фонду Державного майна по Вінницькій та Хмельницьких областях.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 27.09.2023 цивільну справу ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду Державного майна по Вінницькій та Хмельницьких областях про визнання недійсним договору та застосування наслідків недійсності передано на розгляд до Господарського суду Вінницької області в порядку ч.1 ст.30 ЦПК України.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 23.10.2023 справу №128/3407/23 розподілено судді Маслію І.В.

Ухвалою суду від 24.10.2023 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви: 10 днів з дня отримання даної ухвали.

31.10.2023 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, а саме додано до матеріалів позовної заяви докази відправлення відповідачу копії позовної заяви і доданих до неї документів за адресою місця реєстрації останнього та докази сплати судового збору в установленому законом розмірі.

Таким чином позивачем усунуто недоліки позовної заяви №б/н від 31.08.2023.

Ухвалою суду від 07.11.2023 відкрито провадження у справі №128/3407/23 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 27.11.2023.

23.11.2023 до суду від відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності.

На визначену судом дату в судове засідання 27.11.2023 з`явився представник позивача.

За наслідками судового засідання, суд протокольною ухвалою відклав підготовче засідання на 11.12.2023 о 14:30 год.

Враховуючи неявку у судове засідання представника відповідача, суд ухвалою від 28.11.2023 повідомив останнього про дату, час та місце наступного судового засідання у порядку визначеному ст. 120, 121 ГПК України.

05.12.2023 від відповідача до суду надійшло клопотання про залучення третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватного акціонерного товариства "Сільскогосподарське підприємство "Вінницярибгосп".

06.12.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позову заперечує.

Ухвалою суду від 11.12.2023 залучено до участі у справі як третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідач Приватне акціонерне товариство "Сільскогосподарське підприємство "Вінницярибгосп", продовжено строк підготовчого провадження у справі №128/3407/23 на 30днів та відкладено підготовче засідання на 15.01.2024.

26.12.2023 до суду від позивача надійшли докази направлення позовної заяви з додатками на адресу третьої особи.

05.01.2024 від третьої особи до суду надійшли пояснення щодо заявлених позовних вимог.

10.01.2024 до суду від позивача надійшли заперечення щодо пропуску позовної давності.

15.01.2024 від третьої особи до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника останнього.

На визначену судом дату в судове засідання 15.01.2024 з`явились представники позивача та відповідача.

За наслідками судового засідання, суд протокольною ухвалою закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 31.01.2024.

Враховуючи неявку у судове засідання представника третьої особи, суд ухвалою від 16.01.2024 повідомив останнього про дату, час та місце наступного судового засідання у порядку визначеному ст. 120, 121 ГПК України.

31.01.2024 до суду від третьої особи надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

На визначену судом дату в судове засідання 31.01.2024 з`явились позивач та представники позивача і відповідача.

В судовому засіданні, судом оголошено перерву з розгляду справи по суті до 21.02.2024.

Враховуючи неявку у судове засідання представника третьої особи, суд ухвалою від 01.02.2024 повідомив останнього про дату, час та місце наступного судового засідання у порядку визначеному ст. 120, 121 ГПК України.

15.02.2024 до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі та 19.02.2024 клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату в зв`язку з тимчасовою непрацездатністю представника.

20.02.2024 від позивача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з зайнятістю представника в іншому судовому засіданні.

На визначену судом дату в судове засідання 21.02.2024 з`явився представник третьої особи.

В судовому засіданні суд повідомив представника третьої особи про надходження до суду клопотань представників сторін про відкладення розгляду справи.

Представник третьої особи зазначив, що клопотання представника позивача не обґрунтоване, а клопотання представника відповідача обґрунтоване тому покладається на розсуд суду.

Суд розглянувши клопотання представників сторін про відкладення розгляду справи по суті відхиляє їх з огляду на наступне.

Відкладення розгляду справи є правом суду. Основною умовою для відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

У випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв`язку з відсутністю його представника (з причин, пов`язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому, господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах.

Проте, представниками сторін не надано суду належних та допустимих доказів неможливості участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів або направлення чи участі в судовому засіданні інших представників, а неявка представників сторін у даному випадку, на думку суду, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав.

Розглядаючи дану справу, суд з урахуванням ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" приймає до уваги припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

В судовому засіданні представник третьої особи проти задоволення заперечив з підстав викладених у поясненнях.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 21.02.2024 судом долучено вступну та резолютивну частину рішення до матеріалів справи без проголошення, в зв`язку з неявкою учасників процесу на оголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

З метою підготовки до продажу об`єкта малої приватизації державної власності - окремого майна - будівлі гаража літ. А. загальною площею 24,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2, що перебуває на балансі ПрАТ «Сільськогосподарське підприємство «Вінницярибгосп» (далі - Об`єкт приватизації) Регіональним відділенням були проведені наступні заходи.

11.01.2022 року на адресу Регіонального відділення Фонду Державного майна по Вінницькій та Хмельницьких областях (далі відповідач) від потенційного покупця ОСОБА_2 надійшла заява про включення об`єкта права державної власності до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації.

На підставі наданих третьою особою (балансоутримувачем) матеріалів щодо майна відповідачем було завантажено в систему «Прозоро.Продажі» інформацію щодо оголошення проведення аукціону.

20.10.2022 року ОСОБА_3 подав оператору електронного майданчику ТОВ «Українська універсальна біржа» заяву на участь у приватизації об`єкта малої приватизації щодо аукціона UA-PS-2022-10-06-00009-3.

Позивач 20.10.2022 подав заяву потенційного покупця про ознайомлення з об`єктом приватизації.

24.10.2022 відбувся аукціон за результатами якого переможцем було визначено ОСОБА_3 (далі позивач), що підтверджується протоколом про результати електронного аукціону UA-PS-2022-10-06-00009-3 від 26.10.2022.

26.10.2022 Українська універсальна біржа підписала з покупцем-позивачем протоколи аукціону та направило до відповідача пакет документів переможця аукціону.

Відповідач провів перевірку позивача-покупця та відповідність поданих ним документів для участі в аукціоні.

Наказом відповідача від 01.11.2022 було затверджено протокол про результати електронного аукціону.

11.11.2022 року ОСОБА_3 здійснив повний розрахунок за придбаний на аукціоні лот, що підтверджується квитанцією 0.0..1 в сумі 144 001,20 грн.

16.11.2022 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях (в договорі Продавець) та ОСОБА_3 (в договорі Покупець) укладено Договір купівлі-продажу об`єкта малої приватизації, окремого майна - будівлі гаража літ.А загальною площею 24,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_2, що перебуває на балансі ПрАТ «Сільськогосподарське підприємство «Вінницярибгосп», код за , за результатами електронного аукціону без умов (далі Договір).

Відповідно до предмету даного договору, Продавець зобов`язується передати у власність Покупцю об`єкт малої приватизацій окреме майно - будівлю гаража літ. А загальною площею 24,7 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2, що перебуває на балансі ПрАТ «Сільськогосподарське підприємство «Вінницярибгосп», код за , далі - Об`єкт приватизації, а Покупець зобов`язується прийняти Об`єкт приватизації, виконати визначені в Договорі умови. Покупець сплатив у повному обсязі ціну продажу Об`єкта приватизації, визначену результатами електронного аукціону, яка становить 144 001,20 грн. (сто сорок чотири тисячі одна грн. 20 коп.), у тому числі ПДВ 24 000,20 грн. (двадцять чотири тисячі грн. 20 коп.).

Об`єкт приватизації, належить Державі Україна в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях, код за . Право власності на вищезазначене нерухоме майно зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до відомостей викладених у Витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, виданого Турбівською селищною радою Вінницького району, Вінницької області 13 липня 2022 року, індексний номер витяту 304830154, право власності на вищезазначене нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зареєстроване державним реєстратором Турбівської селищної ради Вінницького району, Вінницької області Смішним О.І., 01 червня 2022 року номер запису про право власності - 46973511, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 020 (п. 1.1. Договору).

Нерухоме майно, яке входить до складу Об`єкта приватизації та передається у власність Покупцю, наведено у додатку № 1 відповідно, що є невід`ємною частиною цього Договору. Земельна ділянка, на якій розташований Об`єкт приватизацій не є предметом продажу за цим Договором, тому питання землекористування Покупець вирішує самостійно в установленому чинним законодавством порядку, після переходу до Покупця права власності на Об`єкт приватизації (п. 1.2. та п. 1.3. Договору).

Право власності на Об`єкт приватизації переходить до Покупця після укладання цього Договору, його нотаріального посвідчення та підписання акта приймання-передачі Об`єкта приватизації. Передача Об`єкта приватизації Покупцю здійснюється Продавцем в день укладання цього Договору та його нотаріального посвідчення. Передача Об`єкта приватизації Продавцем і прийняття його Покупцем засвідчуються актом приймання - передачі, який підписується Сторонами та скріплюється їх печатками (за наявності) (п. 2.1. та п. 3.1.-3.2. Договору).

Цей договір набуває чинності з дати його підписання Сторонами та нотаріального посвідчення (у випадках, передбачених законодавством України). Договір діє до виконання у повному обсязі Покупцем зобов`язань, що підтверджено Продавцем у встановленому законодавством порядку, якщо Договір не буде раніше виконаний або припинений згідно з законодавством України та умовами Договору (п. 13.2. та п. 13.3. Договору).

Між сторонами підписано додаток до Договору в якому зазначено перелік нерухомого майна, що входить до складу Об`єкта приватизації.

В акті приймання-передачі від 16.11.2022 Покупцем засвідчено проте, що він не має претензій до Продавця щодо складу та стану майна, яке входить до об`єкта приватизації та передається у власність Покупця.

Наказами № 1078, 1079 від 17.11.2022 приватизація була завершена, аукціонна комісія припинила свою діяльність.

Листом від 18.11.2022 відповідач повідомив балансоутримувача щодо продажу об`єкта та необхідності зняття його з обліку.

Позивач у позовній заяві зазначає, що в жовтні 2022 року на сайті «Прозорро» ОСОБА_3 знайшов оголошення про проведення аукціону щодо продажу об`єкта малої приватизації, а саме - будівля гаража літ. А загальною площею 24,7 кв.м, що перебуває на балансі ПрАТ "Сільськогосподарське підприємство "Вінницярибгосп", код за , за адресою: АДРЕСА_2. Ознайомившись із оголошенням щодо торгів та переглянувши фотознімки об`єкта продажу зрозумів, що це за об`єкт, так-як постійно проживає в с. Зарванці, та вирішив взяти участь у придбанні цього гаража через аукціон. 20.10.2022 року ОСОБА_3 подав оператору електронного майданчику ТОВ «Українська універсальна біржа» заяву на участь у приватизації об`єкта малої приватизації щодо аукціона UA-PS-2022-10-06-00009-3. Позивач взяв участь у аукціоні, який відбувся 24.10.2022, за наслідками його проведення позивач був визнаний переможем, що підтверджується протоколом про результати електронного аукціону UA-PS-2022-10-06-00009-3 від 26.10.2022. 16.11.2022 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу об`єкта малої приватизації та підписано акт приймання передачі об`єкта.

За твердженнями позивача, отримавши усі необхідні документи, які підтверджують його право власності, поїхав до придбаного гаражу для заміни замка, приїхавши на місце розташування гаражу, який був зображений на фотографіях аукціону позивач встановив що він придбав не той гараж, який побачив на фотографії, а той гараж що він бажав придбати вже придбаний іншою особою також на аукціоні але у 2018 році.

Позивачем з`ясовано, що в аукціоні на якому він придбав гараж площею 24.7 кв.м. міститься також зображення гаража площею 45.9 кв.м., тому на переконання позивача відповідач ввів його в оману, щодо існуючих істотних умов договору купівлі-продажу, таких як об`єкт та його технічні характеристики, оскільки за умовами розміщення відповідачем достовірної інформації позивач не брав би участь у даному аукціоні.

З огляду на викладене позивач просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу об`єкта малої приватизації від 16.11.2022, так-як він вчинений під впливом обману продавця та застосувати наслідки недійсності правочину.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти задоволення позову заперечує, зазначаючи, що позовні вимоги не обґрунтовані та відсутні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки Регіональне відділення в інформаційному повідомлені зазначило усю інформацію наявну у органу приватизації, як вимагає Закон та Порядок. Водночас 20.10.2022 позивачем була підписана заява потенційного покупця про ознайомлення з об`єктом приватизації, в якій вказано, що він ознайомився з Об`єктом малої приватизації - будівлі гаража літ. А загальною площею 24,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , аукціон № UA-PS-2022-10-06-0009-3, що підтверджується його підписом.

За твердженням відповідача позивач мав ознайомитися з інформацією про об`єкт перед проведенням аукціону, а не як вказано в позовній заяві «після підписання договору купівлі-продажу».

Щодо посилання Позивача про невідповідність фотографіям, які були розміщені на сайті «Прозоро» відповідач повідомляє, що дійсно першими були завантажені фото іншого гаража, так як дані фото були надані Балансоутримувачем, але у той же день протягом 2,5 годин після виявлення цієї помилки, вони були видалені та завантажені відповідні. На сайті ця інформація є відкритою і можна побачити, що невідповідні фото закреслені.

З огляду на викладене відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

Також, відповідач зазначає про пропуск позивачем позовної давності щодо заявлених позовних вимог, оскільки абзацом 2 частини 2 статті 30 Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна» від 18.01.2018 №2269-VII визначено, що строк для звернення з позовом про відмову в затвердженні протоколу аукціону, визнання недійсними результатів приватизації об`єкта малої приватизації або договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації становить три місяці, а позивач звернувся до суду лише в 31.08.2023, тобто з пропуском позовної давності визначеної Законом, тому просить застосувати його при розгляді справи.

У запереченнях позивача на заяву про застосування строку позовної давності, останній зазначає, що у відповідності до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

У поясненнях третьої особи, балансоутримувач зазначив, що Регіональним відділення ФДМ у розміщеному оголошенні щодо продажу було зазначено повну достовірну інформацію про об`єкт приватизації та його основні характеристики, зокрема: площу, адресу та вартість майна, які дозволяли ідентифікувати саме цей об`єкт приватизації. Укладаючи договір купівлі продажу від 16.11.2022 та підписуючи акт приймання- передачі об`єкта малої приватизації державної власності, окремого майна - будівлі гаража літ. А., загальною площею 24,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2, ОСОБА_3 володів усією інформацією про предмет договору, йому були відомі усі істотні характеристики об`єкт приватизації.

На переконання третьої особи доводи позивача, про введення його в оману щодо об`єкту приватизації та технічних характеристик, є безпідставними та не обґрунтованими, а відтак підстави визнання договору купівлі-продажу недійсним - відсутні.

Надаючи правову кваліфікацію правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує таке.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України містять перелік способів захисту особистих немайнових або майнового права та інтересів, якими є: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 13 Конституції України закріплено обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання.

Згідно з ст. 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Зазначені положення Конституції України реалізовані у ст. 15 Цивільного кодексу України, відповідно до якої кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також у статті 20 ГК України, згідно з якою держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Реалізація цивільно-правового захисту відбувається шляхом усунення порушень цивільного права чи інтересу, покладення виконання обов`язку по відновленню порушеного права на порушника.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права саме - заходами, які прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб`єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.

Відповідно до ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів та з інших підстав, а також у спорах про визнання недійсними актів з підстав, зазначених у законодавстві, крім: спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України, міждержавних договорів та угод віднесено до відання інших органів; справи про банкрутство; справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції.

В законодавстві України не міститься визначення юридичних фактів, однак із практики застосування термінів, слів та словосполучень у юриспруденції слідує, що юридичними фактами є передбачені законом конкретні обставини, які тягнуть правові наслідки у вигляді виникнення, зміни або припинення правовідносин. Залежно від наявності зв`язку із волею суб`єкта юридичні факти поділяються на події та дії.

Події - це юридично значущі явища, що виникають незалежно від волі людей.

Дії (бездіяльність) - це життєві факти, що є результатом свідомої, пов`язаної з волею діяльності людей, наприклад, правочини, що породжують права і обов`язки; адміністративні акти, які містять приписи зобов`язального характеру; дії, що створюють об`єктивний результат (створення об`єкта інтелектуальної власності). Дії у свою чергу поділяються на правомірні, тобто такі, що відповідають правовим нормам, і неправомірні, які суперечать закону, є правопорушеннями.

Судом встановлюються факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних або юридичних осіб. Суд встановлює факти, що мають юридичне значення, у випадках неможливості їх посвідчення в іншому порядку.

Рішення суду є правозахисним актом, однак способи захисту повинні кореспондуватись з повноваженнями суду, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" законодавство України про приватизацію складається з цього Закону, інших законодавчих актів. Галузеві особливості приватизації об`єктів державної власності можуть встановлюватися виключно законами.

Відповідно до статті 4 Закону про приватизацію до об`єктів державної і комунальної власності, що підлягають приватизації, належать усі об`єкти права державної і комунальної власності, крім тих, приватизація яких прямо заборонена цим Законом про приватизацію та іншими законами України.

Згідно із класифікацією об`єктів приватизації, визначеною статтею 5 Закону про приватизацію, до об`єктів малої приватизації належать: 1) єдині майнові комплекси державних і комунальних підприємств, їх структурних підрозділів, у тому числі єдині майнові комплекси та їх структурні підрозділи, що передані в оренду, крім єдиних майнових комплексів державних і комунальних підприємств, що належать до об`єктів великої приватизації; 2) окреме майно. 3) та інші.

Окремим майном вважається рухоме та нерухоме майно державних або комунальних підприємств (у тому числі будівлі, споруди, нежитлові приміщення), майно, що залишилося після закінчення процедури ліквідації державних або комунальних підприємств, визнаних банкрутами; майно підприємств, що ліквідуються за рішенням органу, уповноваженого управляти державним або комунальним майном; майно державних або комунальних підприємств, що не були продані як єдині майнові комплекси; державне або комунальне майно, що не увійшло до статутного капіталу господарських товариств та перебуває на обліку господарських товариств, створених унаслідок приватизації або корпоратизації.

Згідно зі ст.7 Закону про приватизацію - Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва у районах і містах, органи приватизації в Автономній Республіці Крим становлять єдину систему державних органів приватизації. Державні органи приватизації здійснюють державну політику у сфері приватизації та діють на підставі Закону України "Про Фонд державного майна України", Закону про приватизацію, інших актів законодавства.

Статтею 10 Закону про приватизацію визначений порядок приватизації державного і комунального майна, який передбачає: формування та затвердження переліків об`єктів, що підлягають приватизації; опублікування переліку об`єктів, що підлягають приватизації, в офіційних друкованих виданнях державних органів приватизації, на офіційному веб-сайті Фонду державного майна України, на офіційних сайтах місцевих рад та в електронній торговій системі; прийняття рішення про приватизацію; прийняття місцевою радою рішення про приватизацію об`єкта комунальної власності; опублікування інформації про прийняття рішення про приватизацію об`єкта та у випадках, передбачених цим Законом, інформації про вивчення попиту для визначення стартової ціни; проведення інвентаризації та оцінки відповідно до законодавства; проведення у випадках, передбачених законом, аудиту, екологічного аудиту об`єкта приватизації; перетворення державного або комунального підприємства в господарське товариство у процесі приватизації у випадках, передбачених цим Законом; затвердження плану розміщення акцій акціонерних товариств, створених у процесі приватизації, у випадках, передбачених цим Законом, та його виконання; затвердження у випадках, передбачених цим Законом, умов продажу об`єктів приватизації, розроблених аукціонною комісією; опублікування інформації про умови продажу, в тому числі стартову ціну об`єкта приватизації; проведення аукціону, укладення договору купівлі-продажу; укладення договору купівлі-продажу в разі приватизації об`єкта шляхом викупу; опублікування інформації про результати приватизації; прийняття рішення про завершення приватизації.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону про приватизацію перелік об`єктів малої приватизації державної власності, що підлягають приватизації, затверджується Фондом державного майна України.

Об`єкти малої приватизації продаються виключно на електронних аукціонах. Порядок проведення електронних аукціонів для продажу об`єктів малої приватизації та Порядок відбору операторів електронних майданчиків для організації проведення електронних аукціонів з продажу об`єктів малої приватизації, авторизації електронних майданчиків, розмір та порядок сплати плати за участь, визначення переможця за результатами електронного аукціону, а також порядок визначення додаткових умов продажу затверджуються Кабінетом Міністрів України (ч.1 ст. 15 Закону про приватизацію).

Відповідно ст. 21 Закону про приватизацію, органи приватизації здійснюють відповідно до законодавства комплекс заходів щодо забезпечення прозорості приватизації, висвітлення приватизаційних процесів шляхом оприлюднення в засобах масової інформації (на веб-сайті органів приватизації, в офіційних друкованих виданнях органів приватизації, у мережі Інтернет та/або на радіо, телебаченні, рекламних щитах) повідомлень про хід і результати приватизації.

Відповідно до статті 5 Закону України « Про Фонд державного майна України» до повноважень Фонду належить затвердження переліків об`єктів малої приватизації.

Механізм проведення електронних аукціонів для продажу об`єктів малої приватизації (далі - об`єкт приватизації) з використанням електронної торгової системи, визначення переможця за результатами електронного аукціону, розміру та порядку внесення плати за участь в електронному аукціоні, а також визначення додаткових умов продажу відповідно до положень Закону про приватизацію визначає Порядок проведення електронних аукціонів для продажу об`єктів малої приватизації та визначення додаткових умов продажу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 № 432 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 24 Порядку Інформаційне повідомлення, що публікується органом приватизації, містить такі відомості: 1) інформацію про об`єкт приватизації: щодо об`єктів нерухомого майна, об`єктів незавершеного будівництва: - дані про будівлі (споруди, нежитлові приміщення) та земельну ділянку, на якій розташовано об`єкт приватизації (місцезнаходження, кадастровий номер (за наявності), площу, цільове призначення земельної ділянки, інформацію про особу, якій земельна ділянка належить на праві власності або користування, про наявність обтяжень на земельну ділянку), функціональне використання будівель (споруд, нежитлових приміщень) та умови користування ними; - інформацію про договори оренди об`єкта або його частини із зазначенням за кожним договором найменування орендаря, орендованої площі, розміру місячної орендної плати, строку дії договору оренди; - інформацію про балансоутримувача (найменування, його місцезнаходження і контактні дані); - рівень будівельної готовності (щодо об`єктів незавершеного будівництва); - план будівлі (за наявності) (у разі прийняття рішення органом приватизації); - фотографічне зображення об`єкта (у разі прийняття рішення органом приватизації); - ідентифікаційний код згідно з ЄДРПОУ.

Відповідно до пункту 25 Порядку - Орган приватизації на підставі прийнятого ним рішення може виправити технічні помилки (описки) в описі лота та інформаційному повідомленні, опублікованому в електронній торговій системі, протягом 48 годин з часу здійснення такої публікації в електронній торговій системі.

Згідно інструкції для органів приватизації, розміщеної на веб-сайті «Української Універсальної Біржі» https://sale.uub.com.ua/, передбачено здійснення наступних дії для створення об`єкта малої приватизації: 1. Реєстрація користувача; 2. Робота з реєстром об`єктів малої приватизації. 3. Внесення нових об`єктів малої приватизації в реєстр. 4. Публікація і редагування інформаційних повідомлень. 5. Редагування інформаційний повідомлень 5.1. Протягом 48 годин з моменту публікації інформаційного повідомлення у Вас є можливість вносити зміни до полів та додавати документи. 5.2. Для редагування Вам необхідно додати документ з типом «Рішення про виправлення технічних помилок», у якому міститься обґрунтування внесення таких змін. Після цього поля інформаційного повідомлення стануть доступними для редагування. 5.3. Внесіть зміни до необхідних полів та натисніть кнопку «Опублікувати зміни». 6. Виключення інформаційних повідомлень з переліку інформаційних повідомлень. 7. Кваліфікація переможця. 8. Публікація наказу про приватизацію за завершення процедури в системі (Контрактинг). 9. Пріоритетний викуп.

Як встановлено судом та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами перші фотографії, які була розміщені на сайті «Прозоро» відповідачем дійсно були фото іншого гаража, однак у визначений порядком термін після виявлення помилки, відповідачем були закреслені дані фото та завантажені відповідні, що вбачається з сайту

Отже на дату опублікування інформаційного повідомлення про умови продажу на електронному майданчику, через який було заведено лот в ЕТС (ТОВ «Українська Універсальна Біржа») усі неточності були виправлені.

Також матеріали справи містять докази, про обізнаність позивача щодо повної інформації стосовно Об`єкта приватизації, оскільки 20.10.2022 позивачем була підписана заява потенційного покупця про ознайомлення з об`єктом приватизації, в якій вказано, що він ознайомився з Об`єктом малої приватизації - будівлею гаража літ. А загальною площею 24,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2, аукціон №UA-PS-2022-10-06-0009-3, що підтверджується його підписом, а також в акті приймання-передачі об`єкта малої приватизації від 16.11.2022 Покупцем власним підписом засвідчено, що він не має претензій до Продавця щодо складу та стану майна, яке входить до Об`єкта приватизації та передається у власність Покупцю.

З огляду на викладене, враховуючи приписи законодавства, суд дійшов висновку, що відповідачем здійснено комплекс заходів щодо забезпечення прозорості приватизації, висвітлення приватизаційних процесів шляхом оприлюднення в засобах масової інформації повідомлень про хід і результати приватизації відповідно до законодавства.

За приписами ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (аналогічний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17).

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, відповідно яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до положень ст. 229 Цивільного кодексу України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Правочини укладені під впливом помилки Цивільний кодекс України не визнає в імперативній формі недійсними, а лише допускає можливість визнання їх недійсними на вимогу однієї із сторін або іншої заінтересованої особи, що заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина перша, третя статті 215 ЦК України).

Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Крім того, оскільки в цьому випадку волевиявлення особи не відповідає її справжньому наміру, такий правочин визнається недійсним. Такі дії/або бездіяльність сторони правочину мають бути ненавмисними, інакше правочин вважатиметься таким, що вчинений під впливом обману. Також для визнання правочину недійсним, як укладеного під впливом помилки, необхідно щоб помилка мала істотне значення.

Важливим є визначення видів помилок, що мають істотне значення, внаслідок чого допускається оспорювання правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей майна, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей майна, які значно знижують можливість його використання.

Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 29.11.2021 у справі № 927/656/20, правочин, вчинений під впливом помилки, є оспорюваним і у разі встановлення судом певних обставин може бути визнаний недійсним. Водночас при вирішенні такого спору необхідно враховувати, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. У разі якщо сторона спірного правочину була обізнана або не могла не бути обізнана стосовно обставин, щодо яких стверджує про наявність помилки, це виключає застосування норм статті 229 ЦК України (аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 911/1171/18, від 04.06.2019 у справі № 910/9070/18, від 03.10.2019 у справі № 910/12959/18, від 07.07.2022 у справі № 914/1967/19).

Водночас, щодо можливості оскарження правочинів укладених під впливом помилки, необхідно враховувати, що помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін, не є підставою для визнання правочину недійсним. Такі правові висновки зробив Верховний Суд у постанові від 07.07.2022 у справі № 914/1967/19.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним, необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

До того ж, суд враховує, що недійсність договору як приватно-правова категорія повинна не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. Ініціювання спору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Приватноправовий інструментарій не повинен використовуватися для невиконання обов`язків чи уникнення сплати боргу боржником (такі висновки містяться у постановах Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №638/2304/17, від 18.09.2019 у справі № 200/4202/14-ц).

Відповідно до ч. 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частинами 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Саме на позивача покладено обов`язок доведення обставин укладення договору внаслідок помилки, та доведення того, що така помилка має істотне значення, і що така помилка не була наслідком власного недбальства позивача.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, відповідачем було повністю висвітлено інформацію щодо об`єкту малої приватизації державної власності, окремого майна - будівлі гаража літ. А., загальною площею 24,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2, також позивачем 20.10.2022 підписана заява потенційного покупця про ознайомлення з об`єктом приватизації, в якій вказано, що він ознайомився з Об`єктом малої приватизації - будівлі гаража літ.А загальною площею 24,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2, аукціон № UA-PS-2022-10-06-0009-3, що підтверджується його підписом.

Судом не встановлено обставин, які завадили можливості позивачу бути обізнаним про всю інформацію щодо об`єкта малої приватизації.

У разі якщо сторона спірного правочину була обізнана або не могла не бути обізнана стосовно обставин, щодо яких стверджує про наявність помилки, це виключає застосування норм статті 229 Цивільного кодексу України. Помилка внаслідок власного недбальства, не є підставою для визнання правочину недійсним та не може бути ототожнено судом з помилкою, яка вплинула на волевиявлення позивача та надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей майна, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей майна, які значно знижують можливість його використання.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене в сукупності, позивачем не доведено тих обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу обєкта малої приватизації, окремого майна - будівлі гаража літ. А., загальною площею 24,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2, який укладено 16.11.2022 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях та ОСОБА_3 та застосування наслідків недійсності правочину, у зв`язку з чим позовні вимоги є недоведеними та безпідставними, а відтак суд відмовляє в їх задоволенні.

Щодо клопотання відповідача про застосування строку позовної давності до позовних вимог, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові, крім випадків, коли суд визнає поважними причини пропущеного строку та захистить порушене право.

Висновок про застосування позовної давності відображається у мотивувальній частині рішення господарського суду.

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення ст. 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право).

Таким чином, за змістом названих норм, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Подібний правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №372/266/15-ц (провадження №14-396цс-19, пункт 51), від 07.07.2020 у справі №712/8916/17-ц (провадження №14-448цс19, пункт 28).

Враховуючи, що позовні вимоги у даній справі є необґрунтованими, а в задоволенні позову відмовлено, суд не застосовує позовну давність.

Відповідно до ст. 129 ГК України витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240-242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати позивача залишити за останнім.

3. Примірник повного судового рішення надіслати третій особі та відповідачу в зареєстровані електронні кабінети в підсистемі ЄСІТС та на відомі суду адреси електронної пошти представника позивача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідача - .

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга подається у порядку, визначеному ст. 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 04 березня 2024 р.

Суддя Ігор МАСЛІЙ

віддрук. прим.:

1 - до справи