ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2024 р. м. Житомир Справа № 906/1518/23

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Кравець С.Г.

секретаря судового засідання: Круглецької А.І.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Корма України"

до Приватного підприємства "Слободище"

про стягнення 259 451,48 грн.

Процесуальні дії по справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Корма України" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до Приватного підприємства "Слободище" про стягнення 259 451,48грн, з яких: 208 999,90грн основного боргу, 47 109,58грн пені, 3342,00грн 3% річних, а також судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки №26/06/23-1П від 26.06.2023.

Ухвалою суду від 28.11.2023 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 26.12.2023.

Ухвалою суду від 26.12.2023 відкладено підготовче засідання на 19.01.2024.

Ухвалою суду від 19.01.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу №906/1518/23 до судового розгляду по суті на 19.02.2024.

06.02.2024 від ТОВ ТД "Корма України" надійшло клопотання від 05.02.2024, в якому представник позивача просить провести судове засідання у справі №906/1518/23 призначене на 19.02.2024 на 12:00 год. за наявними матеріалами справи без участі представника позивача.

У клопотанні від 05.02.2024 представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач свого представника в судове засідання 19.02.2024 не направив, відзиву на позов не подав, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать довідка про доставку електронного суду 20.01.2024 та відповідний трекінг відстеження поштової кореспонденції за номером 922, отриманий за електронним запитом суду із офіційного сайту Укрпошти, з якого вбачається, що копію ухвали господарського суду від 19.01.2024, яка направлялась на його юридичну адресу, отримано 20.01.2024 (а.с.77-78).

Згідно з частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача своєчасно та належним чином про час і місце розгляду справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

З огляду на те, що неявка в засідання суду представників сторін не перешкоджає розгляду справи, господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, згідно з ч.9 ст.165 ГПК України та ч.2 ст.178 ГПК України.

В судовому засіданні 19.02.2024 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

26.06.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Корма України" (постачальник/позивач) та Приватним підприємством "Слободище" (покупець/відповідач) укладено договір поставки №26/06/23-1П (далі-договір) (а.с.30-32).

У відповідності до п.1.1 договору, постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупця сільськогосподарську продукцію (в подальшому по тексту-Товар), згідно з умовами і в порядку, передбаченим даним Договором, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити Товар.

За умовами п.1.4 договору, найменування та кількість Товару визначається у специфікаціях, які є невід`ємною части даного Договору.

Згідно з п.2.1 договору, Ціна за тону Товару, а також вартість кожної партії Товару, вказується у специфікаціях, які є невід`ємними частинами даного Договору.

Загальна сума за цим Договором визначається виходячи з вартості кожної партії Товару, згідно з специфікаціями до даного Договору (пункт 2.2 договору).

Відповідно до пункту 2.3 договору, оплата кожної партії Товару здійснюється Покупцем у національній валюті Україні безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника на протязі строку визначеного у специфікаціях до кожної поставки Товару. Датою оплати вважається надходження грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.

Пунктом 3.1 договору сторони передбачили, що поставка Товару здійснюється на умовах вказаних у специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного Договору.

Згідно з пунктом 3.2 договору, поставка партії Товару здійснюється на протязі строку вказаного у специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного Договору.

Право власності на Товар переходить до Покупця з моменту підписання Товарно-транспортної накладної на Товар згідно прийнятої ваги в момент отримання Товару (п.3.3 договору).

Відповідно до п. 4.1 договору, товар вважається переданим Постачальником та прийнятим Покупцем: за кількістю - згідно кількості, зазначеної у специфікації на партію Товару, за якістю - згідно нормативів якості, встановленими сертифікатами якості ДСТУ.

За умовами пункту 5.1. договору, у разі порушення зобов`язань, що виникли з даного Договору, Сторони несуть відповідальність, визначену даним Договором і діючим законодавством Украйни.

У відповідності до пункту 8.1 договору, даний Договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами і діє до "31" грудня 2023 року.

У Специфікації №3 від 13.07.2023 до договору поставки №26/06/23 1П від 26.06.2023 сторонами погоджено, що постачальник передає у власність покупцю наступну партію товару: шрот соєвий в кількості 25 тон, загальною вартістю 624 999,90грн (а.с.33).

За умовами пункту 3 Специфікації, умови поставки: склад Покупця, за адресою: с.Слободище, Бердичівський район, Житомирська область.

Договір та Специфікацію підписано представниками сторін, а їх підписи скріплено печатками підприємств.

Позивач посилаючись на неналежне виконання зобов`язань по оплаті товару за договором поставки №26/06/23-1П від 26.06.2023, звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 208 999,90грн основного боргу, 47 109,58грн пені та 3 342,00грн 3% річних за несвоєчасне виконання зобов`язань по проведенню розрахунків.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності із ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Пунктом 4 Специфікації сторони погодили, що термін оплати: 100% оплата за рахунок Постачальника на протязі 7 календарних днів з моменту поставки товару на склад Покупця та підписання ТТН і видаткової накладної.

Судом встановлено, що на виконання умов договору поставки №26/06/23-1П від 26.06.2023 позивачем було поставлено 17.07.2023 товар, а відповідачем такий товар прийнято в повному обсязі без зауважень на суму 618 999,90грн, що підтверджується: видатковою накладною №РН-0000616 від 17.07.2023 на суму 618 999,90грн, довіреністю №52 від 17.07.2023 та товарно-транспортною накладною №43 від 17.07.2023 (а.с.34-37).

Отже, поставка позивачем товару на суму 618 999,90грн на виконання умов договору поставки №26/06/23-1П від 26.06.2023 є підставою виникнення у відповідача як покупця, зобов`язання оплатити вказаний товар відповідно до умов договору протягом 7 календарних дні з моменту поставки товару на склад Покупця та підписання ТТН і видаткової накладної, тобто з 24.07.2023.

З наданих позивачем документів вбачається, що відповідачем частково проведено оплату поставленого товару на загальну суму 410 000,00грн: 22.08.2023 на суму 200 000,00грн, 23.08.2023 на суму 50 000,00грн, 08.09.2023 на суму 30 000,00грн, 13.09.2023 на суму 30 000,00грн, 22.09.2023 на суму 50 000,00грн, 13.10.2023 на суму 50 000,00грн (а.с.38-43).

В порушення умов договору та приписів чинного законодавства, відповідач станом на час звернення позивача з даним позовом, не здійснив розрахунків за поставлений товар в сумі 208 999,90грн (618 999,90грн - 410 000,00грн).

Матеріали справи свідчать про те, що позивач направляв на адресу відповідача претензію-вимогу №36 від 13.09.2023, в якій просив погасити заборгованість, яка існувала на час звернення з претензією - в сумі 338 999,90грн протягом 10 днів з моменту отримання, до 23.09.2023 (а.с.45-47, докази надіслання - а.с.48). Відповідач відповіді на вказану претензію не надав.

Нормою ст.525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

На час розгляду справи, відповідач не подав доказів погашення заборгованості в сумі 208 999,90грн (618 999,90грн -410 000,00грн), вимог позивача не спростував. В матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують протилежне.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 208 999,90грн заборгованості є правомірними, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача 47 109,58грн пені та 3 342,00грн 3% річних.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статі 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Пунктом 5.3. договору сторони домовились, що за несвоєчасну оплату за Договором Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення платежу, а також штраф в розмірі 10% від суми недоплати. Оплата пені і штрафу не звільняє Покупця від сплати основної суми боргу.

Зважаючи на погодження сторонами відповідальності у вигляді пені за несвоєчасне проведення оплати, перевіривши за допомогою програми "Ліга:Закон" здійснені позивачем нарахування пені суд встановив, що з врахуванням здійснених відповідачем проплат, обґрунтованим є нарахування пені в сумі 46 261,64грн, а саме:

- на заборгованість в сумі 618 999,90грн за період з 25.07.2023 по 21.08.2023 сума пені становить 21 198,63грн;

- на заборгованість в сумі 418 999,90грн за період з 22.08.2023 по 22.08.2023, сума пені становить 505,10грн;

- на заборгованість в сумі 368 999,90грн за період з 23.08.2023 по 07.09.2023, сума пені становить 7117,15грн;

- на заборгованість в сумі 338 999,90грн за період з 08.09.2023 по 12.09.2023, сума пені становить 2043,28грн;

- на заборгованість в сумі 308 999,90грн за період з 13.09.2023 по 21.09.2023, сума пені становить 3115,40грн;

- на заборгованість в сумі 258 999,90грн за період з 22.09.2023 по 12.10.2023, сума пені становить 5960,55грн;

- на заборгованість в сумі 208 999,90грн за період з 13.10.2023 по 13.11.2023, сума пені становить 6321,53грн.

Отже, правомірними та такими, що підлягають задоволенню є вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 46 261,64грн. В частині стягнення з відповідача пені в сумі 847,94грн (47 109,58грн - 46 261,64грн = 847,94грн) вимоги позивача є безпідставними, а тому у їх задоволенні суд відмовляє.

У відповідності до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до наведеної норми, позивачем було нараховано до стягнення з відповідача 3342,00грн 3% річних (розрахунок а.с.9-13).

Враховуючи встановлені судом строки прострочення виконання зобов`язання, перевіривши здійснені позивачем нарахування, з огляду на встановлені вище обставини щодо сплачених відповідачем сум, господарський суд встановив, що обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 3 291,13грн, нарахованих:

- на заборгованість в сумі 618 999,90грн за період з 25.07.2023 по 21.08.2023 сума 3% річних становить 1 424,55грн;

- на заборгованість в сумі 418 999,90грн за період з 22.08.2023 по 22.08.2023, сума 3% річних становить 34,44грн, однак позивач просив стягнути 34,00грн, що є його правом;

- на заборгованість в сумі 368 999,90грн за період з 23.08.2023 по 07.09.2023, сума 3% річних становить 485,26грн, однак позивач просив стягнути 485,00грн, що є його правом;

- на заборгованість в сумі 338 999,90грн за період з 08.09.2023 по 12.09.2023, сума 3% річних становить 139,31грн, однак позивач просив стягнути 139,00грн, що є його правом;

- на заборгованість в сумі 308 999,90грн за період з 13.09.2023 по 21.09.2023, сума 3% річних становить 228,58грн;

- на заборгованість в сумі 258 999,90грн за період з 22.09.2023 по 12.10.2023, сума 3% річних становить 447,04грн, однак позивач просив стягнути 447,00грн, що є його правом;

- на заборгованість в сумі 208 999,90грн за період з 13.10.2023 по 13.11.2023, сума 3% річних становить 549,70грн, однак позивач просив стягнути 533,00грн, що є його правом.

Отже, правомірними та такими, що підлягають задоволенню є вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних (з урахуванням заявлених до стягнення сум 3% річних) в сумі 3291,13грн. В частині стягнення з відповідача пені в сумі 50,87грн (3342,00грн - 3291,13грн = 50,87грн) вимоги позивача є безпідставними, а тому у їх задоволенні суд відмовляє.

Як визначає ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З врахуванням вищевикладеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 208 999,90грн заборгованості, 46 261,64грн пені, 3 291,13грн 3% річних обґрунтовані, заявлені відповідно до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, наявними в матеріалах справи та підлягають задоволенню. У позові в частині стягнення 847,94грн пені та 50,87грн 3% річних суд відмовляє.

Судові витрати за результатами розгляду справи.

Згідно з ч. 1, 2, ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.129 ГПК України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Що стосується стягнення з відповідача витрат на надання правової допомоги у розмірі 7500,00грн, суд дійшов наступних висновків.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч.1 ст.16 ГПК України).

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.8 ст. 129 ГПК України).

Частиною 2 статті 126 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що "склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат".

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч.2 ст.16 ГПК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

У частині четвертій статті 60 ГПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У матеріалах справи міститься свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №1975 від 16.02.2009 та посвідчення адвоката №1648, а також ордер на надання правничої (правової) допомоги №1210310 від 13.11.2023, видані Стрюк Наталії Олександрівні (а.с.51-52).

Вказаний ордер на надання правничої (правової) допомоги №1210310 від 13.11.2023, виданий Стрюк Н.О. як адвокату, що здійснює адвокатську діяльність індивідуально. Водночас в ордері зазначено, що правова допомога надається ТОВ "ТД "Корма України" на підставі договору правової допомоги №25/01/22 від 25.01.2022 ( а.с.52).

Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначає засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні, відповідно до статті 1 якого договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності) (частина третя статті 4 зазначеного Закону).

Згідно з статтею 13 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до статті 14 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатське бюро є юридичною особою, створеною одним адвокатом, і діє на підставі статуту. Найменування адвокатського бюро повинно включати прізвище адвоката, який його створив. Державна реєстрація адвокатського бюро здійснюється у порядку, встановленому Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом. Адвокатське бюро має самостійний баланс, може відкривати рахунки у банках, мати печатку, штампи і бланки із своїм найменуванням. Про створення, реорганізацію або ліквідацію адвокатського бюро адвокат, який створив адвокатське бюро, протягом трьох днів з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців письмово повідомляє відповідну раду адвокатів регіону. Стороною договору про надання правової допомоги є адвокатське бюро. Адвокатське бюро може залучати до виконання укладених бюро договорів про надання правової допомоги інших адвокатів на договірних засадах. Адвокатське бюро зобов`язане забезпечити дотримання професійних прав адвокатів та гарантій адвокатської діяльності.

Згідно з ст.15 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатське об`єднання є юридичною особою, створеною шляхом об`єднання двох або більше адвокатів (учасників), і діє на підставі статуту. Державна реєстрація адвокатського об`єднання здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом. Адвокатське об`єднання має самостійний баланс, може відкривати рахунки у банках, мати печатку, штампи і бланки із своїм найменуванням. Про створення, реорганізацію або ліквідацію адвокатського об`єднання, зміну складу його учасників адвокатське об`єднання протягом трьох днів з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців письмово повідомляє відповідну раду адвокатів регіону. Стороною договору про надання правової допомоги є адвокатське об`єднання. Від імені адвокатського об`єднання договір про надання правової допомоги підписується учасником адвокатського об`єднання, уповноваженим на це довіреністю або статутом адвокатського об`єднання. Адвокатське об`єднання може залучати до виконання укладених об`єднанням договорів про надання правової допомоги інших адвокатів на договірних засадах. Адвокатське об`єднання зобов`язане забезпечити дотримання професійних прав адвокатів та гарантій адвокатської діяльності.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що до судових витрат на професійну правничу допомогу віднесено витрати на правничу допомогу адвоката, і така допомога надавалася саме тим адвокатом (адвокатами), з яким укладено договір про надання правової допомоги або з відповідним адвокатським бюро чи об`єднанням. Такі висновки викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 31.05.2023 року у справі №757/13974/21-ц.

Витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані (див. пункт 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21)).

Частинами 1, 3 статті 13 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.3 ст. 74 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.77 ГПК України).

Судом встановлено, що представництво інтересів ТОВ "ТД "Корма України" здійснювалось адвокатом Стрюк Наталією Олександрівною на підставі довіреності №26/01 від 26.01.2021, ордеру на надання правничої (правової) допомоги №1210310 від 13.11.2023 в якому визначено про надання правової допомоги на підставі договору правової допомоги №25/01/22 від 25.01.2022.

У позовній заяві представник позивача Стрюк Н.О. просила стягнути з ПП "Слободище" на користь ТОВ "ТД "Корма України" витрати на правничу допомогу у розмірі 7500,00грн, посилаючись на понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, які підтверджуються умовами договору про надання правничої допомоги, звітом, рахунком на оплату.

Матеріали справи не містять доказів понесення ТОВ "ТД "Корма України" витрат на професійну правничу допомогу, яка надавалась зазначеному товариству у справі адвокатом Стрюк Н.О., що згідно наданого до справи ордеру здійснює адвокатську діяльність індивідуально, а також відповідного договору про надання правової допомоги з цими адвокатом, де було б визначено розмір, порядок обчислення адвокатського гонорару, порядок та строки його виплати, тощо.

Судом встановлено, що 25.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "ДЕМОС-ЮРИС" (юридична фірма) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Корма України" (замовник) було укладено договір про надання юридичних послуг №25/01/22, за умовами п.1.1 якого сторони погодили, що замовник доручає, а юридична фірма бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, а замовник зобов`язується прийняти послуги та оплатити їх (а.с.54).

Суд враховує, що зазначений договір про надання юридичних послуг №25/01/22 від 25.01.2022, укладений не з адвокатом чи адвокатським бюро/адвокатським об`єднанням, а з ТОВ "Юридична фірма "ДЕМОС-ЮРИС" від імені якого договір підписано Стрюк Н.О., як директором Фірми. Також на підставі цього договору ТОВ "Юридична фірма "ДЕМОС-ЮРИС" виставлено позивачу рахунок-фактура №СФ-000050 від 13.11.2023 на здійснення оплати в розмірі 7500,00 грн. До справи долучено також підписаний ТОВ "Юридична фірма "ДЕМОС-ЮРИС" звіт (акт виконаних робіт) №13/11 від 13.11.2023 за договором.

Водночас, з матеріалів справи та самої назви "Юридична фірма "ДЕМОС-ЮРИС" не вбачається, що ця фірма є адвокатським бюро чи адвокатським об`єднанням згідно Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". При цьому в матеріалах справи відсутній статут цього товариства та інформація про види діяльності.

Не містять матеріали справи і детального опису виконаних робіт саме адвокатом Стрюк Н.О. При цьому суд зауважує, що звіт (акт виконаних робіт), який підписаний Стрюк Н.О. - директором ТОВ "Юридична фірма "ДЕМОС-ЮРИС", не є тотожним детальному опису робіт (наданих послуг) адвоката у розумінні ч.3 ст.126 ГПК України.

Зважаючи на відсутність у матеріалах даної справи договору про надання правової допомоги, укладеного між адвокатом Стрюк Н.О., адвокатським об`єднанням, адвокатським бюро, не вбачається за можливе встановити зміст правовідносин між позивачем та Стрюк Н.О. як адвокатом, а не директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "ДЕМОС-ЮРИС", зокрема, щодо порядку обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок та умови його сплати, повернення тощо, оскільки ці критерії визначаються лише в договорі про надання правової допомоги, який укладається з адвокатом, адвокатським об`єднанням, адвокатським бюро.

Частиною 4 статті 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

З урахуванням вищенаведених обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для компенсації ТОВ "ТД "Корма України" витрат на правничу допомогу ТОВ "Юридична фірма "ДЕМОС-ЮРИС" в сумі 7500,00грн. У задоволенні вимог позивача про відшкодування таких витрат за рахунок відповідача суд відмовляє.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Слободище" (13330, Житомирська область, Бердичівський район, с. Слободище, вул. Карпенка, буд. 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Корма України" (28200, Кіровоградська область, Новгородківський район, смт. Новгородка, вул. Криворізька, буд. 12, ):

- 208 999,90грн заборгованості,

- 46 261,64грн пені,

- 3 291,13грн 3% річних,

- 3 878,29грн витрат по сплаті судового збору.

3. В решті заявлених позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 27.02.24

Суддя Кравець С.Г.

Друк:

1 - в справу,

2 - позивачу () та представнику - Електронний Суд,

3 - відповідачу () - (рек.) + Електронний Суд.