ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2024 р. Справа№ 910/7797/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання Польчен А.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 12.02.2024

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ" - адвоката Заєзжай Андрія Юрійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 02.10.2023 (повний текст рішення підписано 05.10.2023)

у справі № 910/7797/23 (суддя Алєєва І.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ"

до Акціонерного товариства "МЕГАБАНК"

про визнання зобов`язання припиненим,-

В судовому засіданні 12.02.2024 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.10.2023 по справі №910/7797/23 у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, представник позивача 19.10.2023 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "МЕГАБАНК" про визнання зобов`язання припиненим.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.10.2023 по справі №910/7797/23 у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

При відмові у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що нормами чинного законодавства України чітко визначено, що визнання протиправним та скасування Рішення №261-рш/БТ Правління Національного банку України від 02 червня 2022 року "Про віднесення АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "МЕГАБАНК" до категорії неплатоспроможних" не відновлює того становища банку, яке існувало до прийняття такого акта/рішення, включаючи правовий статус цього банку, та не відновлює становища/прав осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого акта/рішення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Позивач не погоджується з рішенням Господарського суду міста Києва від 02.10.2023 по справі №910/7797/23, вважає рішення таким, що прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки суду, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з огляду на наступне:

- повідомлення №69701-Ск-1987-0323 від 24.03.2023 про зарахування зустрічних однорідних вимог це не пропозиція відповідачу здійснити певні дії, а заява з боку позивача про факт здійснення в односторонньому порядку юридично значимої дії, яку слід вважати завершеною з дати отримання відповідачем такої заяви, повідомлення про зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин не визначений законом як нікчемний, а також не визнаний судом недійсним, окрім того такий односторонній правочин вчинений 24.03.2023 , тобто після набрання законної сили (15.03.2023) рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2022, яким визнано протиправним та скасовано рішення Правління Національного банку України №261-рш/БТ від 02.06.2022 "Про віднесення Акціонерного товариства "Мегабанк" до категорії неплатоспроможних", тому зобов`язання позивача перед відповідачем в сумі 92712,33 грн. щодо погашення заборгованості по сплаті комісійної винагороди за договором про надання гарантії №395 від 29.10.2021 слід вважати припиненими;

- суд першої інстанції не врахував наявність підстав для зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі №640/12723/22, що перебуває на розгляді у Верховному Суді та предметом дослідження якого є законність рішення Правління Національного банку України №261-рш/БТ від 02.06.2022 "Про віднесення Акціонерного товариства "Мегабанк" до категорії неплатоспроможних", а отже, до вирішення вказаного питання у судовому порядку в межах зазначеної адміністративної справи розгляд позовних вимог у даній справі є неможливим;

- господарський суд не в праві встановити факт правомірності віднесення Акціонерного товариства "Мегабанк" до категорії неплатоспроможних, оскільки розгляд справ про оскарження індивідуальних актів Національного банку України відноситься до виключної компетенції адміністративних судів;

- посилається на висновки, викладені у постановах Східного апеляційного господарського суду у справі №922/36/23 від 05.04.2023, у справі №922/2467/22 від 05.04.2023.

В апеляційній скарзі позивачем заявлено клопотання про зупинення провадження у справі №910/7797/23 до набрання законної сили рішенням у справі №640/12723/22, що перебуває на розгляді у Верховному Суді.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У поясненнях на апеляційну скаргу представник відповідача заперечує проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, зазначає, що починаючи з 02.06.2022 АТ «МЕГАБАНК» перебуває в процесі тимчасової адміністрації, а з 22.07.2022 - в процесі ліквідації та здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним в умовах проведення процедури виведення з ринку та ліквідації неплатоспроможного банку; станом на день підготовки пояснень у апелянта перед відповідачем обліковується заборгованість зі сплати комісійної винагороди згідно умов укладеного договору про надання гарантії у загальному розмірі 141 040,99 грн., у даний час з даного приводу АТ «МЕГАБАНК» ініційоване судове провадження (справа № 908/1487/23); рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 10.11.2022 у справі №640/12723/22, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.03.2023, адміністративний позов ОСОБА_1 до Національного банку України, треті особи АТ "Мегабанк", Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправним та скасування рішення задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано рішення Правління Національного банку України №261-рш/БТ від 02.06.2022 "Про віднесення АТ "Мегабанк" до категорії неплатоспроможних", у даний час вказані рішення суду 1-ї інстанції та постанова суду апеляційної інстанції оскаржується Національним банком України у касаційному порядку; зауважує, що згідно чинного законодавства України розпочата процедура ліквідації банку не може бути зупинена/припинена, у тому числі в разі визнання протиправними (незаконними) та скасування індивідуальних актів Національного банку України та/або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що були підставою для її початку; звертає увагу, що АТ «МЕГАБАНК» не надавало ТОВ «ЙЕ ЕНЕРГІЯ» жодної письмової згоди на будь-які дії, пов`язаної з вчиненням будь-яких правочинів відносно предмета застави, у т.ч. відчуження, відступлення тощо; вважає, що у апелянта не було жодної правової підстави щодо заміни кредитора у вказаних зобов`язаннях, а сам договір № 12А167- 22-23 про відступлення права вимоги від 15.03.2023 є недійсним в силу умов договору застави та закону; посилається на те, що Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» чітко встановлена заборона зарахування зустрічних однорідних вимог банком з дня початку процедури як тимчасової адміністрації, так і подальшої ліквідації, а тому посилання позивача на зазначені у його позовній заяві підстави та обставини проведення зарахування зустрічних однорідних вимог між сторонами не можуть бути прийняті до уваги.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/7797/23.

Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ» - адвоката Заєзжай Андрія Юрійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 02.10.2023 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/7797/23.

Матеріали справи №910/7797/23 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому у справі після виходу з підготовки в Національній школі суддів України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2023 залишено апеляційну скаргу без руху з підстав неподання належних доказів реєстрації електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі).

19.12.2023 апелянтом до суду подано заяву про усунення недоліків, до якої додано відповіді №356769 та №356745 за запитами про наявність зареєстрованого Електронного кабінету ЕСІТС Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ» та його представника - адвоката Заєзжай А. Ю., яка передана головуючому судді.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.12.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ» - адвоката Заєзжай Андрія Юрійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 02.10.2023 у справі №910/7797/23; призначено до розгляду апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ» - адвоката Заєзжай Андрія Юрійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 02.10.2023 у справі №910/7797/23 на 12.02.2024.

Явка представників сторін

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Нормами статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачена можливість повідомлення сторін про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії шляхом направлення повідомлень на адресу електронної пошти та з використанням засобів мобільного зв`язку.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 12.02.2024 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову; не підтримував клопотання про зупинення провадження у справі №910/7797/23.

В судове засідання 12.02.2024 представник відповідача не з`явився; про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини його неявки суду не відомі.

Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представника відповідача обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами.

Колегією суддів відмовлено у задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження у справі, викладеного в апеляційній скарзі, оскільки станом на момент розгляду клопотання позивача рішення у справі №640/12723/22 набрало законної сили, а відтак, відсутні правові підстави для зупинення провадження у справі № 910/7797/23 до набрання законної сили рішенням у справі № 640/12723/22.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

29.10.2021 між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» (далі - Відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз Збут» (далі - Позивач) було укладено Договір № 395 про надання гарантії (далі - Договір).

У відповідності до п. 1.1. Договору банк надає клієнту послуги з видачі тендерної гарантії на користь ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» з метою забезпечення виконання клієнтом зобов`язань перед бенефіціаром за закупівлею: Договором транспортування природного газу №. від 17.12.2019 року на наступних умовах: Сума гарантії - 12 000 000,00 (дванадцять мільонів гривень 00 копійок), Строк гарантії - до 28 жовтня 2022 року включно.

02.06.2022 Правлінням Національного банку України прийнято рішення № 261-рш/БТ про віднесення АТ «МЕГАБАНК» до категорії неплатоспроможних, яким визначено: «Правлінням Національного банку відповідно до частини другої статті 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та згідно з пунктом 11.2 глави 11 розділу II Положення про застосування Національним банком України заходів впливу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 серпня 2021 року № 346, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 вересня 2012 року за № 1590/21902, прийнято рішення від 03.02.2022 року № 54-рш/БТ «Про віднесення Акціонерного товариства «МЕГАБАНК» до категорії проблемних.

На підставі рішення Правління Національного банку України від 02.06.2022 № 261-рш/БТ «Про віднесення АТ «МЕГАБАНК» до категорії неплатоспроможних» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.06.2022 року № 383 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «МЕГАБАНК» у АТ «МЕГАБАНК» запроваджено Тимчасову адміністрацію.

15.03.2023 між ТОВ «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ» та ТОВ «ЙЕ Енергія» було укладено договір № 12А167-22-23 про відступлення права вимоги.

Відповідно до п. 1.2. Договору про відступлення права вимоги № 12А167-22-23 від 15.03.2023 Новий кредитор (ТОВ «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ») одержує право замість Первісного кредитора (ТОВ «ЙЕ Енергія») вимагати від АТ «МЕГАБАНК» виконання визначеного в Основному договорі зобов`язання з повернення грошових коштів (вкладу) в розмірі 92 712,33 гривень (дев`яносто дві тисячі сімсот дванадцять гривень 33 копійок).

Згідно з п. 1.4. Договору право вимоги, що відступається за цим Договором, переходить до Нового кредитора з моменту укладення цього Договору. Додаткового оформлення відступлення права вимоги не вимагається. Після переходу права вимоги до Нового кредитора останній стає кредитором по відношенню до Боржника та набуває відповідне право вимоги.

29.03.2023 TOB «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ» направило на адресу АТ «МЕГАБАНК» повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні № 69701-Ск-1987-0323 від 24.03.2023, яким позивач повідомив відповідача, що ТОВ «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ» є новим кредитором за зобов`язанням АТ «МЕГАБАНК» та просив повернути грошові кошти (вклад) в розмірі 92 712,33 гривень (дев`яносто дві тисячі сімсот дванадцять гривень 33 копійок) за договором № 59/2021 банківського строкового вкладу юридичної особи (з виплатою процентів щомісяця) від 24 вересня 2021 року.

Як зазначає позивач, АТ «МЕГАБАНК» зобов`язане сплатити на користь ТОВ «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ» 92 712,33 гривень (дев`яносто дві тисячі сімсот дванадцять гривень 33 копійок) в якості виконання зобов`язання з повернення грошових коштів (вкладу) відповідно до договору № 59/2021 банківського строкового вкладу юридичної особи (з виплатою процентів щомісяця) від 24 вересня 2021 року.

28.03.2023 ТОВ «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ» направило на адресу АТ «МЕГАБАНК» заяву про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог № 69701- Ск-1986-0323 від 24.03.2023. В заяві про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог № 69701-Ск-1986-0323 від 24.03.2023 позивач зазначив, що ТОВ «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ» має перед АТ «МЕГАБАНК» невиконане грошове зобов`язання з погашення заборгованості по сплаті комісійної винагороди за договором про надання гарантії № 395 від 29.10.2021 за період з 01.02.2022 року по 02.06.2022 року включно в сумі 92 712,33 гривень (дев`яносто дві тисячі сімсот дванадцять гривень 33 копійок).

Крім того, як зазначає позивач, АТ «МЕГАБАНК» має перед ТОВ «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ» невиконане грошове зобов`язання з повернення грошових коштів в розмірі 92 712,33 гривень (дев`яносто дві тисячі сімсот дванадцять гривень 33 копійок), яке виникло на підставі та у відповідності до Договору № 59/2021 банківського строкового вкладу юридичної особи (з виплатою процентів щомісяця) від 24.09.2021 р., та право вимоги щодо виконання якого відступлене ТОВ «ЙЕ Енергія» на користь ТОВ «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ» на підставі договору про відступлення права вимоги від 15 березня 2023 року.

Враховуючи вищенаведене, ТОВ «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ», керуючись статтею 601 Цивільного кодексу України, повідомило АТ «МЕГАБАНК» про припинення свого зобов`язання з погашення заборгованості по сплаті комісійної винагороди за договором про надання гарантії № 395 від 29.10.2021 за період з 01.02.2022 року по 02.06.2022 року включно в сумі 92 712,33 гривень (дев`яносто дві тисячі сімсот дванадцять гривень 33 копійок) шляхом повного зарахування наступних зустрічних однорідних вимог:

1) вимоги АТ «МЕГАБАНК» до ТОВ «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ» щодо погашення заборгованості по сплаті комісійної винагороди за договором про надання гарантії № 395 від 29.10.2021 за період з 01.02.2022 року по 02.06.2022 року включно в сумі 92 712,33 гривень (дев`яносто дві тисячі сімсот дванадцять гривень 33 копійок), та

2) вимоги ТОВ «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ» до АТ «МЕГАБАНК» щодо виконання останнім грошового зобов`язання з повернення грошових коштів в розмірі 92 712,33 гривень (дев`яносто дві тисячі сімсот дванадцять гривень 33 копійок), яке виникло на підставі та у відповідності до Договору № 59/2021 банківського строкового вкладу юридичної особи (з виплатою процентів щомісяця) від 24.09.2021 р„ та право вимоги щодо виконання якого відступлене ТОВ «Йе Енергія» на користь ТОВ «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ» на підставі договору про відступлення права вимоги від 15.03.2023.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що його зобов`язання перед відповідачем щодо погашення заборгованості є припиненими, у зв`язку із чим просить суд визнати припиненими зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз Збут» за договором про надання гарантії №395 від 29.10.2021, укладеного між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз Збут», в розмірі 92 712, 33 грн. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що починаючи з 02.06.2022 він перебуває в процесі тимчасової адміністрації, а з 22.07.2022 - в процесі ліквідації, та здійснює свою діяльність на підставі Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним в умовах проведення процедури виведення з ринку та ліквідації неплатоспроможного банку, та яким встановлена заборона зарахування зустрічних однорідних вимог банком з дня початку процедури як тимчасової адміністрації, так і подальшої ліквідації. Також вказував, що договір №12А167-22-23 про відступлення права вимоги від 15.03.2023 вважається недійсним, правові підстави для заміни кредитора з ТОВ «ЙЕ ЕНЕРГІЯ» на ТОВ «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ» у зобов`язанні, зазначеними у повідомленні про заміну кредитора у зобов`язанні від 24.03.2023 №69701-Ск-1987-0323, відсутні.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що рішення суду, яке переглядається, підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 200 Господарського кодексу України гарантія (банківська гарантія) є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження банком, іншою фінансовою установою задоволення вимог управненої сторони в розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає зазначене у ньому певне зобов`язання або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони.

Згідно зі статтею 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

ТОВ «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ», керуючись статтею 601 Цивільного кодексу України, повідомило АТ «МЕГАБАНК» про припинення свого зобов`язання з погашення заборгованості по сплаті комісійної винагороди за договором про надання гарантії № 395 від 29.10.2021 за період з 01.02.2022 року по 02.06.2022 року включно в сумі 92 712,33 гривень (дев`яносто дві тисячі сімсот дванадцять гривень 33 копійок) шляхом повного зарахування наступних зустрічних однорідних вимог:

1) вимоги АТ «МЕГАБАНК» до ТОВ «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ» щодо погашення заборгованості по сплаті комісійної винагороди за договором про надання гарантії № 395 від 29.10.2021 за період з 01.02.2022 року по 02.06.2022 року включно в сумі 92 712,33 гривень (дев`яносто дві тисячі сімсот дванадцять гривень 33 копійок), та

2) вимоги ТОВ «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ» до АТ «МЕГАБАНК» щодо виконання останнім грошового зобов`язання з повернення грошових коштів в розмірі 92 712,33 гривень (дев`яносто дві тисячі сімсот дванадцять гривень 33 копійок), яке виникло на підставі та у відповідності до Договору № 59/2021 банківського строкового вкладу юридичної особи (з виплатою процентів щомісяця) від 24.09.2021, та право вимоги щодо виконання якого відступлене ТОВ «Йе Енергія» на користь ТОВ «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ» на підставі договору про відступлення права вимоги від 15.03.2023.

За приписами ч. 1-3 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особам.

У статті 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що "стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Главою 50 Цивільного кодексу України визначені правові засади припинення зобов`язання.

Так, статтею 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Аналогічні положення закріплені також у ст. 601 ЦК України, згідно з якою зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Положеннями ч. 5 ст. 202 ЦК України визначено, що до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Таким чином, зважаючи на приписи статей 202 та 601 ЦК України, вбачається можливим встановити, що спірна заява позивача про зарахування зустрічних однорідних вимог за своєю правовою природою є одностороннім правочином, направленим на припинення взаємних грошових зобов`язань сторін у справі.

Відтак, зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: тобто, боржник у першому зобов`язанні - є кредитором у другому.

Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам (стаття 601 ЦК України):

- бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);

- бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей). При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);

- строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 22.01.2021 року по справі №910/11116/19 уточнив висновки наступним чином: безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором.

За дотримання умов, передбачених статтею 601 ЦК України, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 ЦК України, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним.

Заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевіряється судом, який вирішує спір про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог.

Наявність на момент зарахування іншого спору (спорів) в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за зобов`язанням не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника.

Наявність заперечень однієї сторони щодо зарахування не є перешкодою для зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони, відмова цієї сторони від прийняття заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог і проведення такого зарахування не має юридичного значення.

Листом №5614 від 11.04.2023 Акціонерне товариство «МЕГАБАНК» у відповідь на повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні та на заяву про припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог відмовило у зарахуванні зустрічних однорідних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України "Про банки і банківську діяльність" особливості правового статусу, порядку створення, діяльності, реорганізації та ліквідації банків визначаються цим Законом та Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, не має на меті отримання прибутку і не відповідає за зобов`язаннями банків. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні (ч.1 статті 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Згідно з ч.1 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Частиною 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Відповідно до ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд зобов`язаний забезпечити збереження активів.

Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Частиною 4 ст.44 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що Фонд розпочинає процедуру ліквідації банку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, крім випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

Згідно з п.п.1, 8 ч.2 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, наглядової ради і правління) та органів контролю (внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку; забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін. Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на правочини, зобов`язання за якими припиняються у процедурі ліквідаційного неттінгу, що здійснюється в порядку, встановленому статтею 54-1 цього Закону, та припинення зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог боржника, який одночасно є кредитором банку, що ліквідується.

Зарахування зустрічних однорідних вимог боржника, який одночасно є кредитором банку, що ліквідується, здійснюється під час задоволення Фондом відповідної черги акцептованих вимог кредиторів, до якої віднесені вимоги такого кредитора, за заявою кредитора банку і в сумі, що не перевищує суму акцептованих вимог за заявою банку.

Положеннями статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено повноваження уповноваженої особи Фонду, зокрема, відповідно до пункту 4 частини 1 вказаної статті, уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює такі повноваження складає реєстр акцептованих вимог кредиторів та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Тобто, вказаний пункт статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" спрямований на захист боржника банку, під час ліквідації банку, який є одночасно і кредитором цього банку, шляхом надання можливості боржнику погасити свою заборгованість за кредитами, відсотками та заборгованість за борговими цінними паперами за рахунок коштів на поточних та/або депозитних рахунках боржника у банку, не застосовуючи норми статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

За змістом ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Протягом 20 днів з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів Фонд сповіщає кредиторів про акцептування їх вимог шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Фонду, неплатоспроможного банку, а також у приміщеннях такого банку в доступному для відвідувачів місці.

Частиною 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що законодавчі та інші нормативно правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з ч. 3 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Вимоги за зобов`язаннями банку із сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), що виникли під час проведення ліквідації, пред`являються тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону.

За вірними висновками суду першої інстанції, враховуючи прийняте рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про ліквідацію Акціонерного товариства «Мегабанк», спірні правовідносини сторін не регулюються Цивільним кодексом України, оскільки визначаються спеціальним законом - Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", відповідно до п.8 ч. 2 ст. 46 якого забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін. При цьому, задоволення вимог окремого кредитора-юридичної особи, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, не допускається, оскільки в такому випадку активи з банку виводяться, а заборгованість третіх осіб перед банком збільшується, що порушує принцип пріоритетності зобов`язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Крім того, припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог в процесі ліквідації банку є порушенням вимог чинного законодавства України, зокрема черговості задоволення вимог кредиторів банку, передбаченої ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

При цьому, задоволення вимог окремого кредитора-юридичної особи, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, у тому числі на підставі судового рішення, не допускається, оскільки в такому випадку активи з банку виводяться, а заборгованість третіх осіб перед банком збільшується, що порушує принцип пріоритетності зобов`язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України, яка кореспондується з положеннями ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вказані правові позиції наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №910/23398/16, постановах Верховного Суду від 02.03.2018 у справі №910/8297/17, від 20.03.2018 у справі №910/3226/17, від 29.08.2018 у справі №910/3361/17.

Суд зазначає, що частиною 7 статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" розпочата процедура ліквідації банку не може бути зупинена/припинена, у тому числі в разі визнання протиправними (незаконними) та скасування індивідуальних актів Національного банку України та/або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що були підставою для її початку.

Відповідно до статті 79 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визнання протиправним (незаконним) та скасування індивідуального акта Національного банку України, зазначеного в частині другій цієї статті, або окремих його положень: не відновлює того становища банку, яке існувало до прийняття такого акта/рішення, включаючи відновлення правового статусу цього банку, та не відновлює становища/прав осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого акта/рішення.

За висновками суду першої інстанції, з чим погоджується апеляційний суд, нормами чинного законодавства України чітко визначено, що визнання протиправним та скасування Рішення №261-рш/БТ Правління Національного банку України від 02 червня 2022 року "Про віднесення АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "МЕГАБАНК" до категорії неплатоспроможних" не відновлює того становища банку, яке існувало до прийняття такого акта/рішення, включаючи правовий статус цього банку, та не відновлює становища/прав осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого акта/рішення.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову про визнання припиненими зобов`язань перед неплатоспроможним банком повністю.

Посилання апелянта на висновки, викладені у постановах Східного апеляційного господарського суду у справі №922/36/23 від 05.04.2023, у справі №922/2467/22 від 05.04.2023 відхиляються колегією суддів, оскільки відповідно до ч.4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, при цьому, висновки, що містяться у постановах апеляційних інстанцій не є обов`язковими для врахування судом.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б дійти висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Твердження відповідача, викладені у поясненнях на апеляційну скаргу, знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, доводи позивача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.10.2023 у справі № 910/7797/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.10.2023 у справі № 910/7797/23 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ".

4. Матеріали справи №910/7797/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 26.02.2024.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська