ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2024 р. м. Рівне Справа № 918/1278/23

Господарський суд Рівненської області у складі судді А.Качура,

розглянув матеріали справи

за позовом: Дочірнього підприємства "Агрофонд-Зерно"

до відповідача: Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс"

про: стягнення в сумі 229 227,48 грн

секретар судового засідання: С.Коваль

представники:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ

Дочірнє підприємство "Агрофонд-Зерно" звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовом до відповідача Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс" про стягнення 229 227,48 грн, з яких: 132 000,00 грн основного боргу, 77 601,07 грн сума інфляційних втрат та 19 626,41 грн 3% річних.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позовні вимоги аргументовані тим, що позивач на виконання умов укладеного договору здійснив оплату в розмірі 2 983 900,00 грн, а проте відповідач поставив товар на загальну суму 2 851 900,00 грн. А тому розмір переплати за договором становить 132 000,00 грн.

Позивач вважає, що у зв`язку з непоставкою відповідачем товару на суму 132 000,00 грн, по закінченні дії договору у відповідача виник обов`язок з повернення вказаних коштів. З огляду на неповернення цих коштів, керуючись положеннями статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позивач нарахував відповідачу 77 601,07 грн інфляційних втрат та 19 626,41 грн 3% річних.

Відповідач натомість подав відзив на позов поза процесуальними строками, встановленими судом. А тому, з огляду на положення статті 165 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 25 грудня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи призначено на 23 січня 2024 року.

Ухвалою суду від 23 січня 2024 року розгляд справи відкладено на 20 лютого 2024 року.

Ухвалою суду від 20 лютого 2024 року відмовлено відповідачу в задоволенні заяви про поновлення строку.

МОТИВИ СУДУ ПРИ ПРИЙНЯТТІ РІШЕННЯ

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

26 жовтня 2017 року Приватне підприємство "Агро-Експрес-Сервіс" (відповідач/продавець) та Дочірнє підприємство "Агрофонд-Зерно" (позивач/покупець) уклали договір поставки №26/10/17-Ц (надалі - договір), відповідно до предмету якого постачальник зобов`язується, протягом терміну дії договору, передавати покупцеві у власність сільськогосподарську продукцію власного виробництва, надалі - товар, а покупець зобов`язується приймати його і оплачувати на умовах даного договору.

Відповідно до пункту 3.1. договору, поставка товару проводиться на підставі усно чи письмово погоджених сторонами заявок на умовах EXW - самовивіз зі складу вказаного продавцем, згідно з правилами "Інкотермс 2000", в узгоджені сторонами строки.

Разом з тим в матеріалах справи відсутні письмово погоджені сторонами заявки.

Згідно з умовами пунктів 3.2., 3.3 договору, відвантаження товару оформляється накладною. Датою поставки вважається дата прийняття покупцем товару з відповідною відміткою в накладній. Перехід права власності на товар відбувається в момент отримання товару покупцем. Ризик випадкової загибелі товару переходить до покупця з моменту виникнення у нього права власності.

Відповідно до пункту 4.1. договору, покупець оплачує поставлений товар за ціною, вказаною у виставлених рахунках та оформлених товарних накладних.

Пунктом 4.2. договору встановлено, що загальна сума поставленого товару по даному договору визначається загальною вартістю фактично відвантаженої згідно з товарними накладними продукції протягом терміну дії договору.

Згідно з умовами пункту 5.1. договору, оплата товару здійснюється на умовах погоджених сторонами, шляхом перерахування коштів покупцем на розрахунковий рахунок продавця.

Згідно із платіжними дорученнями №695 від 26 жовтня 2017 року на суму 655 500,00 грн, №786 від 15 грудня 2017 року на суму 678 400,00 грн, №845 від 30 січня 2018 року на суму 1 650 000,00 грн, позивач здійснив оплату відповідачу за товар згідно із рахунками на суму 2 983 900,00 грн.

За наявними в матеріалах справи видатковими накладними видно, що відповідач поставив позивачу товар на суму 2 851 900,00 грн.

Сторони погодили, що у випадках не передбачених цим договором сторони керуються чинним законодавством України (пункт 10.1 договору).

Відповідно до пункту 11.2. договору, цей договір набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками обох сторін і діє в частині постачання товару до 31 грудня 2018 року, а в частині розрахунків до повного їх завершення.

Згідно з умовами пункту 11.3. договору, права та обов`язки сторін, що не визначені цим договором, регулюються відповідними нормами чинного законодавства.

16 жовтня 2023 року позивач направив відповідачу вимогу про сплату заборгованості, інфляційних втрат та відсотків річних. У листі позивач зазначив, що відповідач не поставив товару на суму 132 000,00 грн.

Докази виконання вказаної вимоги в матеріалах справи відсутні.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

З наведених обставин встановлено, що спірні правовідносини сторін стосувалися договору поставки. Спірний характер правовідносин базується на тому, що позивач вважає свої права порушеними через невиконання відповідачем зобов`язання щодо повернення коштів. Також у справі має місце спір щодо сум нарахованих позивачем у межах відповідальності за наслідками невиконання грошового зобов`язання з повернення грошових коштів у розмірі 132 000,00 грн, тобто у сумі на яку товар не було поставлено.

Розглядаючи даний спір суд застосовує наступні норми права.

Як унормовано положеннями статті 11 ЦК України та статті 174 Господарського кодексу України (далі ГК України) договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Частиною 1 статті 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 6 статті 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Згідно з нормами статті 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено частинами 1, 2 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

В даному випадку суд зауважує, що сторони не визначили у договорі інших правил ніж ті котрі зазначені у статтях 655, 692, 712 ЦК України. А отже, за домовленістю сторін, виконанню обов`язку однієї сторони з оплати товару відповідає обов`язок з поставки товару другою стороною.

У силу вимог частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1, 2 статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з нормами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За результатами розгляду спору суд з`ясував, що на виконання умов договору позивач здійснив оплату відповідачу за товар на суму 2 983 900,00 грн.

В свою чергу відповідач поставив позивачу товар на суму 2 851 900,00 грн.

Докази поставки товару на суму 132 000,00 грн в матеріалах справи відсутні.

Суд констатує, що умовами договору було обумовлено поставку відповідачем товару та оплату позивачем його вартості.

Частинами 1, 3 статті 202 ГК України передбачено, що господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з нормами частини 1 статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Однак, суд встановив, що поставка товару з боку відповідача на час розгляду спору на суму 132 000,00 грн не відбулася.

Суд також встановив, що 16 жовтня 2023 року позивач направив відповідачу вимогу про повернення грошових коштів переплачених за товар.

Докази виконання вказаної вимоги в матеріалах справи відсутні.

Отже позивач, на виконання договору, перерахував відповідачу 2 983 900,00 грн. Грошові кошти у вказаному розмірі перераховані позивачем на виконання своїх зобов`язань з оплати товару відповідно до умов укладеного з відповідачем договору.

Водночас, з огляду на загальний розмір перерахованих позивачем коштів та вартість товару який поставлений відповідачем, перевищення оплати за договором становить 132 000,00 грн.

Відповідно до норм частини 1 статті 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

З огляду на наведені норми, суд вважає, що вимога позивача про повернення грошової суми в розмірі 132 000,00 грн, сплаченої за товар який не був поставлений, є правомірною.

А тому вимоги позивача в цій частині мають бути задоволені.

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Названа стаття визначає загальні правила відповідальності за порушення саме грошового зобов`язання, тобто зобов`язання, змістом якого є сплата боржником грошей.

З доданого до позову розрахунку видно, що позивач здійснив нарахування інфляційних втрат на суму 77 601,07 грн за період з 01 січня 2019 року по 15 грудня 2023 року та 3% річних в сумі 19 626,41 грн за період з 01 січня 2019 року по 15 грудня 2023 року.

Разом з тим, оскільки зобов`язання щодо поставки товару на вказану суму носить майновий, а не грошовий характер, підстави для застосування положень частини другої статті 625 ЦК України до пред`явлення вимоги про повернення грошових коштів, сплачених за товар який не був поставлений, відсутні.

Натомість нарахування інфляційних втрат та 3% річних на грошову суму у розмірі 132 000,00 грн є правомірним після пред`явлення вимоги про їх повернення, з огляду на наступне.

За своєю суттю зобов`язання складається із права вимоги кредитора та обов`язку виконання такої вимоги боржником. Існування одночасно як права вимоги, так і обов`язку виконання такої вимоги становить собою суть зобов`язання.

За змістом статей 524, 533-535 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Відповідно до встановлених у цій справі обставин, перераховані позивачем на користь відповідача грошові кошти у сумі 132 000,00 грн є оплатою за товар, який однак не був переданий у власність позивача.

Дія статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення.

Водночас, у даному випадку, здійсненню нарахувань на підставі статті 625 ЦК України має передувати відповідна вимога про повернення грошових коштів та встановлення факту прострочення виконання боржником грошового зобов`язання. За таких умов у кредитора виникає право на нарахування інфляційних втрат та 3% річних.

Положеннями статті 530 ЦК України встановлені загальні підстави обчислення строків (термінів) виконання зобов`язання. В частині другій названої статті передбачено, що у разі, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З урахуванням наведеної норми, обов`язок з повернення сплачених за непоставлений товар грошових коштів у сумі 132 000,00 грн виникає у відповідача на наступний день з дня закінчення встановленого законом семиденного строку, який необхідно відраховувати з моменту відповідної вимоги позивача.

Вимога позивача про повернення коштів була вручена відповідачу 25 жовтня 2023 року, тобто прострочення зобов`язання з повернення вказаних коштів наступило 02 листопада 2023 року.

За період з 02 листопада 2023 року по 15 грудня 2023 року розмір інфляційних втрат становить 660,00 грн, розмір процентів річних становить 477,37 грн.

Вказані вимоги є законними, обґрунтованими а отже такими, що мають бути задоволені. Решту вимог суд відхиляє.

Відповідно до приписів частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Також, згідно з нормами статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Правилами статті 13 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Висновки суду

Суд встановив обставини щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача 132 000,00 грн основного боргу, 660,00 грн інфляційних втрат та 477,37 грн 3% річних.

У задоволенні вимог про стягнення 76 941,07 грн інфляційних втрат та 19 149,04 грн. 3 % річних необхідно відмовити.

Розподіл судових витрат

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір за подання даного позову складає 3 438,41 грн.

Згідно з правилами частини 9 статті 129 ГПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, судові витрати у вигляді судового збору покладаються на відповідача повністю на підставі частини 9 статті 129 ГПК України.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс" (35112, Рівненська область, Дубенський район, с.Ярославичі, вул. Шкільна 50, ідентифікаційний код 30132761) на користь Дочірнього підприємства "Агрофонд-Зерно" (03151, місто Київ, вул. Очаківська 5/6, кабінет 11, ідентифікаційний код 39079722) 132 000 (сто тридцять дві тисячі) грн 00 коп. боргу, 660 (шістсот шістдесят) грн 00 коп. інфляційних втрат, 477 (чотириста сімдесят сім) грн 37 коп. 3% річних та 3 438 (три тисячі чотириста тридцять вісім) грн 41 коп. судового збору.

3. В задоволенні вимог про стягнення 76 941,07 грн інфляційних втрат та 19 149,04 грн 3 % річних відмовити.

Позивач (Стягувач): Дочірнє підприємство "Агрофонд-Зерно" (03151, місто Київ, вул. Очаківська 5/6, кабінет 11, ідентифікаційний код 39079722).

Відповідач (Боржник): Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс" (35112, Рівненська область, Дубенський район, с.Ярославичі, вул. Шкільна 50, ідентифікаційний код 30132761).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Суддя Андрій КАЧУР