ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

19 лютого 2024 року Справа № 902/1121/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Мельник О.В. , суддя Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Приступлюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Вінницької області від 19.12.2023

(ухвалене о 11:33 год. у м. Вінниці, повний текст складено 29.12.2023)

у справі № 902/1121/23 (суддя Тварковський А.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"

до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"

про стягнення заборгованості

за участю представників:

від позивача - Пясецький Д.В.;

від відповідача - Попатенко С.В.;

від третьої особи - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Вінницької області із позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця про стягнення 400 915 грн 46 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не розрахувався із позивачем за поставлений останнім, як постачальником "останньої надії", природній газ в період з 02.12.2022 по 30.01.2023 в сумі 322 048 грн 51 коп.

Також, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача суми пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Господарський суд Вінницької області рішенням від 19.12.2023 у справі № 902/1121/23 в позові відмовив.

При ухваленні вказаного рішення суд керувався тим, що у заявлений позивачем період постачання, у відповідача діяли Договори про постачання природного газу, укладені між відповідачем як споживачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" як Постачальником.

Місцевий господарський суд взяв до уваги, що за змістом договорів між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" споживач надав згоду постачальнику на включення його до Реєстру споживачів Постачальника розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС відповідно до вимог Кодексу ГТС.

Суд зауважив, що законодавчо не передбачено обов`язку Споживача перевіряти включення його до Реєстру споживачів Постачальника розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС, при цьому відповідач вчинив необхідні дії з повідомлення про додаткову точку споживання.

Суд вказав, що відповідач належним чином виконував свої зобов`язання зі сплати вартості спожитого природного газу в межах договірних відносин з Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг".

Тому, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено правомірності підстав віднесення споживання природного газу Квартирно-експлуатаційним відділом м. Вінниця за точкою обліку з ЕІС-кодом 56ZS01C088W62028 до постачальника "останньої надії", а як наслідок суд виснував про безпідставність нарахування позивачем заявленої до стягнення заборгованості.

Розглядаючи спірні правовідносини місцевий господарський суд застосував відповідні положення ст. 614 ЦК України, ст. ст. 1, 12, 15 Закону України "Про ринок природного газу", Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2493, Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", у якій просить рішення Господарського суду Вінницької області від 19.12.2023 у справі № 902/1121/23 скасувати та ухвалити нове яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована таким.

У відповідача наявна велика низка точок обліку і кожна така точка має свій окремий унікальний EIC-код. Реєстрація споживачів на Інформаційні платформі здійснюється саме за EIC-кодами точок обліку. Після того як у відповідача була добавлена додаткова точка обліку (ЕІС-код 56ZS01C088W62028), то відповідач мав повідомити про таку точку ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" для того, щоб останній включив її до свого Реєстру на Інформаційні платформі.

Однак, відповідач не вчинив такі дії, а почав відбирати газ із системи по цій точці, як наслідок, всі обсяги природного газу спожиті відповідачем із цієї точки обліку були автоматично включені до реєстру позивача, як постачальника "останньої надії".

Факт включення відповідача до реєстру споживачів постачальника "останньої надії" та віднесення газу, спожитого відповідачем, в спірний період підтверджується листом Оператора ГТС від 10.07.2023 № ТОВВИХ-23- 9286.

Враховуючи дані з Інформаційної платформи оператора ГТС в період з 07.12.2022 по 15.01.2023 саме позивач здійснював постачання природного газу відповідачу, як постачальник "останньої надії" по точці обліку з ЕІС-кодом 56ZS01C088W62028, натомість в зазначений період на Інформаційній платформі відсутня інформація щодо постачання природного газу відповідачу в той же період з боку ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" по вказаній точці. Останній почав здійснювати поставку газу відповідачу по цій точці лише починаючи з 16.01.2023.

Відповідно до пунктів 3.2 Договору постачання природного газу від 23.11.2022 №01-1392/21-БО-Т та Договору постачання природного газу від 23.12.2022 №01-2339/22-БО-Т, укладених між відповідачем та ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг", постачання газу за цим Договором здійснюється постачальником виключно за умови включення споживача до Реєстру споживачів постачальника, розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС. Докази включення Відповідача по вказаній точці обліку до Реєстру споживачів ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" у спірний період відсутні.

Матеріали справи не містять акти розподілу природного газу, тому місцевий господарський суд не міг дослідити відповідність спожитих обсягів у спірний період постачання в актах розподілу та актах приймання-передачі природного газу, укладених між відповідачем та ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", а враховуючи ту обставину, що суд не залучив останнє до участі у справі у якості третьої особи, то ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" не надало свої пояснення з приводу фактичного постачання природного газу відповідачу у спірний період по точці обліку ЕІС-кодом 56ZS01C088W62028.

Також, місцевий господарський суд не з`ясував обставини, що мають значення для справи, а саме факт включення відповідача до Реєстру постачальника "останньої надії", факт укладання Типового договору постачання природного газу постачальником "останньої надії", а також факт споживання природного газу відповідачем, що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи наданими Оператором газотранспортної системи.

Відповідач документально не довів поставку товару за Договором постачання природного газу від 23.11.2022 № 01-1392/21-БО-Т та Договором постачання природного газу від 23.12.2022 № 01-2339/22-БО-Т точці обліку з ЕІС-кодом 56ZS01C088W62028 у спірний період.

Тому, позивач не погоджується з рішенням Господарського суду Вінницької області від 19.12.2023 у справі № 902/1121/23 та вважає його таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, які призвели, до неправильного вирішення справи, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд вважав встановленими.

Також, скаржник просив залучити до участі у справі № 902/1121/23 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 1, код 42399676), з тих підстав, що в оскаржуваному рішенні місцевий господарський суд послався на те, що між відповідачем та ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" укладено Договори постачання природного газу від 23.11.2022 №01-1392/21-БО-Т та Договір постачання природного газу від 23.12.2022 №01-2339/22-БО-Т, відповідно до якого відповідач, на думку суду, отримував з 07.12.2022 по 15.01.2023 (спірний період) природний газ від ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг".

Північно-західний апеляційний господарський суд ухвалою від 02.02.2024 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Вінницької області від 19.12.2023 у справі № 902/1121/23. Призначив розгляд апеляційної скарги на 19.02.2024 о 10:30 год. Залучив до участі у цій справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 1, код 42399676). Зобов`язав позивача та відповідача надіслати Товариству з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" копії заяв по суті справ, котрі подавалися судам першої та апеляційної інстанцій. Запропонував Товариству з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" протягом п`яти днів з дня одержання цієї ухвали надати суду обґрунтовані письмові пояснення на апеляційну скаргу.

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниця подало відзив, в якому не погоджується з викладеними обґрунтуваннями апеляційної скарги та заявленими доводами останньої, з таких підстав.

У КЕВ м. Вінниця до кінця 2022 року був діючий договір на постачання природного газу з ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", який був єдиним Постачальником.

01.12.2022 КЕВ м. Вінниця звернулось до АТ "Вінницягаз" з листами №573/3331, №573/3332, №573/3333 з проханням приєднати до договору на розподіл природного газу за №0942088W62AB026 та присвоїти Z-коди: нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою Вінницька обл., Жмеринський р-н, с. Рів, вул. Пушкіна, 8. В листі №573/3333 повідомлялось про замовлення потужностей на 2022 та 2023 рік.

У відповідь на звернення КЕВ м. Вінниця, АТ "Вінницягаз" 14.12.2022 відкрило нову точку споживання у Жмеринському районі, с. Рів, з присвоєнням EIC коду точки обліку за №56ZS01B088W62028. В матеріалах справи також є підтвердження АТ "Вінницягаз" як оператора газорозподільної системи про включення точки обліку з ЕІС-кодом 56ZS01C088W62028 до інформаційної платформи на період з 07.12.2022 по 31.03.2023. Таким чином, КЕВ м. Вінниця вчинив необхідні дії з повідомлення про додаткову точку споживання.

На момент відкриття нової точки споживання, відповідно до діючого договору з ТОВ "Нафтогаз Трейдинг" за №01-1392/21-БО-Т від 23.11.2022 був наявний обсяг природного газу, який навіть не був в повному обсязі використаний до 31.12.2022.

Таким чином, потреби для заключення ще одного договору на постачання природного газу, у КЕВ м. Вінниця не було.

Законодавством визначено випадки, у разі яких здійснюється постачання газу за договором "останньої надії", проте жоден з них не може застосовуватись до відносин з КЕВ м. Вінниця, оскільки в останнього були діючі договори на постачання природного газу укладені з ТОВ "ГП "Нафтогаз Трейдинг" №01-1392/21-БО-Т про постачання природного газу від 23.11.2022 та №01-2339/22-БО-Т про постачання природного газу від 23.12.2022, за якими постачався природний газ та здійснювалась оплата за нього.

Позивач був зобов`язаний протягом десяти робочих днів після початку постачання повідомити відповідача про здійснення постачання природного газу позивачем (із зазначенням дня початку постачання та діючої ціни на момент початку постачання) шляхом направлення письмового повідомлення на поштову адресу відповідачу, а також надавати відповідачу інформацію про умови постачання, ціни, пов`язані з ним, порядок оплати за спожитий природний газ, право відповідача вільно обирати постачальника.

Водночас, відповідач дізнався, що його включено до договору "останньої надії" лише 20.01.2023 коли отримав від позивача рахунок на оплату №1142.

За наведеного відповідач вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а оскаржуване рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Тому, відповідач просить залишити рішення Господарського суду Вінницької області від 19.12.2023 у справі №902/1121/23 без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" - без задоволення.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" подало свої пояснення, в яких зазначає таке.

Між ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (постачальник) та Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниця (споживач) укладено договір постачання природного газу від 30.11.2021 № 01-1339/22-БО-Т та від 23.12.2022 № 01-2339/22-БО-Т.

Відповідно до умов вказаних Договорів вони набирають чинності з дати їх укладання, а постачання природного газу здійснюється постачальником виключно за умови включення споживача до Реєстру споживачів постачальника, розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС.

При реєстрації споживача 30.11.2021 на інформаційній платформі Оператора ГТС, ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" отримало повідомлення, що EIС код споживача зареєстровано в розрізі окремих вузлів обліку (об`єктів споживання). В свою чергу, інформацію від споживача щодо переліку об`єктів та їх ЕІС-кодів вузлів обліку газу, по яких буде здійснюватися постачання природного газу в рамках укладеного Договору, ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" отримано листом на електронну пошту 03.12.2021.

Інформацію від споживача щодо додаткового об`єкту та його ЕІС-коду вузлу обліку газу, а саме 56ZS01C088W62028, ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" отримано листом на електронну пошту 13.01.2023.

Відповідно, ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"13.01.2023 подало запит на інформаційній платформі Оператора ГТС щодо зміни постачальника. Цей запит було підтверджено 13.01.2023 та зареєстровано споживача в реєстрі споживачів постачальника з датою початку постачання з 16.01.2023.

Загальний обсяг природного газу, використаний споживачем у січні 2023 року з ресурсів ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", складає 62 099,76 куб. м., у тому числі по ЕІС-коду вузлу обліку газу, а саме 56ZS01C088W62028 з 16.01.2023 по 31.01.2023 складає 1004,31 куб. м., про що було складено та направлено споживачу для підписання відповідний акт приймання-передачі.

Враховуючи вищезазначене, в період по 15.01.2023 (включно) третя особа не здійснювала постачання природного газу відповідачу по точці обліку з ЕІС-кодом 56ZS01C088W62028. По вказаній точці постачання розпочалось 16.01.2023 з ініціативи відповідача, відповідно до Договору постачання природного газу від 23.12.2022 №01-2339/22-БО-Т.

Відповідач подав суду додаткові пояснення, за змістом котрих вказує, що єдиним його постачальником за спірний період було ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг".

Продовжує, що відповідно до Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496, вимог законодавства та діючих договорів, на споживача не покладено обов`язку повідомляти постачальника про відкриття нових вузлів обліку (точок споживання).

Постачальник, крім постачальника "останньої надії", зобов`язаний забезпечити своєчасну реєстрацію споживача в Реєстрі споживачів постачальника (на інформаційній платформі Оператора ГТС) у відповідному розрахунковому періоді. Однак, ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" з незрозумілих причин та без законних на те підстав внесено інформацію про усі вузли обліку (точки споживання) до інформаційної платформи Оператора ГТС.

В матеріалах справи є лист АТ "Вінницягаз" вих. №21001-Ск-20355-1123 від 24.07.2023 який підтверджує, що до точок споживання, які належать відповідачу (ЕІС-код 56XS000088W6200N) та були підключені до газорозподільної мережі у період з 02.12.2022 по 30.01.2023 включено 18 адрес, в тому числі точку за адресою споживання в с. Рів, вул. Пушкіна, буд. 8 (ЕІС-код точки обліку за цією адресою 56ZS01C088W62028). Згідно із наданою АТ "Вінницягаз" роздруківкою інформаційної платформи (із зазначенням дати передачі інформації Оператору ГТС по кожній точці обліку) точку обліку з ЕІС-кодом 56ZS01C088W62028 включено до інформаційної платформи на період з 07.12.2022 по 31.03.2023.

Вказує, що законодавчо не передбачено обов`язку споживача перевіряти включення його до Реєстру споживачів постачальника розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС. В свою чергу, підтвердження Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" як оператора газорозподільної системи про включення точки обліку з ЕІС-кодом 56ZS01C088W62028 до інформаційної платформи на період з 07.12.2022 по 31.03.2023 підтверджує, що відповідач вчинив необхідні дії з повідомлення про додаткову точку споживання.

Тому, відповідач просить залишити рішення Господарського суду Вінницької області від 19.12.2023 у справі №902/1121/23 без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" без задоволення.

В судовому засіданні Північно-західного апеляційного господарського суду 19.02.2024 представник скаржника підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі, стверджує, що судом першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення було порушено норми матеріального та процесуального права, не з`ясовано всі обставини справи. З огляду на вказане, вважає, що рішення Господарського суду Вінницької області від 19.12.2023 у справі №902/1121/23 слід скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні заявив, що з доводами скаржника не погоджується, вважає їх безпідставними, а оскаржене рішення таким, що відповідає встановленим обставинам справи та нормам закону. Зауважив, що у відповідача був постачальник газу - ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг". З огляду на зазначене, просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

В судове засідання 19.02.2024 представник ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" не з`явився.

Враховуючи приписи ст.ст. 269, 273 ГПК України про межі та строки розгляду апеляційних скарг в апеляційній інстанції, той факт, що третя особа була належним чином та своєчасно повідомлена про дату, час та місце судового засідання, про що свідчать список розсилки поштової кореспонденції, довідка про доставку електронного листа (т. 2, а. с. 35, 37), а також те, що явка представників сторін та третіх осіб в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представника третьої особи.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника скаржника, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при ухвалені рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржене рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в стягненні 322 048 грн 51 коп. заборгованості, 57 136 грн 77 коп. пені, 3 809 грн 12 коп. 3 % річних, 11 572 грн 53 коп. інфляційних втрат та ухвалити в цій частині нове, яким позов задовольнити, виходячи з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 04.07.2017 №880 здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України.

За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №917-р Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" визначено постачальником останньої надії на ринку природного газу.

Відповідно до пункту 26 частини 1 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу", постачальник "останньої надії" визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.

26.10.2021 набула чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 25.10.2021 № 1102 "Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України" від 30.09.2015 №809 і від 09.12.2020 № 1236 (далі - Постанова КМУ №1102).

Пунктом 2 Постанови КМУ №1102 визначено зобов`язання Акціонерного товариства Магістральні газопроводи України, Товариства з обмеженою відповідальністю Оператор газотранспортної системи України, операторів газорозподільних систем забезпечити автоматичне включення оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем до портфеля постачальника останньої надії обсягів природного газу, спожитих з 01.10.2021 бюджетними установами (в значенні Бюджетного кодексу України), закладами охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо) та закладами охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/ або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо), постачання природного газу яким не здійснювалося жодним постачальником.

Квартирно-експлуатаційний відділу м. Вінниця є бюджетною установою (в значенні Бюджетного кодексу України).

Як вказує позивач, в інформаційній платформі споживач з ЕІС-кодом 56XS000088W6200N (відповідач) був закріплений за постачальником "останньої надії" ТОВ "ГК "Нафтогаз України" в період з 02.12.2022 по 30.01.2023.

Факт включення відповідача до реєстру споживачів постачальника "останньої надії" та віднесення газу, спожитого відповідачем в спірний період, підтверджується листом Оператора ГТС від 10.07.2023 №ТОВВИХ-23-9286, інформацією щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" від оператора ГРМ (Форма №10) (т. 1, а. с. 55).

Позивач зазначає, що в період 02.12.2022 по 30.01.2023 поставив відповідачу природний газ в об`ємі 5,8155 тис. куб. м. на суму 322 048 грн 51 коп. на підтвердження чого в матеріалах справи наявні рахунки на плату природного газу № 1142 та № 4879 з доказами їх направлення відповідачу (т. 1, а. с. 61-74).

Позивач звертався до відповідача із вимогою №119/4.3-11604-2023 від 19.04.2023 про сплату до 03.05.2023 основного боргу в сумі 322 048 грн 51 коп., однак реагування на таку вимогу матеріали справи не містять (т. 1, а. с. 75-80).

Як стверджує позивач, відповідач не здійснив оплату за поставлений природний газ, у зв`язку із вказаним, позивач звернувся до суду із цим позовом. Також позивач нарахував та заявив до стягнення суми пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Крім того, 23.11.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (Постачальник) та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Вінниця (Споживач) укладено Договір №01-1392/21-БО-Т про постачання природного газу, відповідно до п. 2.1. якого Постачальник передає Споживачу на умовах цього Договору замовлений Споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з листопада 2022 року по грудень 2022 року (включно), в кількості 134,3068 тис.куб.метрів, в тому числі по місяцях: жовтень 2022 - 0,00 тис.куб.метрів, листопад 2022 - 65,000 тис.куб.метрів, грудень 2022 - 69,3068 тис.куб.метрів (т. 1, а. с. 111-121).

Підписанням цього Договору Споживач дає згоду Постачальнику на включення його до Реєстру споживачів Постачальника розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС відповідно до вимог Кодексу ГТС (п. 2.3. Договору №01-1392/21-БО-Т про постачання природного газу від 23.11.2022).

Згідно із п. 13.1. даний Договір набирає чинності з дати його укладання і діє в частині поставки газу до 31.12.2022 включно, а в частині розрахунків - до повного їх виконання.

Окрім того, 23.12.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (Постачальник) та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Вінниця (Споживач) укладено Договір №01-2339/22-БО-Т про постачання природного газу, відповідно до п. 2.1. якого Постачальник передає Споживачу на умовах цього Договору замовлений Споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з січня 2023 року по 31.03.2023 (включно), в кількості 217,0 тис.куб.метрів, в тому числі по місяцях: січень 2023 - 73,640 тис.куб.метрів, лютий 2023 - 70,180 тис.куб.метрів, березень 2023 - 73,180 тис.куб.метрів (т. 1, а. с. 122-132).

Відповідно до п. 2.3. Договору №01-2339/22-БО-Т про постачання природного газу від 23.12.2022 підписанням цього Договору Споживач дає згоду Постачальнику на включення його до Реєстру споживачів Постачальника розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС відповідно до вимог Кодексу ГТС.

Даний Договір набирає чинності з 01 січня і діє в частині поставки газу до 31.03.2023 включно, а в частині розрахунків - до повного їх виконання (п. 13.1. Договору №01-2339/22-БО-Т про постачання природного газу від 23.12.2022).

Також, 24.10.2022 та 11.01.2023 між Квартирно-експлуатаційним відділом м. Вінниця (Споживач, Замовник) та Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" (Оператор ГРМ, Учасник) укладено Договори про закупівлю послуг розподілу природного газу за бюджетні кошти №0942088W62AB026 строком дії з 24.10.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2023 по 31.12.2023 відповідно (т. 1, а. с. 133-136, 146-149).

Як підтверджується матеріалами справи (т. 1, а. с. 153-158), на виконання умов договорів про постачання природного газу за період листопада 2022 - січня 2023 відповідач сплатив Товариству з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" вартість природного газу в межах обумовлених обсягів постачання, з урахуванням обопільно підписаних актів приймання-передачі природного газу за листопад 2022 року та січень 2023 року, а також виставленого рахунку за грудень 2022 року.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги такі положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (частина перша стаття 173 Господарського кодексу України).

За змістом частини першої статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до пункту 26 частини 1 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу", постачальник "останньої надії" - визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу. Відповідно до частини 1 статті 15 цього Закону, у разі якщо постачальника ліквідовано, визнано банкрутом, його ліцензію на провадження діяльності з постачання природного газу анульовано або її дію зупинено, а також в інших випадках, передбачених правилами для постачальника "останньої надії", постачання природного газу споживачу здійснюється у порядку, визначеному правилами для постачальника "останньої надії", та на умовах типового договору постачання постачальником "останньої надії", що затверджується Регулятором.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Договір постачання природного газу об`єднанням співвласників багатоквартирних будинків для забезпечення опалення та постачання гарячої води до квартир співвласників (крім нежитлових приміщень) укладається на весь обсяг споживання природного газу для таких потреб та не може встановлювати різні ціни в межах цього обсягу. Постачання природного газу постачальником "останньої надії" здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором. Типовий договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" може містити окремі умови для різних категорій споживачів. При цьому в межах кожної категорії споживачів договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним.

Відповідно до ч.2 ст.13 Закону України "Про ринок природного газу" споживач зобов`язаний, зокрема: 1) укласти договір про постачання природного газу; 2) забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; 3) не допускати несанкціонованого відбору природного газу; 4) забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників оператора газотранспортної системи, оператора газорозподільної системи до вузлів обліку природного газу та з метою встановлення вузлів обліку газу; 5) припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів.

Частиною 1 статті 15 Закону України "Про ринок природного газу" визначено, що у разі якщо постачальника ліквідовано, визнано банкрутом, його ліцензію на провадження діяльності з постачання природного газу анульовано або її дію зупинено, а також в інших випадках, передбачених правилами для постачальника "останньої надії", постачання природного газу споживачу здійснюється у порядку, визначеному правилами для постачальника "останньої надії", та на умовах типового договору постачання постачальником "останньої надії", що затверджується Регулятором.

Договір постачання між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з моменту початку фактичного постачання природного газу такому споживачу.

Постачальник "останньої надії" визначається Кабінетом Міністрів України строком на три роки за результатами конкурсу, проведеного у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Правилами постачання природного газу (далі - Правила), затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2496 врегульовано відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи. Дія цих Правил поширюється на постачальників, споживачів природного газу - фізичних осіб (побутових споживачів), фізичних осіб - підприємців, юридичних осіб та Операторів ГРМ/ГТС.

Згідно з абз. 3 п. 3 Розділу І Правил постачання природного газу постачання природного газу постачальником "останньої надії" здійснюється на підставі договору, який має відповідати типовому договору постачання природного газу постачальником "останньої надії", що затверджується Регулятором. Договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним.

Особливості здійснення постачання природного газу споживачу постачальником "останньої надії" визначені розділом VI Правил.

Так, відповідно до пункту 1 розділу VI Правил постачальник "останньої надії" здійснює постачання природного газу споживачам на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати Типовому договору постачання природного газу постачальником "останньої надії", затвердженому постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2501, який є публічним, а його умови - однаковими для всіх споживачів.

Договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" укладається у випадках, передбачених пунктом 3 цього розділу, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника "останньої надії" та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.

Договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" не потребує двостороннього підписання. На письмове звернення споживача постачальник "останньої надії" зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня отримання такого письмового звернення надати споживачу підписаний уповноваженою особою постачальника примірник договору постачання природного газу.

Договір постачання між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

Згідно із п. 2 розділу VI Правил за договором постачання природного газу постачальник "останньої надії" зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу в розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Постачальник "останньої надії" зобов`язаний на головній сторінці свого сайту розмістити діючу редакцію договору постачання природного газу постачальником "останньої надії", яка має відповідати типовому договору, роз`яснення щодо його укладання, а також ціну природного газу для споживачів, визначену згідно з вимогами цього розділу (п. 4 розділу VI Правил).

Отже, аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що у разі настання обставин, визначених у частині першій статті 15 Закону України "Про ринок природного газу", Розділу VI Правил постачальник "останньої надії" надає послуги з постачання природного газу та відповідно до пункту 26 частини першої статті 1 цього Закону не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу, а факт приєднання Споживача до публічного договору постачання природного газу від постачальника "останньої надії" відбувається внаслідок фактичного постачання природного газу такому споживачу без укладеного договору з іншим постачальником.

Факт включення відповідача до реєстру споживачів постачальника "останньої надії" та віднесення газу, спожитого Відповідачем, до портфеля постачальника "останньої надії" в спірний період підтверджується листом Оператора ГТС від 10.07.2023 № ТОВВИХ-23- 9286, інформацією щодо закріплення споживача з ЕІС-кодом 56XS000088W6200N в Реєстрі споживачів постачальників, відомостями з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо споживача з ЕІС-кодом 56XS000088W6200N, який надано у вигляді принтскрину з особистого кабінету позивача на інформаційній платформі Оператора ГТС (т. 1, а. с. 21-54).

Щодо покликання відповідача на наявність у нього правовідносин щодо постачання природного газу з іншим постачальником ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" суд зауважує, що згідно пояснення останнього в період по 15.01.2023 (включно) ним не здійснювалось постачання природного газу відповідачу по точці обліку з ЕІС-кодом 56ZS01C088W62028. По вказаній точці постачання розпочалось 16.01.2023 з ініціативи Відповідача, відповідно до Договору постачання природного газу від 23.12.2022 № 01-2339/22-БОТ

Вказане було наслідком неповідомленням відповідачем свого постачальника про відкриття нової точки обліку.

Щодо доводів відповідача про відсутність обов`язку повідомляти постачальника про додаткову точку обліку, суд зауважує таке.

Пунктом 1 глави 5 розділу IV Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2493 від 30.09.2015 (зареєстровано Мін`юст України, 06.11.2015 за №1378/27823) (далі - Кодекс ГТС) визначено, що постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 №2496 (далі - Правила постачання природного газу), та за умови включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі у відповідному розрахунковому періоді. Постачальник, крім постачальника "останньої надії", не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника в розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем.

Відповідно до пункту 2 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС з моменту реєстрації споживача за постачальником в інформаційній платформі постачальник набуває статусу діючого постачальника для такого споживача (крім майбутніх періодів постачання, які заброньовані за іншими постачальниками в інформаційній платформі, постачання природного газу постачальником "останньої надії" та випадків, передбачених пунктом 6 цієї глави) та вважається, що з цього моменту зазначений постачальник забронював за собою цього споживача на наступні розрахункові періоди та є відповідальним за обсяги споживання природного газу цим споживачем. Реєстрація споживача в Реєстрі споживачів постачальником "останньої надії" здійснюється на період, що не може перевищувати граничний строк постачання, визначений Законом України "Про ринок природного газу" та Правилами постачання природного газу.

Реєстрація споживача, що не є побутовим (крім споживача, що здійснює виробництво теплової енергії, та оператора газорозподільної системи), здійснюється автоматично в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи за умови відсутності на інформаційній платформі інформації про відключення або ініціювання діючим постачальником відключення його об`єкта у випадку, якщо діючому постачальнику було зупинено дію чи анульовано ліцензію на постачання природного газу.

Дата початку постачання природного газу споживачу постачальником "останньої надії" визначається в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" на інформаційній платформі.

Тобто, у випадку існування у споживача правовідносин з постачальником природного газу, останній може реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника (вказане на переконання суду також включає і реєстрацію точок обліку споживача).

Таким чином, споживач є заінтересованим у закріпленні за своїм постачальником, а тому має вживати заходів щодо належного обліку свої точок за належним постачальником.

Вказане узгоджується із діями самого відповідача, котрий 13.01.2023 повідомив ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" щодо додаткового об`єкту та ЕІС-коду вузлу обліку газу, шляхом направлення листа на електронну адресу (т. 2, а. с. 104 на звороті).

Крім того, посилання відповідача на те, що ним про нову точку обліку було повідомлено АТ "Вінницягаз", як оператора газорозподільної системи, не спростовує необхідності повідомити саме постачальника, котрий і має включити відповідну точку обліку споживача у свій портфель, що унеможливить її віднесення в портфель постачальника "останньої надії".

Суд зауважує, що у відповідності до вимог законодавства АТ "Вінницягаз" лише присвоює ЕІС код точки обліку, а не відносить їх в портфель того чи іншого постачальника.

Щодо відсутності точки обліку відповідача з ЕІС-кодом 56ZS01C088W62028 в Реєстрі споживачів за Формою № 10, віднесених на постачальника "останньої надії" (т. 1, а. с. 55-56), суд вказує, що такий реєстр сформований на 02.12.2022.

В той же час, відповідач лише 01.12.2022 звернувся до АТ "Вінницягаз" з листами про присвоєння точці обліку ЕІС-коду.

Крім того, споживання природного газу по такій точці обліку почалося лише 07.12.2022, що на думку суду апеляційної інстанції виключає її віднесення до реєстру постачальника "останньої надії" станом на 02.12.2022.

Тому, відсутність точки обліку відповідача з ЕІС-кодом 56ZS01C088W62028 в Реєстрі споживачів, віднесених на постачальника "останньої надії" станом на 02.12.2022 не вказує про непостачання позивачем газу відповідачу.

Згідно з частиною першою статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 Цивільного кодексу України).

Таким чином, між сторонами укладено Типовий договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" (далі - Договір), затверджений постановою НКРЕКП №2501 від 30.09.2015. Цей типовий договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу Споживачу постачальником "останньої надії" (п. 1.1 Договору).

Згідно із п. 1.2 Договору умови цього договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок природного газу" та Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2496, та є однаковими для всіх споживачів України.

Відповідно до п. 1.3 Договору цей договір є договором приєднання.

При укладенні цього договору зі Споживачем ураховуються вимоги статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України та укладення відбувається шляхом публічної оферти Постачальника та її акцептування Споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.

Цей договір вважається укладеним зі Споживачем з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи (Оператор ГТС) днем початку постачання природного газу Споживачу в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

У відповідності до п. 2.1 Договору за цим договором Постачальник зобов`язується постачати природний газ Споживачу в необхідних для нього об`ємах (обсягах), а Споживач зобов`язується своєчасно сплачувати Постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

За положеннями п.п. 3.1, 3.3 Договору постачання природного газу Споживачу здійснюється з дня, визначеного інформаційною платформою оператора газотранспортної системи днем початку постачання в Реєстрі споживачів Постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи. Період безперервного постачання природного газу Постачальником не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, що настає за місяцем початку фактичного постачання природного газу Споживачу Постачальником, крім випадків дострокового розірвання договору.

Постачання природного газу здійснюється за ціною, оприлюдненою Постачальником на своєму сайті. Така ціна визначається Постачальником відповідно до розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015 (надалі - Правила). Нова ціна є обов`язковою для сторін з дня, наступного за днем її оприлюднення Постачальником на власному сайті (п. 4.1 Договору).

Відповідно до п.п. 4.2-4.4 Договору об`єм (обсяг) постачання природного газу Споживачу за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ/Оператора ГТС (для прямих споживачів) за підсумками розрахункового періоду, що містяться в інформаційній платформі оператора газотранспортної системи та надані Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу. Постачальник зобов`язаний надати Споживачу рахунок на оплату природного газу за цим договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між Постачальником і Споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо сторонами це окремо обумовлено). Споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий Постачальником відповідно до пункту 4.3 цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

Згідно із пунктом 4.5 Договору у разі порушення Споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

У відповідності до підпункту 1 пункту 5.1 та підпункту 1 пункту 5.2 Договору, Споживач має право отримувати природний газ на умовах, зазначених у цьому договорі та зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату поставленого природного газу згідно з умовами цього договору.

Згідно із підпунктом 1 пункту 6.1 Договору Постачальник має право отримувати від Споживача плату за поставлений природний газ. Постачальник зобов`язується забезпечити безперервне постачання природного газу в порядку та на умовах, передбачених цим договором (підпункт 1 пункту 6.2 договору).

Пунктами 8.1, 8.2 Договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством. Постачальник має право вимагати від Споживача відшкодування збитків, а Споживач відшкодовує збитки, понесені Постачальником, виключно у разі: порушення Споживачем строків розрахунків з Постачальником - в розмірі, погодженому сторонами в цьому договорі; відмови Споживача надати представнику Постачальника доступ до свого об`єкта, що завдало Постачальнику збитків, - в розмірі фактичних збитків Постачальника.

Цей договір набирає чинності з дня, визначеного інформаційною платформою Оператора ГТС днем початку постачання природного газу Споживачу в Реєстрі споживачів Постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи. Дія цього договору не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, наступного за місяцем, в якому почалося фактичне постачання природного газу Постачальником. Розірвання (припинення дії) цього договору не звільняє Споживача від обов`язку сплатити заборгованість Постачальнику за цим договором (п. 11.1 Договору).

Згідно із п. 11.3 Договору протягом строку дії договору Споживач має право укласти договір постачання природного газу з іншим Постачальником. У такому випадку цей договір достроково припиняється по завершенню газової доби, що передує газовій добі початку постачання новим Постачальником (згідно з даними інформаційної платформи Оператора ГТС).

Вказаний договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань відповідно до статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статей 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, а згідно з нормами статті 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частинами першою, третьою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 Цивільного кодексу України).

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України)

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України).

Як зазначено вище, згідно з даними інформаційної платформи оператора ГТС, ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" здійснювала постачання природного газу відповідачу, як постачальник "останньої надії".

Частиною 1 статті 691 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч. ч. 1-2 ст.692 ЦК України).

Факт поставки позивачем природного газу відповідачу у період 02.12.2022 по 30.01.2023 підтверджується наявними в матеріалах справи рахунками на плату природного газу № 1142 та № 4879 про передачу природного газу обсягом 5,8155 тис. куб. м. на загальну суму 322 048 грн 51 коп.

Як вказано вище, у відповідності до п. 4.3 Договору, Постачальник зобов`язаний надати Споживачу рахунок на оплату природного газу за цим договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між Постачальником і Споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо сторонами це окремо обумовлено).

Пунктом 4.4 Договору встановлено, що Споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий Постачальником відповідно до пункту 4.3 цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Доказів оплати природного газу, спожитого у період 02.12.2022 по 30.01.2023 в об`ємі 5,8155 тис. куб. м. на загальну суму 322 048 грн 51 коп. матеріали справи не містять та відповідачем фактично не заперечується несплата таких коштів.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 Цивільного кодексу України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

У відповідності до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з частиною 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог в частині стягнення з відповідача суми основної заборгованості у розмірі 322 048 грн 51 коп., у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Також позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 3 809 грн 12 коп. та інфляційні втрати у розмірі 11 572 грн 53 коп.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд встановив, що такі розрахунки є арифметично вірними та здійснені у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 63 485 грн 30 коп.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 550 Цивільного кодексу України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 4 ст.231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно зі ст.4 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 4.5. Договору передбачено, що у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір. Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 10.12.2019 справа № 904/4156/18.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Апеляційний господарський суд, перевіривши правильність здійсненого позивачем розрахунку пені за зобов`язаннями грудня 2022 року та січня 2023 року на загальну суму 63 485 грн 30 коп. дійшов висновку про правомірність заявлених вимог в частині стягнення пені.

Поряд з тим, відповідно до статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Схоже правило міститься в частині третій статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, за змістом наведених норм суд має право зменшити розмір санкцій зокрема з таких підстав, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин. Такий перелік не є вичерпним, оскільки частина третя статті 551 ЦК України визначає, що суд має таке право і за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки судом поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін.

Встановивши відповідні обставини, суд вирішує стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 24.05.2021 у справі №910/10675/21 та в інших постановах, на які посилається скаржник в касаційній скарзі).

Верховний Суд неодноразово наголошував у своїх постановах, що визначення конкретного розміру, на який зменшуються належні до сплати штрафні санкції, належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 ЦК України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №910/8698/19, від 08.10.2020 у справі №904/5645/19; від 14.04.2021 у справі №922/1716/20, від 05.03.2019 у справі №923/536/18; від 10.04.2019 у справі №905/1005/18; від 06.09.2019 у справі у справі №914/2252/18; від 30.09.2019 у справі №905/1742/18; від 14.07.2021 у справі № 916/878/20 та в інших постановах).

Суд також зауважує, що застосоване у частині третій статті 551 ЦК України та статті 233 Господарського кодексу України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення. Натомість вирішення цих питань не відноситься до повноважень Верховного Суду, завдання якого полягає лише у перевірці правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи. Такі ж правові позиції викладено у постановах Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №916/2259/18, від 24.02.2020 у справі №917/686/19, від 26.02.2020 у справі №922/1608/19, від 15.04.2020 у справі №922/1607/19 та від 04.10.2021 у справі №922/3436/20.

Апеляційний господарський суд наголошує, що положення статей 233 Господарського кодексу України та 551 ЦК України при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій є універсальними у правозастосуванні, що підтверджується сталою практикою Верховного Суду.

Верховний Суд у низці постанов зазначав про те, що, вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, постанови Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №920/1013/18, від 26.03.2020 у справі №904/2847/19, від 14.07.2021 у справі №916/878/20, від 08.09.2021 у справі №914/416/20, від 21.10.2021 у справі №914/2153/20, від 18.11.2021 у справі №921/395/20, від 09.03.2023 у справі №902/317/22.

У постанові від 24.02.2021 зі справи №924/633/20 Верховний Суд зазначив про те, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання договірного обов`язку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призвести до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора. Зменшення неустойки є протидією необґрунтованого збагачення однією із сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення неустойки направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладені договору, монополістичного положення контрагенту на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.

Апеляційний господарський суд зважає на те, що відповідач є бюджетною установою, фінансування якого здійснюється у межах одного фінансового року.

Крім того, 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022 строком на 30 діб.

Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні"" було затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні".

В подальшому, строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався відповідними указами Президента України, які затверджувалися Верховною Радою України.

Суд бере до уваги те, що відповідач відноситься до сфери управління Міністерства оборони України, завданням якого є організація квартирно-експлуатаційного забезпечення ЗС України, що полягає в комплексі заходів, спрямованих на безпечну експлуатацію, утримання казармено-житлового фонду, об`єктів соціально-культурного призначення, комунальних споруд та інженерних мереж військових містечок, забезпечення військових частин квартирним майном.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором.

Також, суд враховує і те, що позивач не виконав пп. 4 п. 6.2. Договору, за яким постачальник зобов`язується протягом десяти робочих днів після початку постачання поінформувати Споживача про здійснення постачання природного газу Постачальником (із зазначенням дня початку постачання та діючої ціни на момент початку постачання) шляхом направлення письмового повідомлення на поштову адресу Споживача;

На переконання суду апеляційної інстанції у випадку належного повідомлення позивачем відповідача про постачання газу постачальником "останньої надії" відповідач вжив би заходи щодо інформування свого постачальника, з яким він перебував у договірних відносинах щодо належного обліку нової точки, а відтак скоротився б період постачання газу позивачем, що б уплинуло на загальний розмір боргу відповідача за поставлений газ, у бік його зменшення.

Суд зважає на те, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013.

Тому, виходячи із засад справедливості, добросовісності, розумності, пропорційності та співмірності, а також проаналізувавши всі фактичні обставини справи та обставини ненадання позивачем доказів завдання йому додаткових збитків внаслідок порушення відповідачем грошових зобов`язань, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру пені, оскільки присудження до стягнення 10 % від належної до стягнення суми пені, в розмірі 6 348 грн 53 коп., який є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань і проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, що узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, а також є засобом недопущення використання пені як інструменту отримання безпідставних доходів, а не як способу стимулювання боржника до належного виконання зобов`язань.

Тому, позов в цій частині підлягає частковому задоволенню, а саме до стягнення з відповідача підлягає 6 348 грн 53 коп., а в стягненні решти пені (57 136 грн 77 коп.), суд відмовляє.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", викладені в апеляційній скарзі, підтверджуються встановленими судом апеляційної інстанції обставинами справи.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи (п. 1 ч. 1 ст. 277 ГПК України).

Апеляційний господарський суд вказує, що місцевий господарський суд не з`ясував обставину ким саме постачався природний газ відповідачу, у зв`язку із чим дійшов помилкових висновків про безпідставність позовних вимог.

Враховуючи вказане, апеляційний господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", частково скасування рішення Господарського суду Вінницької області від 19.12.2023 у справі № 902/1121/23 та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275-279, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Вінницької області від 19.12.2023 у справі № 902/1121/23 скасувати в частині відмови в стягненні 322 048 грн 51 коп. заборгованості, 57 136 грн 77 коп. пені, 3 809 грн 12 коп. 3 % річних, 11 572 грн 53 коп. інфляційних втрат.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця (21015, Вінницька область, Вінницький район, місто Вінниця, вулиця Стрілецька, будинок 87, код 08320218) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 1, код 40121452) - 322 048 грн 51 коп. заборгованості, 6 348 грн 53 коп. пені, 3 809 грн 12 коп. 3 % річних, 11 572 грн 53 коп. інфляційних втрат та 6 013 грн 73 коп. судового збору за подання позовної заяви.

В стягненні 57 136 грн 77 коп. пені відмовити.

3. Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця (21015, Вінницька область, Вінницький район, місто Вінниця, вулиця Стрілецька, будинок 87, код 08320218) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 1, код 40121452) - 7 216 грн 48 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Господарському суду Вінницької області видати накази на виконання цієї постанови.

5. Справу № 902/1121/23 надіслати Господарському суду Вінницької області.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "26" лютого 2024 р.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Олексюк Г.Є.