ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________УХВАЛА
про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову
"27" лютого 2024 р. Справа № 916/719/24
Господарський суд Одеської області у складі судді Нікітенка С.В., розглянувши заяву (Вх. № 2-297/24 від 26.02.2024) Акціонерного товариства „Банк Кредит Дніпро про забезпечення позову, у справі
до відповідача-2: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )
до відповідача-3: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ),
про солідарне стягнення 1478464,30 грн.
Акціонерне товариство „Банк Кредит Дніпро звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю „ЛІГА-50, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення 1478464,30 грн.
Позовні вимоги Акціонерного товариства „Банк Кредит Дніпро обґрунтовано неналежним виконанням з боку позичальника Товариства з обмеженою відповідальністю „ЛІГА-50 взятих на себе зобов`язань за умовами Кредитного договору №241221-АЕ від 24.12.2021, та направлено на солідарне стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю „ЛІГА-50, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як солідарних поручителів за Договорами поруки № 241221-П/1 та № 241221-П/2 від 24.12.2021, заборгованості за Кредитним договором № 241221-АЕ від 24.12.2021 за несплату частини кредиту у розмірі 1478464,30 грн.
Одночасно з поданням позовної заяви до суду, 26.02.2024 Акціонерним товариством „Банк Кредит Дніпро (вх. № 2-297/24 від 26.02.2024) було подано заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно відповідачів (рухоме та нерухоме), а саме:
- Накласти арешт на грошові кошти, які знаходяться на всіх рахунках у всіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на майно (рухоме та нерухоме) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в межах суми позову у розмірі 1 478 464,30 гривень до виконання рішення суду у цій справі;
- Накласти арешт на грошові кошти, які знаходяться на всіх рахунках у всіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на майно (рухоме та нерухоме) ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) в межах суми позову у розмірі 1 478 464,30 гривень до виконання рішення суду у цій справі.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначає, що 24.12.2021 між Акціонерним товариством „Банк Кредит Дніпро і Товариством з обмеженою відповідальністю „ЛІГА-50 був укладений Кредитний договір № 241221-АЕ. З метою забезпечення належного виконання зобов`язань позичальником за кредитним договором, між банком та фізичною особою ОСОБА_1 було укладено Договір поруки № 241221-П/1 від 24.12.2021 року та між банком та фізичною особою ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № 241221-П/2 від 24.12.2021 року.
На виконання п. 2.1. Договорів поруки, банк звернувся з вимогами до відповідача-2 та відповідача-3, № 17-9214 та № 17-9215 від 09.11.2023, однак, погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами з боку відповідачів не відбулось, що свідчить про порушення зобов`язань за Договорами поруки.
Як зазначає позивач, на даний час всі поручителі ухиляються від виконання свого обов`язку і не реагують на вимоги банку, хоча інформація з реєстру нерухомого майна показує, що кожен з поручителів має майнові можливості. З цього можна зробити висновок, що поручителі не зацікавлені у погашенні боргу і у разі задоволення позову так само ухилятимуться від виконання рішення суду.
Як вказує позивач, з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 2 га в Олексіївській с/раді Миколаївського району Одеської області. ОСОБА_1 , як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є власником наступних об`єктів нерухомого майна: земельної ділянки площею 6,9501 га в Миколаївському районі Одеської області; земельної ділянки площею 2 га в Олексіївській с/раді Миколаївського району Одеської області; квартира АДРЕСА_4 площею 59,5 кв. м. в місті Одеса по проспекту Небесної Сотні, ю. 23. ТОВ «Ліга-50» як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є власником наступних об`єктів нерухомого майна: нежитлова будівля, об`єкт житлової нерухомості: склад зерновий №1; будівля навісу току для обробітку і зберігання зерна.
Вищевикладені фактичні обставини та докази, доводять те, що відповідачі діють недобросовісно, отримавши кредитні кошти, ухиляються від виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, договорами поруки, що у своїй сукупності беззаперечно доводить той факт, що відповідачі можуть вчинити дії задля унеможливлення виконання рішення і у цій справі, можуть здійснити відчуження свого нерухомого та рухомого майна, перереєструвати його на споріднених осіб, в результаті чого стане неможливим виконання рішення суду у цій справі про стягнення заборгованості. Таким чином, існує реальна загроза, (а не припущення) невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у цій справі.
Суд, розглянувши заяву Акціонерного товариства „Банк Кредит Дніпро про забезпечення позову (вх. № 2-297/24 від 26.02.2024), дійшов до таких висновків.
Як вбачається з матеріалів, наданих до позовної заяви, предметом позову є вимоги майнового характеру про стягнення з відповідачів грошових коштів, в загальному розмірі 1478464,30 грн.
Підставою позову є неналежне виконання з боку позичальника Товариства з обмеженою відповідальністю „ЛІГА-50 взятих на себе зобов`язань за умовами Кредитного договору №241221-АЕ від 24.12.2021, та направлено на солідарне стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю „ЛІГА-50, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як солідарних поручителів за Договорами поруки № 241221-П/1 та № 241221-П/2 від 24.12.2021 заборгованості за Кредитним договором № 241221-АЕ від 24.12.2021 за несплату частини кредиту у розмірі 1478464,30 грн.
Відповідно до 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 137 ГПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; виключено; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; виключено; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Положеннями абз. 1 ч. 6 ст. 140 ГПК України встановлено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 138 ГПК України, заява про забезпечення позову подається після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.
Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (пункт 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16).
За змістом норми ст. 136 ГПК України обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.
Суд зазнає, що позивачем не забезпечено надання належних доказів в обґрунтування того, що відповідачі, щодо суми стягнення 1478464,30 грн на яку заявлено позовні вимоги, наразі вчиняють дії щодо відчуження свого майна або грошових коштів на користь третіх осіб.
Відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд вважає, що у заяві позивача про забезпечення позову відсутні посилання на наявність будь-яких доказів задля встановлення обставин, з якими позивачем пов`язується необхідність застосування певного виду забезпечення позову.
При цьому, суд зазначає, що така підстава, як факт ухилення відповідачів від виконання зобов`язань за укладеним договором, не може бути безумовною підставою для забезпечення позову, а невиконання відповідачами зобов`язань ще потребує доведення, тому не можна розглядати твердження позивача, як безспірні та такі, що обґрунтовують необхідність забезпечення поданого позову.
Крім того, фактичне міркування заявника про можливість ускладнення виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог є лише припущеннями заявника, яке не підтверджено жодними належними та допустимими доказами щодо наявності грошових коштів, витрачання їх на інші потреби тощо.
Відповідно до ст. 140 ГПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.
Суд зазначає, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову Акціонерному товариству „Банк Кредит Дніпро у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідачів від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, підтвердженого належними доказами, не є достатньою підставою для задоволення такої заяви.
Керуючись статтями 136-138, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд
1 Відмовити Акціонерному товариству „Банк Кредит Дніпро у задоволенні заяви про забезпечення позову (Вх. № 2-297/24 від 26.02.2024).
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга у відповідності до частини 1 статті 256 ГПК України.
Суддя Нікітенко С.В.