ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" лютого 2024 р. м. Київ Справа № 911/3435/23

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Міського комунального підприємства Миколаївводоканал (54055, м Миколаїв, вул. Погранична, 161)

до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості УКРСПИРТ (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Гагаріна, буд. 16)

про стягнення 60253,77 грн. заборгованості за договором про поставку спирту на внутрішній ринок № 246а від 01.11.2021 р., у тому числі 44018,04 грн. попередньої оплати, 2503,60 грн. 3% річних, 13732,13 грн. інфляційних втрат,

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Міське комунальне підприємство Миколаївводоканал звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості УКРСПИРТ про стягнення 60253,77 грн. заборгованості за договором про поставку спирту на внутрішній ринок № 246а від 01.11.2021 р., у тому числі 44018,04 грн. попередньої оплати, 2503,60 грн. 3% річних, 13732,13 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань щодо поставки оплаченого позивачем товару за договором поставки спирту на внутрішній ринок № 246а від 01.11.2021 р., у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 44018,04 грн. попередньої оплати, 2503,60 грн. пені, 13732,13 грн. інфляційних втрат, а також витрати зі сплати судового збору.

Беручи до уваги характер спірних правовідносин, предмет, підстави позову і обраний позивачем спосіб захисту, а також категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, зважаючи на заявлену у даному спорі ціну позову, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд дійшов висновку, що справа за поданою Міським комунальним підприємством «Миколаївводоканал» позовною заявою № 2200/36 від 26.10.2023 р. (вх. № 2884/23 від 13.11.2023 р.) до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ» про стягнення 60253,77 грн. заборгованості за договором про поставку спирту на внутрішній ринок № 246а від 01.11.2021 р. підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.11.2023 р. було відкрито провадження у справі № 911/3435/23 за вказаним позовом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено сторонам строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

Вказану ухвалу було отримано позивачем 22.11.2023 р., що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в системі ЄСІТС, та відповідачем 22.11.2023 р., що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в системі ЄСІТС.

У строк, встановлений ч. 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, клопотань від сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надходило.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України до заяв по суті справи належать відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив.

Відзиву на позов або будь-яких інших заперечень чи пояснень по суті спору відповідачем до справи подано не було. Водночас, учасники процесу про судовий розгляд справи були повідомлені належно в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

У відповідності з приписами ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає дану справу за наявними в ній на час ухвалення рішення матеріалами.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

01.11.2021 р. між Міським комунальним підприємством Миколаївводоканал (далі позивач, покупець) та Державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості УКРСПИРТ (далі відповідач, постачальник) було укладено договір поставки спирту на внутрішній ринок № 246а, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити спирт етиловий ректифікований (далі спирт) в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі.

Відповідно до п. 3.1 договору загальна сума договору становить 44018,04 грн. з урахуванням ПДВ. Ціна спирту визначається із розрахунку: ціни за 1 декалітр спирту сорту «Вищої очистки», що складає 397,75 грн. без ПДВ; ставки акцизного податку, що складає 126,96 грн. за 1 літр відсоткового спирту; ПДВ в розмірі 20% ціни спирту з урахуванням акцизного податку. Всього ціна за 1 декалітр спирту сорту «Вищої очистки» з акцизним податком та ПДВ складає 2000,82 грн. (п. 3.2 договору).

Пунктом 4.1 договору передбачено, що оплата спирту здійснюється покупцем у національній валюті України на умовах 100% попередньої оплати замовленого об`єму спирту. Оплата спирту здійснюється шляхом безготівкового перерахування коштів з поточного рахунку покупця на поточний рахунок постачальника на підставі рахунку-фактури, наданого постачальником. Єдиною підставою для виписки рахунка-фактури постачальником є письмова заявка покупця.

Днем здійснення оплати спирту вважається день зарахування належних до сплати сум на поточний рахунок постачальника (п. 4.2 договору).

Відповідно до п. 5.3 договору поставка (відвантаження) відповідного обсягу спирту здійснюється постачальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів після здійснення покупцем оплати за відповідний обсяг спирту та зарахування відповідної суми коштів на поточний рахунок постачальника.

Згідно з п. 5.4 договору датою відвантаження партії спирту вважається дата виписки товарно-транспортної накладної або залізничної накладної. Право власності на спирт переходить від постачальника до покупця з моменту завантаження спирту в транспортний засіб покупця (вантажоодержувача, перевізника) або в спеціально призначену для перевезення спирту тару (бочки, фляги), надані покупцем.

Договір є укладеним з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2021 р. включно. Сторони домовилися, що з моменту припинення строку дії даного договору або його дострокового розірвання, нових зобов`язань у сторін не виникає, але сторони повинні виконати ті зобов`язання, які виникли до моменту припинення строку дії даного договору (п. 12.1 договору).

Як слідує з позову, 02.11.2021 р. позивачем було сформовано заявку № 2206/36, відповідно до якої він просив відповідача надати рахунок на закупівлю 22 дал. спирту вищої очистки для лабораторних потреб.

Постачальник виставив покупцю рахунок-фактуру для оплати товару № 925 від 02.11.2021 р. на суму 44018,04 грн.

На виконання умов договору позивачем було оплачено товар на суму 44018,04 грн., що підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті № 15374 від 08.11.2021 р., копія якої міститься в матеріалах справи.

Однак, відповідач у строк, передбачений п. 5.3 договору, не здійснив поставку оплаченого позивачем товару, чим порушив умови договору поставки № 246а від 01.11.2021 р.

14.12.2021 р. позивачем було сформовано заявку № 2941/36, відповідно до якої він просив відповідача відгрузити 22 дал. спирту вищої очистки для лабораторних потреб.

20.02.2023 р. позивач звернувся до відповідача з листом № 285/36 про повернення перерахованих коштів за неотриманий товар у розмірі 44018,04 грн.

Відповідь на лист отримано не було, товар не поставлено.

06.10.2023 р. позивач направив відповідачу претензію № 1985/36 з вимогою протягом семи днів від дня отримання даної претензії повернути суму попередньої оплати у розмірі 44018,04 грн., 2409,53 грн. 3% річних та 13102,09 грн. інфляційних втрат, нарахованих на суму попередньої оплати за період з 09.12.2021 р. по 05.10.2023 р. Доказами направлення вказаної претензії є опис вкладення до цінного листа від 11.10.2023 р., а також накладна № 743 від 11.10.2023 р., копії яких долучено до матеріалів справи.

З позовної заяви слідує, що відповідь на претензію отримано не було, сплачені кошти не повернуто, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Згідно приписів ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності зі ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами ст. 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 2 та 3 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Спір у даній справі виник у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з поставки оплаченого позивачем товару за договором поставки № 246а від 01.11.2021 р. та неповерненням здійсненої позивачем попередньої оплати у розмірі 44018,04 грн. на вимогу останнього.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені у даній справі позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Поряд з цим, приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Як встановлено судом, позивачем належним чином було виконано умови договору поставки № 246а від 01.11.2021 р. та перераховано відповідачу попередню оплату у розмірі 44018,04 грн., однак відповідач в порушення умов договору та положень законодавства не здійснив поставку товару та не повернув позивачу попередню оплату на вимогу останнього.

Суд констатує відсутність у даній справі будь-яких доказів виконання відповідачем обов`язку з поставки оплаченого позивачем товару або повернення суми здійсненої останнім попередньої оплати.

Таким чином, відповідач, всупереч вимогам статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України, доводів позивача не спростував, належними та допустимими доказами не довів факту здійснення поставки позивачеві товару на суму здійсненої позивачем попередньої оплати або факту повернення вказаного залишку попередньої оплати.

Враховуючи викладене, позовна вимога щодо стягнення попередньої оплати в розмірі 44018,04 грн. є обґрунтованою, заявленою у відповідності до вимог чинного законодавства, підтвердженою належними доказами, наявними в матеріалах справи, не спростованою відповідачем, і, відповідно, такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 2503,60 грн. та 13732,13 грн. інфляційних втрат, нарахованих на суму неповернутої попередньої оплати у розмірі 44018,04 грн. за період з 09.12.2021 р. по 31.10.2023 р., суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому у вказаній статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Не є таким винятком із загального правила випадок, коли покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати на підставі ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України.

Слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2019 р. у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 р. у справі № 902/417/18.

Поряд з цим, за змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Даний висновок узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 16.05.2018 р. у справі № 686/21962/15-ц.

Поряд з цим, правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3% річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу.

В силу положень ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Суд зазначає, що зобов`язання повернути позивачу суму попередньої оплати, відповідно до положень ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, фактично виникло у відповідача у зв`язку із закінченням обумовленого сторонами у п. 5.3 договору строку (після спливу 30 календарних днів після здійснення позивачем передоплати), який виходячи із суті зобов`язання сторін є тим строком, після настання якого постачальник (продавець) усвідомлював протиправний характер неповернення грошових коштів.

Таким чином у відповідача виникло зобов`язання повернути позивачу суму попередньої оплати відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України з наступного дня після спливу строку поставки, тобто з 09.12.2021 р.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 р. у справі № 918/631/19, постанові Верховного Суду від 09.11.2023 р. у справі № 902/919/22.

Враховуючи наведене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 2503,60 грн. та 13732,13 грн. інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості у розмірі 44018,04 грн. за період з 09.12.2021 р. по 31.10.2023 р., є правомірними, обґрунтованими та доведеними.

Судом перевірено розрахунок 3% річних та інфляційних втрат та встановлено, що вказані розрахунки є арифметично правильними, а тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 13732,13 грн. та 3% річних у розмірі 2503,60 грн.

При цьому, суд зазначає, що позивачем помилково в прохальній частині позовної заяви стягнення 3% річних зазначено, як стягнення пені, оскільки за текстом позовної заяви та змістом розрахунку заявлених до стягнення сум позивачем було заявлено вимогу про стягнення 2503,60 грн. саме 3% річних.

З огляду на вищезазначене, беручи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Міського комунального підприємства Миколаївводоканал у повному обсязі.

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до п. 2 ч. 1, п. 1 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості УКРСПИРТ (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Гагаріна, буд. 16, код 37199618) на користь Міського комунального підприємства Миколаївводоканал (54055, Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Погранична, буд. 161, код 31448144) 44018 (сорок чотири тисячі вісімнадцять) грн. 04 коп. попередньої оплати, 2503 (дві тисячі п`ятсот три) грн. 60 коп. 3% річних, 13732 (тринадцять тисяч сімсот тридцять дві) грн. 13 коп. інфляційних втрат, 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 29.02.2024 р.

Суддя В.М. Бабкіна