ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2024 р. Справа№ 910/9815/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Агрикової О.В.

Козир Т.П.

при секретарі судового засідання Линник А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2023

у справі №910/9815/23 (суддя Спичак О.М.)

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Столичний комфорт"

про стягнення 766 839,88 грн,

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі - Підприємство) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Столичний комфорт" (далі - Товариство) 766839,88 грн, з яких: 600165,00 грн - основний борг, 26 861,10 грн - інфляційні втрати, 6215,41 грн - 3% річних, 103590,12 грн - пеня, 30 008,25 грн - штраф, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Угодою від 08.11.2022 №Р-7560731/2022/11 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 05.08.2021 №7560731 в частині повної та своєчасної оплати.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.09.2023 у справі №910/9815/23 позов задоволено частково, стягнуто з Товариства на користь Підприємства суму основного боргу у розмірі 500 165,00 грн, пеню у розмірі 103 590,12 грн, штраф у розмірі 25008,25 грн, 3% річних у розмірі 6215,41 грн, інфляційні втрати у розмірі 22502,47 грн та судовий збір у розмірі 6110,98 грн. В іншій частині позову відмовлено. Також вказаним рішенням повернуто Підприємству з Державного бюджету України 3 751,24 грн судового збору.

Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив із доведеності факту порушення відповідачем умов договору про реструктуризацію заборгованості, у зв`язку з чим у нього виникла основна заборгованість у розмірі 500 165,00 грн; заборгованість у вказаному розмірі підтверджується самим позивачем у довідці від 17.05.2023; у зв`язку з визначенням неправильного розміру основної заборгованості, обґрунтований розмір штрафу становить 25008,25 грн (500 165,00 грн х 5%); за розрахунком суду до стягнення підлягають 103 590,12 грн пені, 6215,41 грн 3% річних та 22502,47 грн інфляційних втрат; у зв`язку з визнанням відповідачем позову в частині основного боргу, Підприємству на підставі частини 1 статті 130 ГПК України судом повернуто 50% судового збору, сплаченого за відповідну позовну вимогу - 3 751,24 грн.

Частково не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, Підприємство звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні 5000,00 грн штрафу та 4 358,63 грн інфляційних втрат та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, Підприємство наголосило на тому, що після укладення договору про реструктуризацію заборгованості відповідачем було сплачено 100000,00 грн під час дії вказаної угоди та ще 100 000,00 після закінчення строку її дії, а відтак сума основної заборгованості складає 500 165,00 грн; позивачем правомірно нараховано штраф у розмірі 30 008,25 грн, виходячи із розміру заборгованості, який був на момент чинності договору про реструктуризацію заборгованості (700 165,00 - 100000,00)х5%); обґрунтований розмір інфляційних втрат становить 26 861,10 грн, нараховані за період з 26.11.2022 по 31.03.2023 на суму основного боргу у розмірі 600 165,00 грн.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.10.2023 апеляційну скаргу Підприємства передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Агрикової О.В., Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/9815/23. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Підприємства на рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2023 у справі №910/9815/23 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

04.12.2023 матеріали справи №910/9815/23 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2023 апеляційну скаргу позивача на рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2023 у справі №910/9815/23 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.

26.12.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, яка була передана головуючому судді після виходу з відпустки 08.01.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Підприємства на рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2023 у справі №910/9815/23, розгляд якої призначено на 07.02.2024; Товариству встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 29.01.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2024 у розгляді справи №910/9815/23 оголошено перерву до 14.02.2024.

Товариство не скористалося правом, наданим статтею 263 ГПК України на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Разом із цим, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (частина 3 статті 263 ГПК України).

У судове засідання 14.02.2024 відповідач явку своїх уповноважених представників не забезпечив, про поважність причин нез`явлення в судове засідання суд не повідомляв, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином шляхом направлення копій ухвал суду від 10.01.2024 та від 07.02.2024 до його електронного кабінету, зареєстрованого в системі "Електронний суд".

Згідно з частинами 11-13 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

За приписами частини 1 пункту 2 частини 2 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Колегія звертає увагу на те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Також колегія суддів зазначає, що учасники справи не були позбавлені права та можливості знайомитись з відповідними ухвалами у Єдиному державному реєстрі судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua/) з огляду на приписи частини 1 статті 9 ГПК України, частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", відповідно до яких доступ до судових рішень є відкритим, а повний текст судових рішень підлягає оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення та підписання.

В даному контексті слід враховувати також правову позицію Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції зазначає, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представників відповідача, явка якого у судове засідання обов`язковою не визнавалась та який був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, враховуючи, що наявні в матеріалах справи докази є достатніми для вирішення спору у даній справі без заслуховування додаткових пояснень зазначеного учасника справи, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд скарги без участі вказаної особи.

У судовому засіданні 14.02.2024 представник Підприємства підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду в частині відмови у стягненні 5000,00 грн штрафу, 4 358,63 грн інфляційних втрат та судового збору просив скасувати та постановити в цій частині нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

14.02.2024 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Разом із цим, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частини 4 статті 269 ГПК України).

Враховуючи межі перегляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає, що предметом апеляційного перегляду у даній справі є рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у стягненні 5000,00 грн штрафу та 4 358,63 грн інфляційних втрат. Не є предметом апеляційного перегляду рішення в частині стягнення основного боргу, обґрунтованості нарахування 3% річних, пені та повернення судового збору.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи із нижчезазначеного.

05.08.2021 між Підприємством (далі за текстом договору - постачальник) та Товариством (далі за текстом договору - споживач) укладено Договір №7560731 на постачання теплової енергії у гарячій воді, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а споживач зобов`язується отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в цьому договорі.

Відповідно до пункту 2.2.1 Договору №7560731 від 05.08.2021 постачальник зобов`язується постачати теплову енергію на потреби опалення та вентиляції - в період опалювального сезону в кількості та в обсягах згідно з Додатком №1 до договору.

Згідно з пунктом 2.3.1 Договору №7560731 від 05.08.2021 споживач зобов`язується дотримуватися кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у Додатку №1, не допускаючи їх перевищення, своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними у Додатку №2.

Цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 15.04.2022 (пункт 4.1 Договору №7560731 від 05.08.2021).

08.11.2022 між сторонами укладено Угоду №Р-7560731/2022/11 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до Договору №7560731 від 05.08.2021, відповідно до пункту 1 якої споживач визнає та підтверджує заборгованість перед Підприємством за Договором №7560731 від 05.08.2021 станом на 01.11.2022 загальною сумою 700 165,00 грн.

Відповідно до пункту 2 Угоди №Р-7560731/2022/11 про реструктуризацію заборгованості від 08.11.2022 споживач зобов`язаний сплатити зазначену у пункті 1 суму заборгованості протягом листопада 2022 року - лютого 2023 року щомісячними платежами згідно з Додатком №1 до цієї угоди до 25 числа кожного місяця.

Згідно з пунктом 8 Угоди №Р-7560731/2022/11 про реструктуризацію заборгованості від 08.11.2022 у разі порушення споживачем умов (невиконання та/або неналежне її виконання) угоди остання втрачає чинність з наступного дня, що встановлений щомісячним строком оплати: умови щодо реструктуризації сплати боргу втрачають чинність, а Підприємство набуває право вимоги всієї несплаченої частини боргу з урахуванням пені, 3% річних та інфляційної складової боргу за час прострочення, які споживач зобов`язується оплатити. Також, споживач зобов`язаний сплатити Підприємству штраф за невиконання ним угоди у розмірі 5% від суми непогашеної заборгованості за угодою.

Дана угода є невід`ємною частиною договору від 05.08.2021 №7560731 на постачання теплової енергії у гарячій воді, вступає в дію з дня підписання її сторонами, і діє до 28.02.2023 (пункти 9, 10. Угоди №Р-7560731/2022/11 про реструктуризацію заборгованості від 08.11.2022).

У Додатку №1 до Угоди №Р-7560731/2022/11 про реструктуризацію заборгованості від 08.11.2022 сторони визначили графік погашення заборгованості у розмірі 700 165,00 грн: листопад 2022 року - 175 041,25 грн (до 25 числа); грудень 2022 року - 175041,25 грн (до 25 числа); січень 2023 року - 175041,25 грн (до 25 числа); лютий 2023 року - 175041,25 грн (до 25 числа).

Оскільки відповідачем в порушення умов Угоди №Р-7560731/2022/11 про реструктуризацію заборгованості від 08.11.2022 було сплачено позивачу грошові кошти лише у розмірі 100000,00 грн, а угода втратила свою чинність, Підприємство звернулося з даним позовом до суду про стягнення з Товариства 600 165,00 грн основного боргу, 26 861,10 грн інфляційних втрат, 6215,41 грн 3% річних, 103 590,12 грн пені та 30 008,25 грн штрафу.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині нарахування штрафу, а доводи апеляційної скарги в цій частині вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Правова природа договору не залежить від його назви, а визначається його змістом, а тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків, тобто дослідити відповідні умови договору з зазначенням своїх висновків за результатами такої оцінки у прийнятому судовому рішенні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.05.2023 у справі №914/4127/21.

Постачання теплової енергії (теплопостачання) - це господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору (пункт 13 частини 1 статті 1 Закону України "Про теплопостачання", частина 1 статті 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Даючи оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, вбачається, що укладений між сторонами Договір №7560731 від 05.08.2021 на постачання теплової енергії у гарячій воді за своєю правовою природою є договором енергопостачання, за яким, відповідно до статті 275 ГК України, енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Як було правильно вказано судом першої інстанції, відповідно до пункту 2.2.1 Договору №7560731 від 05.08.2021 постачальник зобов`язується постачати теплову енергію на потреби опалення та вентиляції - в період опалювального сезону в кількості та в обсягах згідно з Додатком №1 до договору.

Згідно з пунктом 2.3.1 Договору №7560731 від 05.08.2021 споживач зобов`язується дотримуватися кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у Додатку №1, не допускаючи їх перевищення, своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними у Додатку №2.

Цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 15.04.2022 (пункт 4.1 Договору №7560731 від 05.08.2021).

Умови даного договору можуть бути змінені за взаємною згодою сторін з обов`язковим складанням письмового документа (пункт 4.4. Договору №7560731 від 05.08.2021).

Також місцевим господарським судом правильно встановлено, що 08.11.2022 між сторонами укладено Угоду №Р-7560731/2022/11 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до Договору №7560731 від 05.08.2021, відповідно до пункту 1 якої споживач визнає та підтверджує заборгованість перед Підприємством за Договором №7560731 від 05.08.2021 станом на 01.11.2022 загальною сумою 700 165,00 грн.

Угода №Р-7560731/2022/11 є невід`ємною частиною договору від 05.08.2021 №7560731 на постачання теплової енергії у гарячій воді, вступає в дію з дня підписання її сторонами (пункт 9 вказаної угоди).

Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Положеннями статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів (частина 7 статті 276 ГК України).

Як було раніше зазначено, відповідно до пункту 2 Угоди №Р-7560731/2022/11 про реструктуризацію заборгованості від 08.11.2022 споживач зобов`язаний сплатити зазначену у пункті 1 суму заборгованості протягом листопада 2022 року - лютого 2023 року щомісячними платежами згідно з Додатком №1 до цієї угоди до 25 числа кожного місяця.

У Додатку №1 до Угоди №Р-7560731/2022/11 про реструктуризацію заборгованості від 08.11.2022 сторони визначили графік погашення заборгованості у розмірі 700 165,00 грн: листопад 2022 року - 175 041,25 грн (до 25 числа); грудень 2022 року - 175041,25 грн (до 25 числа); січень 2023 року - 175041,25 грн (до 25 числа); лютий 2023 року - 175041,25 грн (до 25 числа).

Угода №Р-7560731/2022/11 про реструктуризацію заборгованості від 08.11.2022 діє до 28.02.2023 (пункт 10 даного правочину).

Як було правильно встановлено судом першої інстанції, відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання за Угодою №Р-7560731/2022/11 про реструктуризацію заборгованості від 08.11.2022, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 500165,00 грн, що підтверджується довідкою самого ж позивача від 17.05.2023 №30/вих-7560731 (т. 1, а.с. 61) та зазначається в апеляційній скарзі. Доказів протилежного відповідачем не надано.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) статтею 610 ЦК України кваліфікується як порушення зобов`язання.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо порушення Товариством умов Угоди №Р-7560731/2022/11 про реструктуризацію заборгованості від 08.11.2022 в частині повного та своєчасного розрахунку.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 ЦК України.

Стаття 549 ЦК України визначає неустойку (штраф, пеню) як грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення ним зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов`язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій - неустойка, штраф, пеня. При цьому, порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 статті 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

З системного аналізу вищенаведених положень чинного законодавства вбачається, що вказані штрафні санкції можуть бути стягнуті лише у тому випадку (якщо не встановлено законом), коли основне зобов`язання прямо забезпечено неустойкою (пеня, штраф) у чинному договорі, а також ним встановлено її розмір (встановлено за згодою сторін).

Згідно з пунктом 8 Угоди №Р-7560731/2022/11 про реструктуризацію заборгованості від 08.11.2022 у разі порушення споживачем умов (невиконання та/або неналежне її виконання) угоди остання втрачає чинність з наступного дня, що встановлений щомісячним строком оплати: умови щодо реструктуризації сплати боргу втрачають чинність, а Підприємство набуває право вимоги всієї несплаченої частини боргу з урахуванням пені, 3% річних та інфляційної складової боргу за час прострочення, які споживач зобов`язується оплатити. Також, споживач зобов`язаний сплатити Підприємству штраф за невиконання ним угоди у розмірі 5% від суми непогашеної заборгованості за угодою.

Судом першої інстанції розраховано розмір штрафу в сумі 25008,25 грн, виходячи з остаточної суми заборгованості (500 165,00 грн х 5%).

Проте колегія суддів вважає помилковим такий розрахунок, з огляду на таке.

Як було раніше зазначено, сторони обумовили строк дії Угоди №Р-7560731/2022/11 про реструктуризацію заборгованості від 08.11.2022 до 28.02.2023, проте у разі порушення відповідачем її умов (невиконання та/або неналежне її виконання), вказана угода втрачає чинність, зокрема щодо реструктуризації заборгованості.

Зі змісту розрахунку за період з листопада 2022 року по березень 2023 року (т. 1, а.с. 32) вбачається, що відповідачем всього було сплачено 100 000,00 грн (17.03.2023 - 50 000,00 грн, 28.03.2023 - 50 000,00 грн), тобто станом на 29.03.2023 розмір основної заборгованості складав 600 165,00 грн.

Відповідно до довідки від 17.05.2023 №30/вих.-7560731 та платіжної інструкції №7ec3a7b29f від 25.04.2023 вбачається, що споживачем додатково було сплачено ще 100000,00 грн, тобто основна заборгованість у розмірі 500 165,00 грн виникла після строку дії Угоди №Р-7560731/2022/11 про реструктуризацію заборгованості від 08.11.2022.

Нормативне визначення принципу диспозитивності надає право учаснику справи вільно розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина 2 статті 14 ГПК України).

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (частина 2 статті 237 ГПК України).

Зважаючи на те, що штрафні санкції мають договірний характер, а чергове погашення заборгованості у розмірі 100 000,00 грн після якого основна заборгованість становила 500165,00 грн, відбулося в кінці квітня 2023 року (після припинення дії Угоди №Р-7560731/2022/11 про реструктуризацію заборгованості від 08.11.2022), тому Підприємством правомірно було нараховано штраф, виходячи із розміру основної заборгованості станом на 31.03.2023, яка становила 600 165,00 грн.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що обґрунтований розмір штрафу становить 30 008,25 грн (600 165,00 грн х 5%), а тому позов та апеляційна скарга в цій частині підлягають задоволенню.

Також, у своїй апеляційній скарзі Підприємство наголошувало на правильності свого розрахунку інфляційних втрат та просило стягнути вказану компенсаційну виплату у повному розмірі.

У зв`язку із несвоєчасною сплатою відповідачем коштів за Угодою №Р-7560731/2022/11 про реструктуризацію заборгованості від 08.11.2022, позивачем нараховано до стягнення 26 861,10 грн інфляційних втрат за період прострочення з 26.11.2022 по 31.03.2023 на суму боргу у розмірі 600 165,00 грн.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, від 10.04.2018 у справі №910/10156/17.

Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц, від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц.

Зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відтак, вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №910/4590/19.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 ЦК України.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

З огляду на прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат за відповідний період, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 22 502,47 інфляційних втрат, а відтак позов та апеляційна скарга є необґрунтованими в цій частині.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Водночас, саме позивач повинен довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог та які підтверджують факт порушення/невизнання його права відповідачем.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на встановлені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази та межі перегляду оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги позивача про стягнення штрафу підлягають задоволенню у розмірі 30 008,25 грн, а інфляційні втрати - 22502,47 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, у відповідності до пунктів 1-4 частини 1 статті 277 ГПК України, є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки місцевим господарським судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а зроблені висновки, не відповідають дійсним обставинам справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга Підприємства підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2023 у справі №910/9815/23 в частині нарахування штрафу - частковому скасуванню.

Витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у відповідності до вимог статті 129 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2023 у справі №910/9815/23 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2023 у справі №910/9815/23 в частині стягнутих сум скасувати частково, виклавши резолютивну частину рішення в нижчезазначеній редакції:

"1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Столичний комфорт" (04071, м. Київ, вул. Нижній Вал, буд. 17/8, офіс 6; ідентифікаційний код 33833708) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (01001, м. Київ, площа Івана Франка, буд. 5; ідентифікаційний код 40538421) суму основного боргу у розмірі 500 165 (п`ятсот тисяч сто шістдесят п`ять) грн 00 коп., пеню у розмірі 103 590 (сто три тисячі п`ятсот дев`яносто) грн 12 коп., штраф у розмірі 30 008 (тридцять тисяч вісім) грн 25 коп., 3% річних у розмірі 6215 (шість тисяч двісті п`ятнадцять) грн 41 коп., інфляційні втрати у розмірі 22502 (двадцять дві тисячі п`ятсот дві) грн 47 коп. та судовий збір у розмірі 6 185 (шість тисяч сто вісімдесят п`ять) грн 98 коп.

3. В іншій частині позову відмовити."

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2023 у справі №910/9815/23 в частинні повернутого судового збору залишити без змін.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Столичний комфорт" (04071, м. Київ, вул. Нижній Вал, буд. 17/8, офіс 6; ідентифікаційний код 33833708) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (01001, м. Київ, площа Івана Франка, буд. 5; ідентифікаційний код 40538421) 2 150 (дві тисячі сто п`ятдесят) грн 96 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази на виконання даної постанови.

6. Матеріали справи №910/9815/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Повний текст постанови складено 23.02.2024.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені статтями 287-289 ГПК України.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді О.В. Агрикова

Т.П. Козир