ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"26" лютого 2024 р. м. Київ

Справа № 911/422/24

Суддя Господарського суду Київської області Ейвазова А.Р., розглянувши заяву Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛАРІКС РЕМ 23» заборгованості у розмірі 294059,68грн,

ВСТАНОВИВ:

19.02.2024 до Господарського суду Київської області надійшла заява Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (далі заявник, ПрАТ «ІНГЗК») про видачу судового наказу щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛАРІКС РЕМ 23» (далі боржник, ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23») 294 059,68грн, що складається з: 213 636,01грн основний борг; 9 749,01грн 3% річних за період з 21.07.2022 по 15.02.2024; 26 074,71грн втрати від інфляції за період з 21.07.2022 по 15.02.2024; 44 599,95грн пеня за період з 21.07.2022 по 15.02.2024.

В обґрунтування заявлених вимог заявник посилається на порушення боржником зобов`язань за договором оренди майна №8247-14 від 05.12.2017 (далі договір) в частині сплати орендної плати за червень-липень 2022 року, квітень 2023 року у строк, встановлений договором.

Дослідивши подану заяву та додані до неї документи, суд вважає, що така заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.12 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно ч.1 ст.147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Як установлено ч.1 ст. 148 ГПК України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, ч.2 такої статті визначає, що особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Вимоги щодо форми та змісту заяви про видачу судового наказу визначені ст.150 ГПК України.

Так, п.3 ч.3 ст.150 ГПК України передбачено, що до заяви про видачу судового наказу додаються копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Вимоги про стягнення з боржника 294 059,68грн пред`явлені, як вказано стягувачем, на підставі договору оренди майна №8247-14 від 05.12.2017. Однак, до поданої заяви про видачу судового наказу позивачем додано лише сам договір, без його додатків та частини додаткових угод до нього, які, що вбачається з матеріалів заяви укладені сторонами такого договору.

Так, з п.1.2 договору вбачається, що склад і вартість об`єкта оренди погоджується сторонами в додатку №1 до даного договору, яке підписується уповноваженими представниками сторін, засвідчується печатками сторін і є невід`ємною частиною даного договору.

Слід зазначити, що додаток до договору це документ, який містить доповнення, уточнення, додаткові роз`яснення, пояснення умов, його об`єкту, предмету тощо, отже, уточнює або більш детально розкриває зміст домовленостей сторін

Однак, додаток №1 до вищевказаного договору до поданої заяви стягувач не долучає.

Поряд з цим, як вбачається з п.1.1 договору, предметом такого договору є нерухоме майно, місцезнаходження якого у самому договорі та акті прийому-передачі не вказано, що унеможливлює без додатку також з`ясування питання чи підсудний розгляд даного судового наказу Господарському суду Київської області.

В силу ст.149 ГПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для подання позовної заяви.

Згідно ч.3 ст.30 ГПК України спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини; якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Як визначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі №911/2390/18, словосполучення "з приводу нерухомого майна" у ч.3 ст.30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. У цій справі Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми ч.3 ст.30 ГПК України.

Окрім того, не подання стягувачем усіх додаткових угод до відповідного договору позбавляє суд можливості встановити, що відносини сторін щодо оренди майна у червні-липні 2022 року регулювались вищевказаним договором і саме на відповідних умовах.

Так, як вбачається з п.12.5 договору строк його дії 31.08.2018, а відповідно до доданої до заяви про видачу судового наказу додаткової угоди №17 від 07.09.2022, сторонами договору узгоджено, що договір діє до 31.08.2023, а умови такої додаткової угоди поширюються на правовідносини, які виникли до моменту її укладання з 01.09.2022 (п.п.1, 4 додаткової угоди №17 до договору).

Таким чином, оскільки інших додаткових угод до договору не надано, невідомо як саме у спірному періоді червні-липні 2022 року регулювались відносини сторін.

Також, слід зазначити, що до заяви про видачу судового наказу додана додаткова угода №16 до договору, яка підписана боржником з протоколом розбіжностей, про що у ній вказано. Разом з тим, самого протоколу розбіжностей не надано, як і протоколу врегулювання розбіжностей, тому у суду відсутні підставі вважати, що така додаткова угода до договору сторонами укладена.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог ст.150 ГПК України.

З урахуванням зазначеного, суд відмовляє у видачі судового наказу за поданою заявою.

Згідно ч.1 ст.153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.п. 1, 2, 21, 8, 9 ч.1 ст. 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.152, ст.ст.153-154, 233-234 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛАРІКС РЕМ 23» заборгованості у розмірі 294 059,68грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом десяти днів в порядку, передбаченому ст.257 ГПК України.

Суддя А.Р. Ейвазова