ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" лютого 2024 р. Справа№ 911/1267/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

на рішення Господарського суду Київської області від 11.04.2023 (повне рішення суду складено 25.08.2023)

та на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 11.05.2023 (повне додаткове рішення складено 04.09.2023)

та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Тиса - ДДК"

на рішення Господарського суду Київської області від 11.04.2023 (повне рішення суду складено 25.08.2023)

у справі №911/1267/22 (суддя Саванчук С.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тиса - ДДК"

про стягнення заборгованості за надані послуги з водопостачання та приймання стічних вод

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява (вх. №1104/22 від 03.08.2022) Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тиса-ДДК" про стягнення заборгованості за надані послуги з водопостачання та приймання стічних вод.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошових зобов`язань за договором №14206/5-08 від 19.08.2015 на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі.

Рішенням Господарського суду Київської області від 11.04.2023 у справі №911/1267/22 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тиса-ДДК" на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" 3524,98 грн (три тисячі п`ятсот двадцять чотири гривні дев`яносто вісім копійок) основного боргу, 933,79 грн (дев`ятсот тридцять три гривні сімдесят дев`ять копійок) інфляційних втрат, 443,73 грн (чотириста сорок три гривні сімдесят три копійки) 3% річних, 1501,36 грн (одна тисяча п`ятсот одна гривня тридцять шість копійок) пені, 1225,43 грн (одна тисяча двісті двадцять п`ять гривень сорок три копійки) штрафу та 656,22 грн (шістсот п`ятдесят шість гривень двадцять дві копійки) судового збору за подання позову. Провадження у справі №911/1267/22, у частині стягнення 8729,30 грн (вісім тисяч двадцять дев`ять гривень тридцять копійок) основного боргу - закрито. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване наступним, що позивач не надав належних доказів надання відповідачу послуг, що передбачені додатковою угодою від 30.09.2015. Також судом першої інстанції було зазначено, що установлені факти у справах №911/2978/19 та №910/17870/20, наявність додаткової угоди та розрахунок, що наданий позивачем, не є безумовною підставою для задоволення позову в цій частині, оскільки не підтверджують реальність надання послуг, отже заявлена позивачем заборгованість у розмірі 33857,60 грн не підлягає стягненню, з урахуванням вже сплачених відповідачем 8729,30 грн, стягненню з нього підлягає сума основного боргу у розмірі 3524,98 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду Київської області від 11.05.2023 у справі №911/1267/22 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Тиса-ДДК" щодо ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тиса-ДДК" 10 297,00 грн (десять тисяч двісті дев`яносто сім гривень) витрат, що понесені відповідачем на професійну правничу (правову) допомогу.

В обґрунтування додаткового рішення суд першої інстанції зазначав, що з урахуванням задоволення позову на 26,45% та відповідно до вимог статті 129 ГПК України, то задоволенню підлягають витрати у розмірі (стягненню з позивача) підлягають 10297,00 грн.

Не погодившись з прийнятими рішенням та додатковим рішенням Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" подало апеляційну скаргу, в якій просить поновити ПрАТ "АК "Київводоканал" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 11.04.2023 у справі №911/1267/22 та додаткового рішення Господарського суду Київської області від 11.05.2023 у справі №911/1267/22; прийняти до розгляду апеляційну скаргу ПрАТ "АК "Київводоканал" та відкрити апеляційне провадження у справі №911/1267/22; зупинити дію додаткового рішення Господарського суду Київської області від 11.05.2023 у справі №911/1267/22; задовольнити апеляційну скаргу ПрАТ "АТ "Київводоканал", скасувати рішення Господарського суду Київської області від 11.04.2023 у справі №911/1267/22 в частині відмови у стягненні заборгованості у розмірі 33 857,60 грн, 3% річних у розмірі 3 294,58 грн, інфляційних втрат у розмірі 3 912,13 грн, пені у розмірі 1049,09 грн та 3 385,76 грн штрафу та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ПрАТ "АК "Київводоканал" до ТОВ "Тиса-ДДК" про стягнення заборгованості у розмірі 33 857,60 грн, 3% річних у розмірі 3 294,58 грн, інфляційних втрат у розмірі 3 912, 13 грн, пені у розмірі 1049,09 грн та 3 385,76 грн штрафу задовольнити; скасувати додаткове рішення Господарського суду Київської області від 11.05.2023 у справі №911/1267/22 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити; стягнути з ТОВ "Тиса-ДДК" на користь ПрАТ "АК "Київводоканал" всі судові витрати.

В обґрунтування скарги на рішення суду першої інстанції позивач зазначав, що останнє підлягає скасуванню. Позивач зокрема зазначав, що суд дійшов безпідставних висновків, що начебто заборгованість у розмірі 33 857,60 грн складається лише з додаткового об`єму стічних вод, які потрапляють в комунальну каналізацію м. Києва через зливо приймачі та люки каналізаційних колодязів, також що позивач не надає відповідачу послуги з приймання додаткового об`єму стічних вод, які потрапляють в комунальну каналізацію м. Києва через зливо приймачі та люки каналізаційних колодязів.

Згідно протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 26.09.2023 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" у справі №911/1267/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Андрієнко В.В. (головуючий суддя), судді Буравльов С.І., Шапран В.В.

Апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2023 відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на рішення Господарського суду Київської області від 11.04.2023 та додаткового рішення Господарського суду Київської області від 11.05.2023 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №911/1267/22.

02.11.2023 на адресу суду надійшли матеріали справи №911/1267/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2023 клопотання Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 11.04.2023 та додаткового рішення Господарського суду Київської області від 11.05.2023 у справі №911/1267/22 задоволено. Поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження. Зупинено дію рішення Господарського суду Київської області від 11.04.2023 у справі №911/1267/22. Зупинено дію додаткового рішення Господарського суду Київської області від 11.05.2023 у справі №911/1267/22. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на рішення Господарського суду Київської області від 11.04.2023 та додаткового рішення Господарського суду Київської області від 11.05.2023. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Установлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу упродовж 15 днів з дня отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Також, не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Тиса - ДДК" подало апеляційну скаргу, у якій просило скасувати рішення Господарського суду Київської області від 11.04.2023 у справі №911/1267/22 за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тиса - ДДК" про стягнення заборгованості за надані послуги з водопостачання та приймання стічних вод і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал".

В обґрунтування своєї скарги відповідач зазначав, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим та таким, що винесено з порушенням застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Відповідач зазначав, що висновки викладені у рішенні господарського суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим документам. Предметом даного спору є стягнення заборгованості з ТОВ "Тиса-ДДК" за надані послуги ПрАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" з водопостачання та прийом стічних вод. У своєму рішенні суд першої інстанції погодився з доводами ТОВ "Тиса-ДДК" та відзначає, що Позивач не надав належних доказів надання Відповідачу послуг, що передбачені додатковою угодою від 30.09.2015. Зважаючи на це та на факти, що установлені у справах №911/2978/19 та №910/17870/20, суд дійшов висновку, що наявність додаткової угоди та розрахунок, що наданий позивачем, не є безумовною підставою для задоволення позову в цій частині, оскільки не підтверджують реальність надання послуг, а тому заявлена позивачем заборгованість у розмірі 33857,60 грн не підлягає стягненню. Разом з цим, суд першої інстанції вирішив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тиса-ДДК" на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" 3524,98 грн основного боргу, 933,79 грн інфляційних втрат, 443,73 грн 3% річних, 1501,36 грн пені, 1225,43 грн штрафу та 656,22 грн судового збору за подання позову.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.09.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Тиса - ДДК" у справі №911/1267/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Андрієнко В.В. (головуючий суддя), судді Буравльов С.І., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Тиса - ДДК" на рішення Господарського суду Київської області від 11.04.2023 у справі №911/1267/22 залишено без руху, надавши скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині, а саме доплату судового збору у розмірі 1 037,50 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.11.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Тиса - ДДК" на рішення Господарського суду Київської області від 11.04.2023 у справі №911/1267/22 повернуто заявнику без розгляду з підстав не усунення недоліків.

21.12.2023 через електронний суд від Товариства з обмеженою відповідальністю "Тиса - ДДК" надійшла повторно апеляційна скарга на рішення Господарського суду Київської області від 11.04.2023 у справі №911/1267/22 з клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді/складу суду від 21.12.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Тиса - ДДК" у справі №911/1267/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Андрієнко В.В. (головуючий суддя), судді Буравльов С.І., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2023 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Тиса - ДДК" про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 11.04.2023 у справі №911/1267/22 задоволено. Поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Тиса - ДДК" на рішення Господарського суду Київської області від 11.04.2023 у справі №911/1267/22. Об`єднано розгляд апеляційних скарг Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на рішення Господарського суду Київської області від 11.04.2023 та додаткове рішення Господарського суду Київської області від 11.05.2023 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Тиса - ДДК" на рішення Господарського суду Київської області від 11.04.2023 у справі №911/1267/22 в одне апеляційне провадження для спільного розгляду. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Установлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу упродовж 15 днів з дня отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу позивача просив суд відмовити у її задоволенні з підстав її необґрунтованості.

Позивач у відповіді на відзив відповідача підтримав свої вимоги, викладені в апеляційній скарзі та просив суд її задовольнити.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна установити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ГПК України, у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Як убачається із матеріалів справи, між Публічним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал", в подальшому перейменованим у Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" (далі - позивач або постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТИСА-ДДК" (далі - відповідач або абонент) 19.08.2015 укладено договір №14206/5-08 на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі. 30.09.2015 між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду на водовідведення додаткового об`єму стічних вод, які потрапляють в комунальну каналізацію м. Києва через зливоприймачі та люки каналізаційних колодязів.

Відповідно до пункту 1.1. договору №14206/5-08 на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі від 19.08.2015 постачальник зобов`язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та приймання від нього стічних вод у систему каналізації м. Києва за адресами об`єктів водоспоживання, зазначеними у дислокації об`єктів водоспоживання та водовідведення та на підставі пред`явлених абонентом умов (дозволу) на скид стічних вод у систему каналізації м. Києва, а абонент зобов`язується здійснювати своєчасну оплату наданих йому постачальником послуг на умовах цього договору та дотримуватися порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що установлені Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190 (далі - Правила користування), Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затвердженими наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002 № 37 (на час спірних правовідносин - чинні Правила приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення, затверджені наказом Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 01.12.2017 № 316) (далі Правила приймання), Правилами приймання стічних вод абонентів у систему каналізації міста Києва, затвердженими розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради від 12.10.2011 №1879 (далі - Місцеві правила приймання), а також дотримуватись норм, визначених іншими правовідносини, які виникають за цим договором.

Також відповідно до абзацу 2 пункту 1 додаткової угоди від 30.09.2015 до договору №14206/5-08 на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі від 19.08.2015 постачальник надає абоненту послуги з водовідведення додаткового об`єму стічних вод від об`єкта абонента за адресою: м. Київ, вул. Кільцева, 4-6, які потрапляють до комунальної каналізаційної мережі міста через зливоприймачі та люки каналізаційних колодязів в періоди дощів та сніготанення, в порядку, передбаченому Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 №190, Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затвердженими наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002 №37, Правилами приймання стічних вод абонентів у систему каналізації міста Києва, затвердженими Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради від 12.10.2011 №1879 та даними гідрометеослужби і паспорту водного господарства абонента.

Згідно з пунктом 7.1. договору №14206/5-08 на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі від 19.08.2015, договір укладається строком на один рік і набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Договір вважається пролонгованим на новий строк якщо за 20 днів до припинення його дії жодна із сторін письмово не повідомить про іншу сторону про його припинення. На момент подання позову даний договір є дійсним. Додаткова угода від 30.09.2015 до договору №14206/5-08 на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі від 19.08.2015 розірвана рішенням Господарського суду міста Києва від 09.03.2021 у справі №910/17870/20.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не установлено договором.

Відповідно до статей 1 та 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, установленому законодавством. Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Відповідно до статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" порядок надання житлово-комунальних послуг має відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Статтею 1 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" установлено, що централізоване питне водопостачання - це господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу об`єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов`язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води. Централізоване водовідведення - господарська діяльність із відведення та очищення комунальних та інших стічних вод за допомогою комплексу об`єктів, споруд, колекторів, трубопроводів, пов`язаних єдиним технологічним процесом.

Згідно зі статтею 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №190 від 27.06.2008 затверджені Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України (далі - Правила № 190), пунктом 1.1. яких передбачено, що Правила визначають порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України. Ці Правила є обов`язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб-підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об`єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод.

Відповідно до пункту 2.1. Правил №190 договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України "Про питну воду та питне водопостачання" та "Про житлово-комунальні послуги", яким, згідно з пунктом 2.2. Правил №190, визначаються істотні умови договору між виробником та споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення.

Пунктом 1.4. Правил №190 установлено, що приймання стічних вод від підприємств, установ, організацій до системи централізованого водовідведення здійснюється відповідно до Правил №37, а також місцевих правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації населеного пункту.

З матеріалів справи слідує, що позивач долучив до позовної заяви акти про зняття показань з лічильників (приладів обліку); реєстри надходження грошових коштів від відповідача за період з 01.07.2019 по 31.12.2021, які підтверджують часткову оплату послуг відповідачем; довідки АТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" від 20.01.2022 № 98-26-155 з додатком № 1, АТ "Альфа-Банк" від 08.02.2022 № 10371 з додатком № 1 та АТ "КІБ" від 24.05.2022 без номеру, які підтверджують направлення до банківської установи відповідача розрахункових документів. Також позивачем були долучені розрахунки обсягів спожитих послуг з централізованого водопостачання та централізованого відведення на об`єктах споживача (відповідача) за спірний період.

Відповідно до вищезазначених документів заборгованість відповідача за період з 01.07.2019 по 31.12.2021 за постачання та відведення холодної води становить 12254,28 грн. У той же час, суд відзначає, що заявлена позивачем заборгованість за водовідведення додаткового об`єму стічних вод, які потрапляють в комунальну каналізацію м. Києва через зливоприймачі та люки каналізаційних колодязів згідно з додатковою угодою від 30.09.2015, становить 33 857,60 грн.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач частково визнав борг перед позивачем в розмірі 8729,30 грн та сплатив їх 11.01.2023, що, зокрема, підтверджується платіжною інструкцією №8050 від 11.01.2023. Позивач, у свою чергу, відзначив, що дана оплата ним зарахована в якості оплати за спірний період за договором №14206/5-08 на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі від 19.08.2015. Таким чином, провадження у частині стягнення 8729,30 грн. основного боргу підлягає закриттю на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України - відсутній предмет спору в цій частині.

Щодо додаткової угоди від 30.09.2015 до договору №14206/5-08 на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі від 19.08.2015 та заборгованості за водовідведення додаткового об`єму стічних вод, які потрапляють в комунальну каналізацію м. Києва через зливоприймачі та люки каналізаційних колодязів суд зазначає таке.

Судом установлено, що відповідач 11.08.1997 за №229-5 отримав від Державного комунального об`єднання по експлуатації автомобільних шляхів та споруд "Київміськгідрошляхміст" Технічні умови на підключення до мережі дощової каналізації та влаштування автопід`їзду на будівництво водовідводу з території забудови у вигляді закритої системи з підключенням до існуючої дощової каналізації по прийому поверхневих стічних вод та прокладенням труби діаметром 1500 між Кільцевою дорогою до річки Нивка.

У 1998 році отримано завдання на проектування будівництва на території підприємства - відповідача, в тому числі, очисних споруд.

В Екологічному висновку №06-12/1115 від 14.06.2000 по проекту автосервісного обслуговування в селі Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинського району, наданому відповідачу, зокрема зазначається, що дощові та талі стічні води першої очистки перед відведенням їх із території центу проходять очистку на очисних спорудах дощових вод, а дощові і талі стічні води другої очистки відводяться з території в мережу дощової каналізації. Очисні споруди дощових стічних вод складаються із двох секцій. У першій секції передбачено осідання завислих речовин нафтопродуктів. Касетні фільтри першої ступені загружаються гідрофобним сорбентом, а касетний фільтр другої ступені загружається вугільним сорбентом.

04.09.2003 Державною технічною комісією підписаний Акт про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію, в тому числі, повністю введено в дію очисні споруди.

Як було зазначено судом першої інстанції, позивач вже звертався до суду із позовом про стягнення заборгованості з відповідача за водовідведення додаткового об`єму стічних вод, які потрапляють в комунальну каналізацію м. Києва через зливоприймачі та люки каналізаційних колодязів згідно з додатковою угодою від 30.09.2015, але за період з 01.01.2018 по 30.06.2019.

У даній справі №911/2978/19 Північний апеляційний господарський суд постановою від 12.03.2021 відмовив у задоволенні позову. У даній постанові Північного апеляційного господарського суду, зокрема, було зазначено таке: "Однак, колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять жодного доказу, що за Додатковою угодою від 30.09.2015 у спірний період з 01.01.2018 по 30.06.2019 позивачем надавались будь-які послуги. Так матеріали справи не містять доказів, зокрема, що на території 4,3 га, якою користується відповідач перебувають будь-які інфраструктурні об`єкти передбачені для прийому поверхневих вод (талої чи дощової води) належні на праві власності чи користування позивачу, шляхом прийому до яких позивач мав би можливість фактично надавати послуги відповідачу передбачені Додатковою угодою від 30.09.2015. Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять жодного доказу, наявності будь-яких інфраструктурних об`єктів передбачених для прийому поверхневих вод (талої чи дощової води), які б були підключені до міської системи водовідведення, за рахунок яких позивач мав би можливість надати відповідачу послуги, за які він вимагає оплату у даній справі. В матеріалах справи відсутні також докази обслуговування об`єктів передбачених для прийому поверхневих вод (талої чи дощової води) на території, яка перебуває у користуванні відповідача. При цьому, про відсутність фактичного надання послуг позивачем та наявність у відповідача власних зливо-приймачів для відведення стічних вод, що утворюються в наслідок опадів, очисних споруд та мережі яка відводить очищені стоки до р. Нивка відповідач повідомляв позивача, зокрема, листом № 206 від 13.12.2019, яким просив розірвати Додаткову угоду від 30.09.2015.".

Окрім цього, як вже зазначалось вище, додаткова угода від 30.09.2015 до договору №14206/5-08 на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі від 19.08.2015 розірвана за позовом відповідача рішенням Господарського суду міста Києва від 09.03.2021 у справі №910/17870/20. Дане рішення залишено в силі постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.08.2021 у справі №910/17870/20. Також слід відзначити, що рішення Господарського суду міста Києва від 09.03.2021 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 26.08.2021 залишені у силі постановою Верховного Суду від 14.12.2021.

У вищезазначеній постанові Північного апеляційного господарського суду від 26.08.2021 у справі №910/17870/20, зокрема, зазначається таке: "З огляду на встановленні місцевим господарським судом обставини, за відсутності доказів надання послуг з водовідведення додаткового об`єму стічних вод від об`єкта абонента за адресою: м. Київ, вул. Кільцева, 4-б, які потрапляють до комунальної каналізаційної мережі міста через зливоприймачі та люки каналізаційних колодязів в періоди дощів та сніготанення, прийняття їх замовником, а також наявність у позивача власних очисних споруд, що призначені для очищення поверхневих стічних вод), які повинні потрапляти в комунальну каналізацію м. Києва через зливоприймачі (дощоприймачі), місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що вимога позивача про розірвання додаткової угоди від 30.09.2015 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.".

У частині 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України зазначається, що обставини, установлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої установлено ці обставини, якщо інше не установлено законом.

Суд відзначає, що преюдиційність (лат. praejudicialis - те, що стосується попереднього судового рішення) це можливість прийняття судом як беззаперечних обставин (юридичних фактів), що були встановленні іншим судом в іншій справі та містяться у мотивувальній частині рішення, яке набрало законної сили. У такій попередній справі повинні брати участь ті ж самі сторони або їх правонаступники.

Преюдиційність пов`язана з нормою про обов`язковість судового рішення, що закріплена в частині 2 статті 129 Конституції України, а також з такими складовими верховенства права як принцип легітимних очікувань, правової визначеності та заборони зловживати процесуальними правами.

У постанові Верховного Суду від 02.11.2022 у справі №140/6115/21, зокрема, зазначається таке: " 77. Згідно з правовим висновком, що міститься у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц, преюдиціально установлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність вже установлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої установлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. 78. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Такі висновки сформульовані в пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/17.".

Суд відзначає, що позивач не надав належних доказів надання відповідачу послуг, що передбачені додатковою угодою від 30.09.2015. Зважаючи на це та на факти, що установлені у справах №911/2978/19 та №910/17870/20, суд дійшов висновку, що наявність додаткової угоди та розрахунок, що наданий позивачем, не є безумовною підставою для задоволення позову в цій частині, оскільки не підтверджують реальність надання послуг, а тому заявлена позивачем заборгованість у розмірі 33857,60 грн не підлягає стягненню.

Таким чином, на переконання суду з урахуванням вже сплачених відповідачем 8729,30 грн, стягненню з нього підлягає сума основного боргу у розмірі 3524,98 грн.

Щодо нарахування інфляційних втрат та 3% річних.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц виклала свої висновки про те, що положеннями статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання, незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох процентів річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання (постанова Верховного Суду від 12.09.2018 у справі №712/5856/15-ц).

Верховний Суд України у постанові від 12.04.2017 у справі №3-1462гс16 підкреслив, що платежі, установлені статтею 625 Цивільного кодексу України є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер. Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У постанові Верховного Суду від 26.01.2022 у справі №910/18557/20 зазначається, що визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (зроблений позивачем розрахунок заборгованості, інфляційних втрат та % річних), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок.

Керуючись статтями 79 та 86 Господарського процесуального кодексу України суд має встановити правильність здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Аналогічні правові висновки викладені також в постановах Верховного Суду від 27.05.2019 у справі №910/20107/17, від 21.05.2019 у справі №916/2889/13, від 16.04.2019 у справах №922/744/18 та №905/1315/18, від 05.03.2019 у справі №910/1389/18, від 14.02.2019 у справі №922/1019/18, від 22.01.2019 по справі №905/305/18.

Відповідно до пункту 2.2.2. договору №14206/5-08 на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі від 19.08.2015 оплата вартості послуг здійснюється абонентом щомісячно у безготівковій формі у п`ятиденний строк з дня направлення постачальником розрахункового документу до банківської установи абонента, за згодою постачальника оплата може здійснюватися іншими способами, що не суперечать чинному законодавству України, а у разі утворення боргу оплата за надані послуги, що надходить від абонента, незалежно від зазначеного в платіжному документі призначення платежу, першочергово зараховується постачальником в погашення боргу.

Судом було ураховано, що наявні за договором №14206/5-08 на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі від 19.08.2015 оплати, строки оплати та порядок зарахування коштів за наявності заборгованості, що визначені у пункті 2.2.2. договору та здійснив власний розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за період з 01.07.2019 по 31.12.2021. Також суд зазначає, що позивачем не було доведено наявності заборгованості за додатковою угодою від 30.09.2015, а тому не ураховував ці нарахування у своєму розрахунку. За результатами розрахунку суду інфляційні нарахування складають 933,79 грн, а 3% річних - 443,73 грн.

Щодо нарахування пені та штрафу.

За змістом частини 2 статті 217 Господарського кодексу України убачається, що одним із видів господарських санкцій у сфері господарювання є штрафні санкції, які згідно з частиною першою статті 230 Господарського кодексу України визначаються у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі.

Пунктом 4.2. договору №14206/5-08 на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі від 19.08.2015 передбачено, що у разі порушення строків виконання зобов`язання по оплаті за надані послуги абонент сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Згідно з пунктом 4.6. договору №14206/5-08 на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі від 19.08.2015 за безпідставну відмову оплатити направлений рахунок або вимогу щодо оплати абонент сплачує постачальнику штраф у розмірі 10% від суми, яку відмовився сплатити.

Також, при власному розрахунку пені судом також було ураховано наявні за договором №14206/5-08 на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі від 19.08.2015 оплати, строки оплати та порядок зарахування коштів за наявності заборгованості, що визначені у пункті 2.2.2. договору та недоведеність заборгованості за додатковою угодою від 30.09.2015. За результатами розрахунку суду розмір пені до стягнення складає 1501,36 грн.

Щодо штрафу, що передбачений пунктом 4.6. договору №14206/5-08 на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі від 19.08.2015, суд зазначає про наявність підстав для його стягнення, зважаючи на вищевикладені висновки суду про наявність заборгованості за договором, у той же час, його розмір слід розраховувати від суми заборгованості лише за постачання та відведення холодної води, що становить 12254,28 грн. Таким чином, розмір штрафу, що підлягає стягненню з відповідача становить 1225,43 грн. З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду Київської області від 11.04.2023 у справі №911/1267/22 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні. Отже у задоволені апеляційних скарги позивача та відповідача належить відмовити, витрати по сплаті судового збору за перегляд рішення суду першої інстанції у суді апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 129 ГПК України, покладаються на скаржників.

Стосовно оскарження позивачем додаткового рішення від 11.05.2023 у справі №911/1267/22 колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи убачається наступне. Відповідачем заявлене покладення на позивача витрат відповідача на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн. На підтвердження понесення цих судових витрат відповідачем надані на розгляд суду такі документи:

- копія договору про надання професійної правничої допомоги №01/12 від 10.12.2023 між відповідачем та адвокатом Гайдамаченком В`ячеславом Григоровичем;

- копія додаткової угоди №1 від 19.12.2022 до договору про надання професійної правничої допомоги №01/12 від 10.12.2023;

- копія акту приймання-передачі наданих послуг від 11.04.2023 відповідно до договору про надання професійної правничої допомоги №01/12 від 10.12.2023;

- копія квитанції до прибуткового касового ордера від 11.04.2023 на суму 15000,00 грн.

Також, з матеріалів справи слідує, що позивач заперечуючи проти ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат відповідача на професійну правничу допомогу за результатами розгляду справи №911/1267/22 на таких підставах.

Позивач зазначає, що при відкритті провадження у справі №911/1267/22 Господарським судом Київської області зазначено, що дана справа є малозначною та постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Проте, за клопотанням відповідача, Господарським судом Київської області вирішено здійснювати розгляд справи з повідомленням сторін. Позивач відзначає, що таким чином відповідач самостійно ініціював розгляд справи з повідомленням сторін, оцінюючи всі ризики, у тому числі, вірогідність понесення витрат на правничу допомогу. Окрім цього, позивач окремо наголошує, що відповідач відповідно до статей 56 та 58 Господарського процесуального кодексу України мав право вибору участі у справі № 911/1267/22 через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу або через представника, який досягнув вісімнадцяти років та має цивільну процесуальну дієздатність. Тобто, нормами процесуального законодавства не передбачена обов`язкова участь адвоката як представника юридичної особи у малозначних справах. Відтак, участь відповідача у справі №911/1267/22 через представника - адвоката, була його правом (бажанням), а не обов`язком, що передбачений процесуальним законодавством.

Також позивач звертає увагу суду на те, що під час розгляду справи по суті 11.04.2023 представником відповідача, під звукозапис судового процесу, було заявлено про те, що ним не заявляється стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Окрім цього, позивач відзначає, що предметом розгляду справи №911/1267/22 було стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 61857,75 грн. Розрахунок витрат на професійну правничу допомогу відповідача у відсотковому співвідношенні до ціни позову складає майже 25% та у два рази перевищує фактично стягнуті з відповідача кошти на користь позивача.

Позивач вважає, що розрахунок витрат на професійну правничу допомогу відповідача є надмірним, неспівмірним із складністю справи, а їх стягнення призведе до надмірного тягаря, з урахуванням скрутного становища позивача.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За приписами ч. 3 - 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Порядок розподілу судових витрат визначено статтею 129 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із частинами 4, 8 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як зазначалось вище, частиною 5 ст. 126 ГПК України установлено, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

В додатковій угоді №1 від 19.12.2022 до договору про надання професійної правничої допомоги №01/12 від 10.12.2023, зокрема, зазначається таке: " 1. Об`єм та вид надання Адвокатом професійної правничої допомоги Клієнту в Господарському суді Київської області по справі № 911/1267/22. 1.1. Надання Клієнту юридичної консультації стосовно позовної заяви ПрАТ "АК "Київводоканал" до ТОВ "Тиса-ДДК", про стягнення заборгованості за надані послуги з водопостачання та приймання стічних вод за Договором № 14206/5-08 на водовідведення додаткового об`єму стічних вод, які потрапляють в комунальну каналізацію м. Києва через зливо - приймачі та люки каналізаційних колодязів, становить - 1000,00 грн/год. 1.2. Ознайомлення, підготовка, складення, написання та подання відзиву адвокатом на позовну заяву ПрАТ "АК "Київводоканал" становить 800,00 грн/год. що є вартість однієї години роботи. 1.3. Підготовка, складання, написання та подання адвокатом процесуальних документів (заяв, клопотань, пояснень тощо) в судовому провадженні, адвокат отримує від клієнта 1000,00 грн за кожний такий виготовлений та поданий документ. 1.4. Участь та представництво у судових засіданнях по справі № 911/1267/22, Клієнт сплачує на користь Адвоката 4000,00 грн/судове засідання. 1.5. У випадку досягнення позитивного або часткового результату для Клієнта в Господарському суді Київської області, Клієнт зобов`язується сплатити Адвокату додатковий гонорар (винагороду) у розмірі - 20000,00 грн". Суд відзначає, що вартість послуг адвоката за договором про надання професійної правничої допомоги №01/12 від 10.12.2023 є взаємною домовленістю сторін та не є значно завищеною відносно середньої ринкової вартості послуг адвоката.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (наприклад, рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява №19336/04, п. 269).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.05.2018 у справі №910/8443/17 та у практиці Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п.34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п.80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п.88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5-6 ст. 126 ГПК України).

Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі установленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 Верховний Суд зазначив, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 № 922/445/19 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Оскільки зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, відповідно до частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України можливе виключно на підставі клопотання заінтересованої сторони з підстав недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт, суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі № 902/347/18, від 22.11.2019 у справі № 910/906/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19).

Суд відзначає, що відповідачем до заяви долучена копія акту приймання-передачі наданих послуг від 11.04.2023 відповідно до договору про надання професійної правничої допомоги №01/12 від 10.12.2023, відповідно до якого адвокатом Гайдамаченком В`ячеславом Григоровичем надані такі послуги:

- надання клієнту юридичної консультації протягом 2 годин стосовно позовної заяви Приватного акціонерного товариства "АК "Київводоканал" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тиса-ДДК" про стягнення заборгованості за надані послуги з водопостачання та приймання стічних вод за договором №14206/5-08 на водовідведення додаткового об`єму стічних вод, які потрапляють в комунальну каналізацію м. Києва через зливо - приймачі та люки каналізаційних колодязів, становить до сплати - 1000,00 грн.

- ознайомлення, підготовка, складення, написання та подання адвокатом відзиву вартістю 800,00 грн/год. Адвокатом було витрачено 5 годин свого робочого часу, що становить до сплати - 4000,00 грн.

- підготовка, складання, написання та подання адвокатом процесуальних документів в судовому провадженні, а саме: заперечення на відзив позивача, пояснення, що становить до сплати - 2000,00 грн.

- за участь та представництво клієнта у судових засіданнях першої інстанції по справі №911/1267/22, клієнт сплачує адвокату 4000,00 грн/судове засідання. Відбулося 5 судових засідань за такими датами: 17.01.2023; 31.01.2023; 28.02.2023; 28.03.2023; 11.04.2023, що становить до сплати 20000,00 грн.

Суд відзначає, що в акті приймання-передачі наданих послуг від 11.04.2023 відповідно до договору про надання професійної правничої допомоги №01/12 від 10.12.2023 визначається, що вартість наданих послуг становить 27000,00 грн, але, у той же час, у зв`язку із частковим досягненням позитивного результату для клієнта (відповідача), сторони погодили, що клієнт зобов`язується сплатити адвокату частину гонорару (винагороди) від домовленостей сторін за договором, що становить до сплати - 15000,00 грн.

У постанові Верховного Суду від 13.10.2021 у справі №922/3858/20, зокрема, зазначається: "Судом апеляційної інстанції досліджено акт здачі - приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 24.06.2021 та встановлено, що послуги загальним обсягом витраченого часу 5 години та загальною вартістю 2450,00 грн є непідтвердженими, не відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру у розумінні приписів частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та не є співмірними зі складністю справи, оскільки: послуги у вигляді зустрічі із замовником з метою з`ясування обставин справи № 922/3858/20 не стосуються підготовки справи до розгляду у суді першої інстанції, бо спілкування людини з адвокатом у контексті правової допомоги підпадає під сферу приватного життя; здійснення аналізу та дослідження переданих матеріалів (документів), що стосуються бездіяльності державного виконавця в обсязі 1 години поглинаються підготовкою скарги, з урахуванням того, що для підготовки скарги знадобилося 4 години; надання адвокатських послуг щодо ознайомлення із змістом та сутністю ухвали Господарського суду Харківської області від 28.04.2021 у справі № 922/3858/20, здійснення аналізу та дослідження переданих матеріалів (документів), що стосуються спору у справі № 922/3858/20 в обсязі 2 годин повністю поглинаються підготовкою апеляційної скарги, для підготовки якої знадобилося 3 години; не надано доказів на підтвердження фактичного виконання послуги на виготовлення необхідної кількості примірників заяви про часткове закриття провадження у справі № 922/3858/20 та направлення поштою з обсягом витраченого часу 1 година."

За результатами аналізу судом цієї правової позиції Верховного Суду суд дійшов висновку, що витрати у розмірі 1000,00 грн за надання клієнту юридичної консультації протягом 2 годин стосовно позовної заяви є непідтвердженими, не відповідають критеріям реальності адвокатських витрат, а тому не можуть бути задоволеними до стягнення з позивача. Іншу частину витрат на професійну правничу допомогу, а саме: 14000,00 грн, суд вважає належним чином обґрунтованими.

Також суд відзначає, що відповідно до пункту 3 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у разі часткового задоволення позову витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Рішенням Господарського суду Київської області від 11.04.2023 позов задоволено частково, стягнуто з відповідача 7629,29 грн, а в частині вимог у розмірі 8729,30 грн провадження закрито, у зв`язку із частковим погашенням заборгованості під час розгляду справи. Вищезазначені суми разом становлять 26,45% від ціни позову. Отже, ураховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що 26,45% від 14000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а саме: 3703,00 грн залишаються за відповідачем, таким чином, стягненню з позивача підлягають 10297,00 грн.

Ураховуючи наведене, додаткове рішення Господарського суду Київської області від 11.05.2023 у справі №911/1267/22 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні, отже у задоволенні апеляційної скарги позивача належить відмовити.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Тиса - ДДК" на рішення Господарського суду Київської області від 11.04.2023 у справі №911/1267/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 11.04.2023 у справі №911/1267/22 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 11.04.2023 у справі №911/1267/22.

4. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 11.05.2023 у справі №911/1267/22 залишити без задоволення.

5. Додаткове рішення Господарського суду Київської області від 11.05.2023 у справі №911/1267/22 залишити без змін.

6. Поновити дію додаткового рішення Господарського суду Київської області від 11.05.2023 у справі №911/1267/22.

7. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на рішення Господарського суду Київської області від 11.04.2023 у справі №911/1267/22 на позивача.

8. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Тиса - ДДК" на рішення Господарського суду Київської області від 11.04.2023 у справі №911/1267/22 на відповідача.

9. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов