ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2024 р. Справа№ 910/8714/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Гаврилюка О.М.

при секретарі судового засідання : Шевченко Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Кологойда О.В.;

від відповідачів: 1) не з`явились;

2) не з`явились;

3) не з`явились;

від третіх осіб: 1) не з`явились;

2) не з`явились;

3) Гінінгер А.А., Чайкіна К.О.,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь»

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2023

у справі № 910/8714/18 (суддя Трофименко Т.Ю.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд «Синергія-7»

до 1. Компанії BARLENCO LTD (Барленко ЛТД),

2.LIMITED LIABILITY COMPANY METINVEST B.V. (ПРИВАТНА КОМПАНІЯ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МЕТІНВЕСТ Б.В.»)

3. ОСОБА_1

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-2: Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Фонд державного майна України

третя особа-3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: Приватне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь»

про визнання недійсним рішення, визнання недійсним правочину, стягнення акцій,-

ВСТАНОВИВ:

У 2018 році Публічне акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд «Синергія-7» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Компанії BARLENCO LTD (Барленко ЛТД), Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (надалі - ПрАТ «МК «Азовсталь»), Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (надалі також - Банк) про:

- визнання недійсним рішення наглядової ради ПрАТ «МК «Азовсталь», оформленого протоколом №314 від 14.03.2018, яким затверджено ринкову вартість (однієї) простої іменної акції ПрАТ «МК «Азовсталь» у розмірі 0,564 грн згідно зі звітом ТОВ «Оціночний стандарт» станом на 02.03.2018 в складі пакетів загальною кількістю 3,256% від статутного фонду;

- визнання недійсною публічної безвідкличної вимоги Компанії BARLENCO LTD (Барленко ЛТД) про придбання акцій у всіх власників акцій ПрАТ «МК «Азовсталь» від 19.03.2018 та застосування наслідків її недійсності щодо простих іменних акцій ПрАТ «МК «Азовсталь» (код ISIN - UA ), які належать позивачу в кількості 521 400 штук, номінальною вартістю 25,00 грн, загальною номінальною вартістю 130 350,00 грн;

- зобов`язання Банку списати 521 400 штук простих іменних акцій ПрАТ «МК «Азовсталь» (код ISIN - UA ), які належать позивачу в кількості 521 400 штук, номінальною вартістю 25,00 грн, загальною номінальною вартістю 130 350,00 грн з депозитного рахунку Компанії BARLENCO LTD (Барленко ЛТД) № 300517-CY20003532 в Банку і зарахувати їх на особовий рахунок позивача № НОМЕР_1 в депозитарній установі Акціонерне товариство «Піреус банк МКБ».

Позов мотивований незаконністю примусового продажу акцій ПрАТ «МК «Азовсталь», а також порушенням встановленої законом процедури такого продажу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.11.2018 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 03.12.2018 стягнуто з позивача на користь ПрАТ «МК «Азовсталь» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 760,00 грн.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2019 рішення та додаткове рішення суду першої інстанції залишені без змін.

Додатковою постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2019 стягнуто на користь Компанії BARLENCO LTD (Барленко ЛТД) з позивача 10 169,25 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених при розгляді справи.

Постановою Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 910/8714/18 рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2018, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2018, постанова Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2019 та додаткова постанова Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2019 у справі №910/8714/18 скасовані, а справу передана на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

В ході нового розгляду справи в суді першої інстанції, судом залучено у якості співвідповідачів PRIVATE LIMITED LIABILITY COMPANY METINVEST B.V. (ПРИВАТНА КОМПАНІЯ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МЕТІНВЕСТ Б.В.») та ОСОБА_1, а також змінено предмет позову, а саме позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів 2 961 656, 28 грн збитків за 521 400 штук простих іменних акцій Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.10.2023 позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто солідарно з Компанії BARLENCO LTD (Барленко ЛТД), Компанії PRIVATE LIMITED LIABILITY COMPANY METINVEST B.V. (ПРИВАТНА КОМПАНІЯ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МЕТІНВЕСТ Б.В.»), ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд «Синергія-7» 2 961 656, 28 грн збитків за 521 400 штук простих іменних акцій Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь».

Заяву Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд «Синергія-7» про відшкодування судових витрат задовольнити частково.

Стягнуто з Компанії BARLENCO LTD (Барленко ЛТД) на користь Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд «Синергія-7» 21 200,74 грн судового збору, 233,79 грн поштових витрат, 5000,00 грн витрат на проведення незалежної оцінки вартості однієї простої іменної акції, 13 333,33 грн витрат за проведення економічної експертизи, 2 000,00 грн витрат за послуги з нотаріального засвідчення справжності підпису перекладача, 13 133,33 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнуто з Компанії PRIVATE LIMITED LIABILITY COMPANY METINVEST B.V. (ПРИВАТНА КОМПАНІЯ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МЕТІНВЕСТ Б.В.») на користь Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд «Синергія-7» 21 200,74 грн судового збору, 233,79 грн поштових витрат, 5 000,00 грн витрат на проведення незалежної оцінки вартості однієї простої іменної акції, 13 333,33 грн витрат за проведення економічної експертизи, 2 000,00 грн витрат за послуги з нотаріального засвідчення справжності підпису перекладача, 13 133,33 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд «Синергія-7» 21 200,74 грн судового збору, 233,80 грн поштових витрат, 5 000,00 грн витрат на проведення незалежної оцінки вартості однієї простої іменної акції, 13 333,34 грн витрат за проведення економічної експертизи, 2 000,00 грн витрат за послуги з нотаріального засвідчення справжності підпису перекладача, 13 133,34 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині заяви Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд «Синергія-7» про відшкодування судових витрат відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2023 та ухвалити нове рішення суду про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована недоведеністю обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, а саме, що справедлива ринкова вартість акцій ІІрАТ «МК Азовсталь» складає 6,2442 грн. за акцію, що відповідає вартості чистих активів ПрАТ «МК Азовсталь» на одну акцію. На думку скаржника, відповідно до ст. 8, 65-2 Закону «Про акціонерні товариства» ринкова вартість акцій визначається на засадах незалежної оцінки суб`єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність або шляхом проведення судової експертизи (якщо така вартість визначається судом), проте позивачем не надано такі докази на підтвердження обставин заниження ринкової вартості акцій ІІрАТ «МК «Азовсталь», а наведено власний розрахунок вартості акцій на підставі формули «чистих активів».

Апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність у позивача права звертатись з позовом до інших осіб окрім заявника вимоги - компанії BARLENCO LTD, зокрема, компанії METINVEST B.V. Так, скаржник зазначає, що зобов`язаною особою з оплати вартості акцій в процедурі обов`язкового продажу акцій є заявник публічної вимоги. Апелянт вважає, що належним відповідачем у справі є тільки Компанія BARLENCO LTD, яка не є «технічною» особою, оскільки не була ліквідована (припинена) та володіє достатніми активами для погашения вимог позивача.

Також, скаржник вважає, що суд дійшов помилкового висновку про обрання позивачем ефективного способу захисту шляхом подання вимоги про солідарне стягнення компенсації за продані акції з компанії BARLENCO LTD, компанії METINVEST B.V., ОСОБА_1 .

Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, а спір між позивачем та нерезидентами - Компанією BARLENCO LTD, компанією METINVEST B.V. не підсудний українськими судами і не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства Господарським судом міста Києва, а вимоги до ОСОБА_1 не належать до юрисдикції господарських судів.

Скаржник наголошує, що законодавство України не застосовується до спірних правовідносин за участю нерезидентів - Компанії BARLENCO LTD та Компанії METINVEST B.V.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В. судді: Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.11.2023 відкритоапеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» та призначено до розгляду на 13.12.2023.

30.11.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов візив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Крім того, позивач зазначив, що в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази, які підтверджують ринкову вартість однієї простої іменної акції ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» всіма трьома методами оцінки: доходним, порівняльним та майновим. Найбільшим показником ринкової вартості 1 (однієї) простої іменної акції ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» станом на 02.03.2018, отриманим суб`єктами оціночної діяльності та судовими експертами за допомогою різних методів є 6,2442 грн і саме така ціна є справедливою, що відповідає позиціям Верховного Суду та доказам, наявним в матеріалах справи.

Позивач наголосив, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого та правильного висновку, що відповідачі як набувачі акцій за ціною, яка за висновком суду не є справедливою, фактично без достатньої правової підстави за рахунок позивача як власника акцій, у якого вони були примусово викуплені в процедурі сквіз-аут, зберігають у себе кошти, які на підставі ст. 1212 ЦК України зобов`язані повернути позивачу як компенсацію справедливої вартості акцій.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2023 відкладено розгляд справи до 07.02.2024.

14.12.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли додаткові пояснення по справі щодо порядку повідомлення про розгляд справи відповідача-2 Компанії PRIVATE LIMITED LIABILITY COMPANY METINVEST B.V. (ПРИВАТНА КОМПАНІЯ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МЕТІНВЕСТ Б.В.»).

04.01.2024 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли додаткові пояснення по справі щодо застосування солідарної відповідальності Компанії BARLENCO LTD (Барленко ЛТД), Компанії PRIVATE LIMITED LIABILITY COMPANY METINVEST B.V. (ПРИВАТНА КОМПАНІЯ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МЕТІНВЕСТ Б.В.») та ОСОБА_2 .

06.02.2024 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від апелянта надійшли додаткові пояснення по справі, відповідно до яких останній зазначив, що ОСОБА_1 не вів спільну діяльність з обов`язкового продажу акцій, а тому відсутні підстави для застосування доктрини «підняття корпоративної завіси».

Крім того, скаржник зазначив, що у даній справі від імені позивача діє ПрАТ «КІНТО» як компанія з управління активами. Разом з тим, при новому розгляді справи усі процесуальні дії ПрАТ «Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд «Синергія-7» вчиняв самостійно. Також, заява про зміну предмету позову та залучення співвідповідача ОСОБА_1 подана ПрАТ «Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд «Синергія-7», що супересить приписам ст. 63 ЗУ «Про інститути спільного інвестування». А тому, заява про змні предмета позову підлягає залишенню без розгляду як така, що подана особою без процесуальної діє- та правоздатності

Представник позивача у судовому засіданні 07.02.2024 заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив суд оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник третьої особи у судовому засіданні 07.02.2024 підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представники відповідачів 1, 2 та третіх осіб, 1 та 2 у судове засідання 07.02.2024 не з`явилися, про поважні причини неявки суд не повідомили, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином шляхом направлення ухвали на електронні адреси сторін.

Представник відповідача 3 у судове засідання 07.02.2024 не з`явилися, про поважні причини неявки суд не повідомили, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином шляхом направлення на адресу місцезнаходження відповідача 3: АДРЕСА_1 .

Згідно з п.4 ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відповідно до ч.ч. 3, 7 ст.120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення, інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Відповідно до п.10 ч.2 ст.9 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомості про місцезнаходження юридичної особи містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Колегія суддів зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або фізичних осіб-учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу.

З огляду на викладене, враховуючи термін зберігання поштової кореспонденції відділенням поштового зв`язку та її повернення до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання», колегія суддів дійшла висновку, що відповідно до п.4 ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України ухвала суду вважається врученою відповідачу в день проставлення у поштовому відділенні штампу із вказаною відміткою.

Колегією суддів під час розгляду даної справи враховано, що на підставі указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 (зі змінами від 14.03.2022, від 18.04.2022, від 17.05.2022), Закону України № 2102-IX від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Стаття 27 Конституції України передбачає, що обов`язок держави - захищати життя людини.

Разом з тим, у відповідності до вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

А тому, враховуючи, що під час воєнного стану суди не припинили свою діяльність та продовжують здійснювати правосуддя, колегія суддів, з урахуванням принципу розумності строків розгляду справи судом, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, передбаченого Конституцією України і гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (право на справедливий суд), зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалась обов`язковою, дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представників відповідачів та представників третьої особи 1 та 2 у судовому засіданні 07.02.2024.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступного.

04.06.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня корпоративного управління в акціонерних товариствах» від 23.03.2017 № 1983-VIII (надалі - Закон № 1983-VIII), пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого встановлено, що протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом особа (особи, які діють спільно), яка станом на дату набрання чинності цим Законом є прямо або опосередковано з урахуванням кількості акцій, що належать їй або її афілійованим особам, вже є власником домінуючого контрольного пакета акцій акціонерного товариства (далі - заявник вимоги), має право застосувати положення ст. 65-2 Закону України «Про акціонерні товариства» виключно в порядку та на умовах, визначених у цьому пункті.

Станом на день набрання чинності Законом №1983-VIII у ПрАТ «МК «Азовсталь» був власник домінуючого контрольного пакета акцій, який разом з афілійованими особами володів 96,2237503% акцій вказаного товариства.

Так, Компанії METINVEST B.V. ( Метінвест Б.В. ), яка є єдиним акціонером Компанії BARLENCO LTD (Барленко ЛТД), належало 74,6643% акцій ПрАТ «МК «Азовсталь». Водночас Компанія METINVEST B.V. є єдиним учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест Холдинг», частка акцій якого в ПрАТ «МК «Азовсталь» становила 0,0000003%. Крім того, Компанія METINVEST B.V. є власником Компанії Метінвест Інтернешнл С.А., якій належав пакет акцій ПрАТ «МК «Азовсталь» в розмірі 21,55945%.

Також акціонером ПрАТ «МК «Азовсталь» було Публічне акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд «Синергія-7» (позивач), якому станом на 12.04.2018 належало 521 400 простих іменних акцій ПрАТ «МК «Азовсталь» номінальною вартістю 0,25 грн, загальною номінальною вартістю 130 350,00 грн, що підтверджується обмеженими виписками про стан рахунку в цінних паперах від 19.03.2018 та про операції з цінними паперами від 12.04.2018.

Компанія BARLENCO LTD (Барленко ЛТД) (надалі також - відповідач-1) скористалася правом, передбаченим ст. 65-2 Закону України «Про акціонерні товариства» щодо обов`язкового продажу простих іменних акцій в межах дворічного строку з дня набрання чинності Законом №1983-VIII.

Процедура обов`язкового продажу акцій ПрАТ «МК «Азовсталь» тривала з 02.03.2018 до 12.04.2018.

Так, 02.03.2018 відповідач-1 направив ПрАТ «МК «Азовсталь» повідомлення про намір скористатися правом на обов`язковий продаж простих іменних акцій від 01.03.2018 № 06 (надалі - Повідомлення). У цей же день рішенням наглядової ради ПрАТ «МК «Азовсталь», оформленого протоколом № 313 засідання наглядової ради ПрАТ «МК «Азовсталь», обрано Товариство з обмеженою відповідальністю «Оціночний стандарт» (надалі - ТОВ «Оціночний стандарт») оцінювачем ринкової вартості акцій ПрАТ «МК «Азовсталь» станом на дату отримання останнім Повідомлення, надано дозвіл ПрАТ «МК «Азовсталь» на укладання з ТОВ «Оціночний стандарт» договору про надання послуг щодо оцінки ринкової вартості 1 (однієї) простої іменної акції ПрАТ «МК «Азовсталь» в пакеті менше ніж 25% з метою реалізації права обов`язкового продажу простих акцій акціонерами на вимогу особи (осіб, що діють спільно), яка є власником домінуючого пакету акцій.

03.03.2018 ПрАТ «МК «Азовсталь» опублікувало отримане Повідомлення на своєму офіційному веб-сайті.

05.03.2018 ТОВ «Оціночний стандарт» складено Звіт, яким визначено ринкову вартість 1 (однієї) простої іменної акції ПрАТ «МК «Азовсталь» станом на 02.03.2018 в розмірі 0,564 грн у складі пакетів загальною кількістю 3,256% від статутного фонду (надалі - Звіт).

07.03.2018 відповідач-1 уклав з Публічним акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» договір рахунку умовного зберігання (ескроу) № 31/2017-1, відповідно до п. 1.3. якого рахунок використовується з метою оплати ціни акцій ПрАТ «МК «Азовсталь» (емітента) в межах процедури обов`язкового продажу акцій на вимогу клієнта (відповідача-1), що є власником домінуючого контрольного пакета акцій емітента (або уповноваженою особою, яка діє в інтересах групи осіб, що спільно є власниками домінуючого контрольного пакету акцій емітента).

12.03.2018 депозитарна установа Банк відкрив рахунок умовного зберігання відповідачу-1.

Рішенням наглядової ради ПрАТ «МК «Азовсталь», оформленого протоколом № 314 від 14.03.2018, затверджено ринкову вартість 1 (однієї) простої іменної акції ПрАТ «МК «Азовсталь» в розмірі 0,564 грн згідно зі звітом ТОВ «Оціночний стандарт» станом на 02.03.2018 в складі пакетів загальною кількістю 3,256% від статутного фонду.

15.03.2018 ПрАТ «МК «Азовсталь» направило на адресу відповідача-1 повідомлення № 01/107 про затвердження ринкової вартості акції ПрАТ «МК «Азовсталь» станом на 02.03.2018.

19.03.2018 ПрАТ «МК «Азовсталь» отримано від відповідача-1 публічну безвідкличну вимогу № 02 про придбання акцій в усіх власників акцій в порядку визначеному п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1983-VIII за ціною 0,564 грн за 1 (одну) просту іменну акцію.

У публічній безвідкличній вимозі вказано, що відповідач-1 є особою, яка опосередковано через групу афілійованих осіб, є власником домінуючого контрольного пакету акцій із зазначенням групи афілійованих щодо відповідача-1 осіб, які опосередковано володіють домінуючим контрольним пакетом акцій у ПрАТ «МК «Азовсталь».

Крім того, 19.03.2018 заблоковано належні позивачу акції ПрАТ «МК «Азовсталь» на його рахунку в цінних паперах № НОМЕР_1 , відкритому в депозитарній установі Публічному акціонерному товаристві «Піреус банк МКБ».

20.03.2018 ПрАТ «МК «Азовсталь» направило до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку (надалі - НКЦПФР) та Центрального депозитарію цінних паперів (надалі - ЦДЦП) копію публічної безвідкличної вимоги разом із засвідченою копією договору рахунку умовного зберігання (ескроу). Того ж дня на офіційному сайті ПрАТ «МК «Азовсталь» розміщено публічну безвідкличну вимогу від 19.03.2018 №02 відповідача-1 про придбання акцій ПрАТ «МК «Азовсталь» в усіх власників акцій за ціною 0,564 грн.

22.03.2018 ЦДЦП отримав копію публічної безвідкличної вимоги і розмістив її на своєму сайті, склав реєстр (перелік) акціонерів Товариства станом на 23.03.2018. Отримавши перелік акціонерів, ПрАТ «МК «Азовсталь» організувало розсилку копій публічної безвідкличної вимоги на адреси акціонерів.

03.04.2018 ПрАТ «МК «Азовсталь» завершив розсилку своїм акціонерам копій публічної безвідкличної вимоги, про що повідомив відповідача-1 листом від 03.04.2018 № 09-599.

10.04.2018 відповідач-1 перерахував грошові кошти в сумі 77 201 356,07 грн на рахунок ескроу, відкритий у Банку, про що повідомив ПрАТ «МК «Азовсталь» листом від 10.04.2018.

11.04.2018 ПрАТ «МК «Азовсталь» подало до ЦДЦП повідомлення про перерахування відповідачем-1 коштів на рахунок ескроу.

12.04.2018 продані в обов`язковому порядку акції ПрАТ «МК «Азовсталь» зараховані на рахунок у цінних паперах відповідача-1. Вказані цінні папери примусово списані на користь відповідача-1 як заявника публічної безвідкличної вимоги від 19.03.2018 на його рахунок у цінних паперах НОМЕР_2 , відкритий Банком, що підтверджується випискою про операції з цінними паперами від 12.04.2018.

27.04.2018 на сайті ПрАТ «МК «Азовсталь» оприлюднено річну фінансову звітність останнього за 2017 рік.

Вказані обставини учасниками справи не заперечуються та не оспорюються.

За висновками рецензії ВГО «Всеукраїнська спілка експертів оцінювачів» № 13/03-2018РА від 12.03.2018 Звіт в цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, які не вплинули на достовірність оцінки.

Після закінчення процедури обов`язкового продажу акцій 10.05.2018 Фонд державного майна України виконав рецензію на звіт, згідно з якою зазначено, що звіт не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватися з метою, визначеною в звіті, після виправлення зазначених недоліків. Зокрема, в пункті 13 зазначеної рецензії Фонд державного майна України зазначив, що оцінювач не врахував принцип корисності акцій з огляду на міноритарний пакет акцій і вигоди (дивіденди), які акціонер може отримати від володіння таким пакетом акцій.

У подальшому Фонд державного майна України 19.10.2018 склав рецензію за результатами виправлення недоліків звіту, в якій дійшов висновку, що виправлений звіт про оцінку однієї простої іменної акції ПрАТ «МК «Азовсталь» у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки.

Згідно з виправленим ТОВ «Оціночний стандарт» звітом про оцінку, на який отримана позитивна рецензія Фонду державного майна України, вартість однієї простої іменної акції ПрАТ «МК «Азовсталь» становить 0,366 грн.

В той же час, позивач надав до матеріалів справи звіт від 14.06.2018 ПП «Академія оцінки і права» про оцінку майна: однієї простої іменної акції ПрАТ «МК «Азовсталь» (код ISIN-UA ), станом на 02.03.2018, згідно з яким вартість такої акції визначено у 1,95 грн.

Крім того, позивачем в матеріали справи подано висновок експертів №128/18 від 21.11.2018, складений за результатами судово-економічної експертизи, яка проведена на замовлення ПрАТ «Кінто», що діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «Закритий не диверсифікований корпоративний інвестиційний фонд «Синергія-7» на підставі договору про управління активами від 12.03.2018 № 10. За результатами вказаної експертизи ринкова вартість однієї простої іменної акції ПрАТ «МК «Азовсталь» (код ISIN-UA ) за методом «чистих активів», розрахована як 1/100 вартості всього 100% пакету акцій, тобто шляхом ділення вартості повного пакету акцій на загальну кількість акцій в такому пакеті, станом на 02.03.2018 дорівнює 6,2442 грн.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що при реалізації процедури обов`язкового продажу простих акцій міноритарними акціонерами на вимогу особи, яка володіє контрольним пакетом акцій ПрАТ «МК «Азовсталь» (сквіз-аут) відбулось порушення вимог Закону України «Про акціонерні товариства», а також порушення порядку визначення ринкової вартості акцій, що призвело до істотного заниження ціни обов`язкового продажу акцій та порушення права власності позивача на акції вказаного товариства, гарантованого ст. 41 Конституції України, ст. 321 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція).

Верховний Суд, скасовуючи постановою від 16.02.2021 у даній справі рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2019, якими відмовлено у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд «Синергія-7» до Компанії BARLENCO LTD (Барленко ЛТД), ПрАТ «МК «Азовсталь» та Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про визнання недійсним рішення наглядової ради ПрАТ «МК «Азовсталь», оформленого протоколом № 314 від 14.03.2018, визнання недійсною публічної безвідкличної вимоги від 19.03.2018 та зобов`язання вчинити дії (списати акції), та направляючи справу № 910/8714/18 на новий розгляд до місцевого господарського суду зазначив, що судами під час розгляду цієї справи не було з`ясовано наявності легітимної мети та справедливої ціни акцій, дотримання чи недотримання в межах процедури примусового викупу акцій критерію пропорційності втручання у право власності, а також визнано передчасними висновки судів як щодо наявності у Компанії BARLENCO LTD (Барленко ЛТД) права примусового викупу акцій ПрАТ «МК «Азовсталь», передбаченого ст. 65-2 Закону України «Про акціонерні товариства», так і щодо правомірності здійснення такого викупу за особливою процедурою, визначеною п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1983-VIII. При цьому, Верховний Суд наголосив на тому, що судами не досліджено обставин щодо забезпечення можливості міноритарних акціонерів скористатися правом, передбаченим ст. 65-3 Закону України «Про акціонерні товариства» та п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1983-VIII. Позиція Верховного Суду у вказаній постанові зводиться до передчасності висновків судів при первісному розгляді справи про відсутність при проведенні спірної процедури обов`язкового продажу акцій порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції та непропорційного втручання у права позивача.

Тож, під час нового розгляду справи № 910/8714/18 слід з`ясувати чи проводилась спірна процедура примусового відчуження акцій відповідно до норм закону; чи здійснювалась вона з легітимною метою; чи є запропонована міноритарним акціонерам вартість викупу акцій справедливою та чи дотриманий критерій пропорційності втручання у права позивача.

За положеннями ч. 5 ст. 310, ч. 1 ст. 316 ГПК України висновки суду касаційної інстанції, у зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

В той же час, під час нового розгляду справи № 910/8714/18 позивачем було змінено предмет позову у зв`язку з фактичною зміною обставин після закінчення підготовчого засідання на стадії первісного розгляду на підставі ч. 4 ст. 46 ГПК України.

Так, позивач вказував, що під час нового розгляду даної справи відбувся перехід права власності на всі акції, примусово викуплені за публічною безвідкличною вимогою від 19.03.2018 № 02 від відповідача-1 до PRIVATE LIMITED LIABILITY COMPANY METINVEST B.V. (надалі - відповідач-2), а також виплата дивідендів у розмірі, що втричі перевищує ціну примусового викупу (0,564 грн) та підтверджує її істотне заниження в процедурі сквіз-аут.

Водночас, за доводами позивача, процедуру сквіз-аут проведено від імені відповідача-1, який не був власником домінуючого контрольного пакета акцій, в той час як власником таких акцій на момент подання повідомлення про набуття домінуючого контрольного пакета акцій та публічної безвідкличної вимоги був відповідач-2, а після сквіз-ауту власником 100% пакету акцій став ОСОБА_1 , який, в свою чергу, є кінцевим бенефіціарним власником ПрАТ «МК «Азовсталь», частка та вартість активів якого збільшилась в результаті спірної процедури примусового викупу акцій.

Разом з тим, позивач із посиланням на судову практику зазначив, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача в процедурі обов`язкового продажу акцій ПрАТ «МК «Азовсталь» є стягнення грошових коштів у розмірі різниці між справедливою ринковою вартістю акцій та сумою коштів, визначеною у публічній безвідкличній вимозі та сплаченою позивачу через рахунок умовного зберігання (ескроу) в процедурі сквіз-аут, у зв`язку з чим заявлено вимогу (із урахуванням заяви про зміну предмету позову від 09.02.2023 № 5, прийнятої судом) про стягнення солідарно з Компанії BARLENCO LTD (Барленко ЛТД), PRIVATE LIMITED LIABILITY COMPANY METINVEST B.V. (ПРИВАТНА КОМПАНІЯ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МЕТІНВЕСТ Б.В.») та ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2 961 656, 28 грн за 521 400 штук простих іменних акцій ПрАТ «МК «Азовсталь».

За положеннями частин 4, 5 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Вказані норми Конституції України, Конвенції та ЦК України визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення особи своєї власності. При цьому зазначені норми припускають можливість винятку з цього загального правила за умови, коли позбавлення права власності перебачено законом, здійснюється в інтересах суспільства (з мотивів суспільної необхідності) та є пропорційним (зокрема передбачає компенсацію, відшкодування вартості майна).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) акція - іменний цінний папір, який посвідчує майнові права його власника (акціонера), що стосуються акціонерного товариства, включаючи право на отримання частини прибутку акціонерного товариства у вигляді дивідендів та право на отримання частини майна акціонерного товариства у разі його ліквідації, право на управління акціонерним товариством, а також немайнові права, передбачені ЦК України та законом, що регулює питання створення, діяльності та припинення акціонерних товариств.

Виходячи із приписів статей177, 194 ЦК України, акція є об`єктом права власності.

Україна, виконуючи обов`язки з адаптації її корпоративного законодавства до законодавства Європейського Союзу, запровадила інститути витіснення та примусового продажу (squeeze-out і sell-out).

Так, Верховна Рада України прийняла Закон №1983-VIII, яким доповнено Закон України «Про акціонерні товариства» статтею 65-2, що передбачає примусове відчуження міноритарними акціонерами належних їм акцій на вимогу власників домінуючого контрольного пакета акцій.

Відповідно ч. 4 ст. 65-2 Закону України «Про акціонерні товариства» протягом 90 днів з дня подання повідомлення відповідно до частини другої цієї статті та за умови виконання нею дій, передбачених статтею 65 або 65-1 цього Закону, особа, яка є власником домінуючого контрольного пакета акцій, або будь-яка її афілійована особа, або уповноважена особа має право надіслати до товариства публічну безвідкличну вимогу про придбання акцій в усіх власників акцій товариства. У разі подання до товариства публічної безвідкличної вимоги всі акціонери акціонерного товариства, крім осіб, що діють спільно із такою особою, та її афілійованих осіб, та саме товариство зобов`язані у безумовному порядку продати належні їм акції цього товариства заявнику вимоги.

При цьому у п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1983-VIII зазначено, що протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом особа (особи, які діють спільно), яка станом на дату набрання чинності цим Законом є прямо або опосередковано з урахуванням кількості акцій, що належать їй або її афілійованим особам, вже є власником домінуючого контрольного пакета акцій акціонерного товариства (далі - заявник вимоги), має право застосувати положення ст. 65-2 Закону України «Про акціонерні товариства» виключно в порядку та на умовах, визначених у цьому пункті.

Для реалізації прав, передбачених ст. 65-2 Закону України «Про акціонерні товариства», заявник вимоги зобов`язаний у строки, передбачені цим пунктом, подати товариству повідомлення про намір скористатися правами, передбаченими ст. 65-2 Закону України «Про акціонерні товариства» (далі - повідомлення), і публічну безвідкличну вимогу відповідно до положень ст. 65-2 Закону України «Про акціонерні товариства». Заявник вимоги втрачає право скористатися положеннями ст. 65-2 Закону України «Про акціонерні товариства» у разі пропуску ним передбачених цим пунктом строків направлення і публікації повідомлення і публічної безвідкличної вимоги. Вимоги до повідомлення, передбаченого цим пунктом, встановлюються Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку.

Товариство зобов`язано опублікувати повідомлення на своєму веб-сайті та у загальнодоступній інформаційній базі даних про ринок цінних паперів Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку протягом наступного робочого дня з дня його отримання.

Товариство не пізніш як за 25 робочих днів з дня отримання повідомлення має затвердити ціну обов`язкового продажу акцій та повідомити її заявнику вимоги.

Для цілей цього пункту ціною обов`язкового продажу акцій є: щодо акцій товариств, акції яких включено до біржового реєстру, - середній біржовий курс таких акцій на відповідній фондовій біржі, розрахований такою фондовою біржею за останні три місяці їх обігу, що передують дню отримання товариством передбаченого цим пунктом повідомлення; щодо акцій інших товариств - ринкова вартість акцій, визначена суб`єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність станом на дату отримання товариством передбаченого цим пунктом повідомлення.

Заявник вимоги протягом 10 робочих днів з дня отримання від товариства повідомлення про затверджену ціну обов`язкового продажу акцій надсилає товариству публічну безвідкличну вимогу відповідно до положень ст. 65-2 Закону України «Про акціонерні товариства».

Водночас, відповідно до положень ч. 4 ст. 65-2 Закону України «Про акціонерні товариства», за загальним правилом, заявник вимоги може подати до товариства публічну безвідкличну вимогу тільки після виконання нею дій, передбачених статтею 65 або 65-1 цього Закону, які регулюють придбання акцій, відповідно, приватного акціонерного товариства за наслідками придбання контрольного пакета акцій та публічного акціонерного товариства за наслідками придбання контрольного пакета акцій або значного контрольного пакета акцій.

Однак положення ст. 65 Закону України «Про акціонерні товариства» не поширюються на особу (осіб, що діють спільно), яка внаслідок придбання акцій товариства з урахуванням кількості акцій, що належать їй та її афілійованим особам, стала (прямо або опосередковано) власником контрольного пакета акцій товариства, у разі, зокрема, якщо така особа на дату, передбачену частиною першою цієї статті, вже є власником контрольного пакета акцій з урахуванням кількості акцій, що належать їй та/або її афілійованим особам (ч. 9 ст. 65 Закону України «Про акціонерні товариства»). У частині 1 зазначеної статті йдеться про дату укладення особою (особами, що діють спільно) договору, за наслідками виконання якого вона з урахуванням кількості акцій, які належать їй та її афілійованим особам, стане (прямо або опосередковано) власником контрольного пакета акцій приватного акціонерного товариства.

Частиною 9 ст. 65-2 Закону України «Про акціонерні товариства» визначено, що заявник вимоги сплачує ціну акцій акціонерам шляхом перерахування грошових сум банківській установі, в якій заявником вимоги відкрито рахунок умовного зберігання (ескроу), бенефіціарами якого є акціонери, у яких придбаваються акції (їхні спадкоємці або правонаступники, або інші особи, які відповідно до законодавства мають право на отримання коштів).

Перерахування всього обсягу грошових сум у порядку, встановленому частиною дев`ятою цієї статті, є належним виконанням заявником вимоги зобов`язання щодо оплати акцій, що придбаваються (ч. 13 ст. 65-2 Закону України «Про акціонерні товариства»). Центральний депозитарій цінних паперів протягом трьох робочих днів з дня отримання від товариства інформації про перерахування в повному обсязі грошових сум за акції, що придбаваються заявником вимоги, в порядку, встановленому законодавством про депозитарну систему, здійснює зняття обмеження, встановленого відповідно до частини десятої цієї статті, та забезпечує переведення депозитарними установами прав на відповідні акції з рахунків їхніх власників на рахунок заявника вимоги (ч. 14 ст. 65-2 цього Закону).

Тобто процедура примусового викупу акцій відповідно до ст. 65-2 Закону України «Про акціонерні товариства» є таким правочином, в якому особа, що володіє домінуючим контрольним пакетом акцій, може впливати на спосіб визначення ціни акцій та набуває право власності на них унаслідок виконання вимог, визначених зазначеною нормою, тоді як міноритарний акціонер втрачає право власності на акції за відсутності свого волевиявлення, без будь-якого впливу на визначення ціни, та за відсутності законодавчого механізму здійснення спеціального контролю з боку суду або Комісії.

Водночас згідно з частинами 1, 4 ст. 65-3 Закону України «Про акціонерні товариства» кожний акціонер акціонерного товариства - власник простих акцій товариства, щодо яких не встановлено обмеження (обтяження), після розміщення у загальнодоступній інформаційній базі даних Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про ринок цінних паперів або через особу, яка провадить діяльність з оприлюднення регульованої інформації від імені учасників фондового ринку, інформації про набуття особою (особами, що діють спільно) права власності на домінуючий контрольний пакет акцій має право вимагати здійснення обов`язкового придбання належних йому акцій, щодо яких не встановлено обмеження (обтяження), особою (особами, що діють спільно), яка є власником домінуючого контрольного пакета акцій. У такому разі особа (особи, що діють спільно), яка є власником домінуючого контрольного пакета акцій, зобов`язана придбати належні акціонерам акції у порядку, визначеному цією статтею. За загальним правилом ціна обов`язкового придбання акцій визначається відповідно до частин 5-7 ст. 65-2 цього Закону.

Відповідно до п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1983-VIII у разі якщо після набрання чинності цим Законом акціонер, який станом на дату набрання чинності цим Законом разом із акціями, що належать його афілійованим особам, є власником домінуючого пакета акцій, самостійно або через своїх афілійованих осіб здійснюватиме придбання акцій товариства (крім викупу акцій товариством відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про акціонерні товариства»), інші акціонери такого акціонерного товариства можуть скористатися правами, передбаченими ст. 65-3 Закону України «Про акціонерні товариства».

Згідно з положеннями зазначеного пункту в редакції, чинній на час виникнення спірних у справі правовідносин щодо реалізації процедури спірного примусового викупу акцій, для цілей цього пункту ціною обов`язкового придбання акцій визначається найбільша з таких: 1) ціна, визначена відповідно до пункту 2 цього розділу; 2) найвища ціна акції, за якою власник домінуючого контрольного пакета здійснив придбання акцій після набрання чинності цим Законом.

В постанові від 16.02.2021 у даній справі Верховний Суд вказав, зокрема, на те, що під час первісного розгляду справи судами не було досліджено доказів, якими б підтверджувалось опосередковане володіння відповідачем-1 (у складі групи афілійованих осіб) 96,2237503% акцій ПрАТ «МК «Азовсталь» та наявність у нього права примусового викупу акцій ПрАТ «МК «Азовсталь», передбаченого ст. 65-2 Закону України «Про акціонерні товариства», а також не встановлено обставин, які свідчать про набуття відповідачем-1 та його афілійованими особами права власності на контрольний пакет акцій ПрАТ «МК «Азовсталь» до набрання чинності Законом № 1983-VIII.

Верховний Суд наголосив, що не зважаючи на наявність відомостей щодо набуття Компанією Метінвест Б.В. акцій ПрАТ «МК «Азовсталь» 10.10.2017, суди першої та апеляційної інстанції безпідставно зазначили про відсутність у позивача права вимагати обов`язкового придбання його акцій.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до структури власності ПрАТ «МК «Азовсталь» станом на дату набрання чинності Закону № 1983-VIII у цьому товаристві був власник домінуючого контрольного пакета акцій - PRIVATE LIMITED LIABILITY COMPANY METINVEST B.V. (ПРИВАТНА КОМПАНІЯ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МЕТІНВЕСТ Б.В.»), який разом з афілійованими особами володів 96,2237503% акцій товариства. Зокрема, Компанії METINVEST B.V. (Метінвест Б.В.) (відповідач-2), яка є єдиним акціонером Компанії BARLENCO LTD (Барленко ЛТД) (відповідач-1), належало 74,6643% акцій товариства. Одночасно Компанія METINVEST B.V. ( Метінвест Б.В. ) є єдиним учасником ТОВ «Метінвест Холдинг», частка акцій якого в товаристві становила 0,0000003%, а також власником Компанії «Метінвест Інтернешнл С.А.» (Metinvest International S.A.), якій належав пакет акцій товариства у розмірі 21,55945%.

Враховуючи зазначені обставини, на відповідача-2 не розповсюджувався обов`язок, визначений у ст. 65 Закону України «Про акціонерні товариства» щодо повідомлення товариства щодо набуття домінуючого контрольного пакету акцій.

Водночас, 10.10.2017 власник домінуючого пакета акцій ПрАТ «МК «Азовсталь» - PRIVATE LIMITED LIABILITY COMPANY METINVEST B.V. (ПРИВАТНА КОМПАНІЯ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МЕТІНВЕСТ Б.В.») придбав у ПрАТ «МК «Азовсталь» 21 869 405 шт простих іменних бездокументарних акцій, що підтверджується договором № 1/2017 купівлі-продажу акцій від 06.10.2017, в результаті чого частка відповідача-2 збільшилася із 74,6643% до 75,18456%, чим було досягнуто значного контрольного пакету акцій.

15.01.2018 ПрАТ «МК Азовсталь» на своєму офіційному сайті оприлюднило повідомлення про виникнення особливої інформації емітента, відповідно до якого цієї ж дати ПрАТ «МК Азовсталь» отримало від ПАТ «Національний депозитарій України» реєстр акціонерів, сформований станом на 31.12.2017, відповідно до якого було виявлено зміну відомостей про власника акцій, якому належить 10 і більше відсотків простих акцій акціонерного товариства.

В той же час в матеріалах справи відсутні докази, якими б підтверджувалось дотримання особою, яка внаслідок придбання акцій товариства стала власником домінуючого контрольного пакета акцій (відповідач-2), процедури визначеної ч. 1 ст. 65-2 Закону України «Про акціонерні товариства» щодо подання відповідного повідомлення про придбання акцій, чим порушено вимоги п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 1983-VIII.

За приписами ч. 3 ст. 65-2 Закону України «Про акціонерні товариства» товариство не пізніше наступного робочого дня з дати отримання повідомлення зобов`язане розмістити його на веб-сайті товариства та у загальнодоступній інформаційній базі даних про ринок цінних паперів Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку.

В той же час, ПрАТ «МК Азовсталь», будучи усвідомленим про укладення договору купівлі-продажу 06.10.2017, оскільки останній є стороною даного правочину, лише 15.01.2018 розмістив в загальнодоступній інформаційній базі даних Комісії (stockmarket.gov.ua) особливу інформацію про зміну власників акцій, яким належить 10 і більше відсотків простих акцій товариства, що підтверджується наявним у матеріалах справи прінт-скріном зі сторінки smida.gov.ua та перевірено судом із веб-сторінки https://smida.gov.ua/db/prof/00191158. При цьому, в розкритій 15.01.2018 інформації не було зазначено про найвищу ціну придбання акцій за останні 12 місяців у процесі такого набуття.

Виходячи із встановлених вище обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що неповідомлення відповідачем-2 інформації про укладання 06.10.2017 договору № 1/2017 купівлі-продажу акцій ПрАТ «МК Азовсталь» відповідно до ч. 1 ст. 65-2 Закону України «Про акціонерні товариства» позбавило позивача права скористатися правом, визначеним ст. 65-3 Закону України «Про акціонерні товариства».

При цьому, колегія суддів зазначає, що обставини дотримання чи недотримання вимог законодавства щодо забезпечення права міноритарних акціонерів вимагати обов`язкового придбання належних їм акцій (з визначенням ціни такого придбання згідно з вимогами відповідних законодавчих норм) до проведення процедури примусового викупу акцій є суттєвими для з`ясування збалансованості інтересів усіх акціонерів відповідного товариства, зокрема, враховуючи порядок визначення ціни обов`язкового придбання акцій, певною мірою відмінний від ціни обов`язкового продажу, передбаченої п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1983-VIII.

Таким чином, порушення порядку розкриття особливої інформації по операції 10.10.2017 має прямий вплив на процедуру примусового викупу акцій, яка відбулася у березні-квітні 2018 року.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 01.03.2023 Компанія BARLENCO LTD (Барленко ЛТД) від власного імені, вказуючи на те, що вона є афілійованою особою юридичних осіб, які станом на дату набрання чинності Законом № 1983-VIII вже були власниками домінуючого контрольного пакета акцій ПрАТ «МК Азовсталь», подала повідомлення № 06 про намір скористатися правами, передбаченими ст. 65-2 Закону України «Про акціонерні товариства» щодо обов`язкового продажу усіма акціонерами акцій вказаного товариства в порядку п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1983-VIII. Також у вказаному повідомленні зазначено, що афілійованими особами, а саме: Компанією METINVEST B.V. ( Метінвест Б.В. ), Компанією «Метінвест Інтернешнл С.А.» (Metinvest International S.A.) та ТОВ «Метінвест Холдинг» та компанією BARLENCO LTD (Барленко ЛТД) укладено відповідний договір, згідно з яким остання виступає суб`єктом реалізації прав, передбачених ст. 65-2 Закону України «Про акціонерні товариства» та п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1983-VIII.

До вказаного повідомлення було долучено структуру власності Компанії BARLENCO LTD (Барленко ЛТД) та її афілійованих осіб, які є власниками домінуючого контрольного пакета акцій ПрАТ «МК Азовсталь» станом на 01.03.2018, із якої не вбачається, що Компанія BARLENCO LTD (Барленко ЛТД) була власником акцій ПрАТ «МК Азовсталь» прямо чи опосередковано.

Однак, судом із матеріалів справи встановлено, що 27.02.2018 Компанією METINVEST B.V. (сторона 1), Компанією Metinvest International S.A. (сторона 2), ТОВ «Метінвест Холдінг» (сторона 3) та Компанією BARLENCO LTD (Барленко ЛТД) (сторона 4) укладено договір, на підставі якого остання (сторона-4) здійснювала обов`язковий викуп акцій ПрАТ «МК Азовсталь».

Відповідно до п. (А) вказаного договору сторони є афілійованими особами в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про акціонерні товариства», а саме сторона 2, сторона 3 та сторона 4 перебувають під контролем сторони 1.

За приписами п. (Е) вказаного договору сторони мають разом право власності на домінуючий контрольний пакет акцій ПрАТ «МК Азовсталь», який таким чином перебуває у прямій та опосередкованій власності сторони 1, тобто Компанії METINVEST B.V.

Вказаним договором визначено Компанію BARLENCO LTD (Барленко ЛТД) особою, що уповноважена вимагати від інших акціонерів продажу належних їм акцій ПрАТ «МК Азовсталь» шляхом надсилання до ПрАТ «МК Азовсталь» публічної безвідкличної вимоги про придбання акцій в усіх власників акцій ПрАТ «МК Азовсталь» та вчиняти всі інші дії відповідно до вимог та у порядку, визначеному ст. 65-2 Закону України «Про акціонерні товариства» та п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1983-VIII. Компанія BARLENCO LTD (Барленко ЛТД) вчиняє дії, зазначені у п. 1 цього договору від власного імені та за власні кошти, самостійно несе ризик збитків за неналежне виконання своїх обов`язків.

Як вбачається із матеріалів справи, правочин з обов`язкового продажу акцій в процедурі сквіз-аут було вчинено за ціною 0,564 грн за 1 (одну) просту іменну акцію ПрАТ «МК «Азовсталь».

Досліджуючи ціну продажу акцій, суд враховує, що у низці постанов Верховний Суд займає позицію, відповідно до якої: «при проведенні сквіз-ауту ціна має бути не лише ринковою, а й справедливою. Це означає, що така ціна може бути вище ринкової, адже у особи без волі та бажання вилучають майно, яким вона володіла на праві власності і не планувала його відчужувати» (зокрема, у постановах Верховного Суду від 17.02.2021 у справі № 905/1926/18, від 18.02.2021 у справі № 908/3492/19, від 28.04.2021 у справі № 910/12591/18).

Порядок визначення ринкової вартості майна акціонерного товариства, у т.ч. цінних паперів (акцій) встановлений у ст.8 Закону України «Про акціонерні товариства» з урахуванням особливостей, передбачених у ст.65-2 цього Закону.

Зокрема, у ст. 8 Закону України «Про акціонерні товариства» встановлено, що ринкова вартість майна у разі його оцінки відповідно до цього Закону, інших актів законодавства або статуту акціонерного товариства визначається на засадах незалежної оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність.

Рішення про залучення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання приймається наглядовою радою товариства (у процесі створення товариства - зборами засновників або засновником особисто у разі створення акціонерного товариства однією особою).

Ринкова вартість емісійних цінних паперів визначається:

1) для емісійних цінних паперів, які не перебувають в обігу на фондових біржах, - як вартість цінних паперів, визначена відповідно до законодавства про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність;

2) для емісійних цінних паперів, що перебувають в обігу на фондових біржах, - як середній біржовий курс таких цінних паперів на відповідній фондовій біржі, розрахований такою фондовою біржею за останні три місяці їх обігу, що передують дню, станом на який визначається ринкова вартість таких цінних паперів.

У разі якщо цінні папери перебувають в обігу на двох і більше фондових біржах та їхній середній біржовий курс за останні три місяці обігу, що передують дню, станом на який визначається ринкова вартість таких цінних паперів, на різних біржах відрізняється, ринкова вартість цінних паперів визначається наглядовою радою (якщо створення наглядової ради не передбачено статутом акціонерного товариства - виконавчим органом товариства) в порядку, встановленому Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку;

3) для емісійних цінних паперів, що перебувають в обігу на фондових біржах, у разі якщо неможливо визначити ринкову вартість цінних паперів за останні три місяці їх обігу, що передують дню, станом на який визначається ринкова вартість таких цінних паперів, - як вартість цінних паперів станом на таку дату, визначена відповідно до законодавства про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність.

Наглядова рада або загальні збори акціонерів, якщо утворення наглядової ради не передбачено статутом акціонерного товариства (у процесі створення товариства - установчими зборами), затверджує ринкову вартість майна (включно з цінними паперами), визначену відповідно до частин першої і другої цієї статті. Затверджена вартість майна не може відрізнятися більше ніж на 10 відсотків від вартості, визначеної оцінювачем. Якщо затверджена ринкова вартість майна відрізняється від вартості майна, визначеної відповідно до законодавства про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність, наглядова рада або загальні збори акціонерів, якщо утворення наглядової ради не передбачено статутом акціонерного товариства (у процесі створення товариства - установчими зборами), повинна мотивувати своє рішення.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені у Законі України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Відповідно до ст. 9 вказаного Закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Положення (національні стандарти) оцінки майна визначають випадки застосування оцінювачами методичних підходів оцінки ринкової вартості майна та випадки і обмеження щодо застосування методичних підходів до визначення неринкових видів вартості майна. При цьому, якщо законами або нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, договором на проведення оцінки майна або ухвалою суду не зазначено вид вартості, який повинен бути визначений в результаті оцінки, визначається ринкова вартість. Положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Зокрема, під час проведення оцінки майна та майнових прав (майно) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна, є обов`язковим для застосування Національний стандарт № 1, затверджений постановою КМУ від 10.09.2003 № 1440 (надалі - Національний стандарт № 1).

Національний стандарт № 3, затверджений постановою КМУ від 29.11.2006 № 1655 (надалі - Національний стандарт № 3), є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки цілісного майнового комплексу суб`єкта господарювання (далі - цілісний майновий комплекс) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку цілісного майнового комплексу.

У Національному стандарті № 3 надається визначення корпоративної долі - це частина (пай, акція) господарського товариства, створеного на основі цілісного майнового комплексу. Отже, оцінка пакету акцій у 100% означає оцінку товариства як єдиного (цілісного) майнового комплексу.

Відповідно до п. 38 Національного стандарту №1 для проведення оцінки цілісного майнового комплексу використовуються такі основні методологічні підходи: майновий (метод вартості чистих активів і метод оцінки вартості ліквідації), порівняльний (метод ринку капіталу та метод ринкових угод), дохідний (дисконтування грошових потоків або дивідендів). Саме застосування трьох різних підходів дозволяє отримати найбільш об`єктивний розрахунок ринкової вартості акцій.

У постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у справі № 905/671/19 уточнено правові висновки щодо застосування статей 8 та 65-2 Закону України «Про акціонерні товариства», які містяться у постановах від 16.02.2021 у справі №910/8714/18 та від 17.02.2021 у справі №905/1926/18 наступним чином:

- при визначенні ринкової (справедливої) вартості акцій оцінці підлягає 1 акція у 100% пакеті акцій (оцінка цілісного майнового комплексу товариства), а не у міноритарному пакеті;

- у зв`язку з цим має бути обов`язково застосований Національний стандарт № 3, який передбачає застосування трьох методів оцінки, включно з майновим, а також Методика комплексних експертних досліджень визначення вартості акцій підприємств, зареєстрована в Міністерстві юстиції 29.01.2016 відповідно до Порядку ведення Реєстру методик проведення судових експертиз, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02.10.2008 № 1666/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 02.10.2008 за № 924/15615 (реєстраційний номер Методики 0.1.18);

- майновий метод оцінки має бути обов`язково застосований поряд з іншими методами оцінки;

- не підлягає застосуванню контрольна знижка, передбачена Національним стандартом № 1.

Так, Верховний Суд дійшов висновку, що при розрахунку справедливої (ринкової) вартості акцій при сквіз-ауті має бути застосований майновий метод оцінки (як єдиний або поряд з іншими), що випливає з ч. 6 ст. 9 Закону «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», національних стандартів оцінки майна (Національний стандарт № 1 та Національний стандарт № 3). При застосовуванні майнового підходу справедлива (ринкова) ціна однієї простої акції Товариства має визначатися у складі пакету загальною кількістю 100% від статутного фонду (капіталу) за формулою: «ринкова вартість чистих активів товариства поділена на загальну кількість простих акцій товариства» (постанова ВС від 17.02.2021 у справі № 905/1926/18).

З матеріалів справи вбачається, що ринкова вартість акцій ПрАТ «МК «Азовсталь» розрахована суб`єктом оціночної діяльності порівняльним методом становить 0,564 грн, що підтверджується Звітом ТОВ «Оціночний стандарт» від 05.03.2018.

Саме на підставі вказаного Звіту Наглядовою радою ПрАТ «МК «Азовсталь» прийнято рішення, оформлене протоколом № 314 від 14.03.2018, яким затверджено ринкову вартість (однієї) простої іменної акції ПрАТ «МК «Азовсталь» у розмірі 0,564 грн, виходячи із якої в подальшому було списано акції вказаного товариства, що належали позивачу, як міноритарному акціонеру, на користь відповідача-1, що підтверджується випискою про операції з цінними паперами за період з 12.04.2018 по 12.04.2018.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Закону України «Про акціонерні товариства» наглядова рада акціонерного товариства є колегіальним органом, що здійснює захист прав акціонерів товариства і в межах компетенції, визначеної статутом та цим Законом, здійснює управління акціонерним товариством, а також контролює та регулює діяльність виконавчого органу.

Згідно з ч. 3 ст. 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Справедливість, добросовісність та розумність є загальними засадами цивільного права, закріпленими у ст. 3 та інших статтях ЦК України, яким мають відповідати дії будь-якого суб`єкта.

Наглядова рада як орган, створений для захисту інтересів акціонерів, має забезпечувати рівний захист всіх акціонерів товариства і рівне ставлення до них, незважаючи на розмір пакету акцій, який їм належить.

При проведенні процедури сквіз-аут наглядова рада виконує надзвичайно важливу роль вона обирає суб`єкта оціночної діяльності і потім затверджує оцінку ринкової вартості акцій. Таким чином, саме від добросовісних, розумних дій наглядової ради при визначенні ринкової вартості акцій залежить захист інтересів всіх акціонерів.

Відповідно до ст. 53 Закону України «Про акціонерні товариства» наглядова рада обирається рішенням загальних зборів простим або кумулятивним голосуванням. Членом наглядової ради акціонерного товариства може бути лише фізична особа. До складу наглядової ради обираються акціонери або особи, які представляють їхні інтереси (далі представники акціонерів), та/або незалежні директори.

Втім, те, що особа член наглядової ради не є незалежним директором, не означає, що вона може діяти виключно в інтересах мажоритарного акціонера, бути лише його представником і діяти відповідно до наданих ним вказівок.

У Принципах корпоративного управління, затверджених рішенням НКЦПФР від 22.07.2014 № 955 (надалі - Принципи), рекомендованих до застосування в акціонерних товариствах, містяться такі рекомендації, які відображають найкращі практики корпоративного управління:

- товариство повинно забезпечити захист прав, законних інтересів акціонерів та рівне ставлення до всіх акціонерів незалежно від того, чи є акціонер резидентом України, від кількості акцій, якими він володіє, та інших факторів;

- товариство має запровадити ефективні механізми захисту прав дрібних акціонерів від недобросовісних дій акціонерів власників контрольного пакета акцій, вчинених ними особисто або третіми особами у їх інтересах (п. 2.8);

- якщо рішення можуть по-різному впливати на різні групи акціонерів, наглядова рада має однаково справедливо ставитись до всіх акціонерів; наглядова рада у своїй діяльності керується найкращими етичними стандартами та враховує інтереси зацікавлених осіб (п. 3.1.2.);

-з метою забезпечення незалежності наглядової ради до її складу доцільно включати незалежних членів, кількість яких складає принаймні 25 відсотків кількісного складу ради; незалежним вважається член наглядової ради, який не має будь-яких суттєвих ділових, родинних або інших зв`язків з товариством, членами його виконавчого органу або мажоритарним акціонером товариства і не є представником держави (п. 3.1.12).

У коментарях до п. 2.8 Принципів зазначено, що товариство має дбати про те, щоб рішення, які проводяться в життя контролюючими акціонерами, відповідали найкращим інтересам товариства та враховували інтереси дрібних (міноритарних) акціонерів; контролюючі акціонери не здійснюють дії, направлені на отримання зисків на шкоду товариству та іншим акціонерам; у разі зміни контролю над акціонерним товариством дрібним акціонерам надається можливість продати або вимагати викупу контролюючим акціонером або товариством належних їм акцій за справедливою (ринковою) ціною.

Тобто, дослідження обставин законності і обґрунтованості рішення наглядової ради про затвердження ринкової вартості акцій, яке ухвалюється відповідно до ст. 65-2 Закону України «Про акціонерні товариства», має істотне значення для вирішення цього спору, адже, як зазначила Велика Палата Верховного Суду, наявність певної недобросовісної поведінки з боку власника домінуючого контрольного пакета акцій (зокрема, опосередкованої рішеннями акціонерного товариства) може спричинити покладення на міноритарного акціонера, який не має можливості вплинути на визначення ціни акцій, непропорційного тягаря у зв`язку з примусовим відчуженням належних йому акцій (постанова Верховного Суду від 24.11.2020 у справі № 908/137/18).

Звертаючись із апеляційною скаргою, апелянт, зазначає, що позивачем не надано докази заниження ціни обов`язкового продажу акцій, а лише наведено власний розрахунок вартості акцій на підставі формули «чистих активів».

Однак, колегія суддів не погоджується із вказаними твердженнями апелянта враховуючи наступне.

Як зазначалося вище, ціна обов`язкового продажу акцій була визначена ПрАТ «МК «Азовсталь» рішенням Наглядової Ради ПрАТ «МК «Азовсталь» від 14.03.2018 року, яким затверджено ринкову вартість 1 (однієї) простої іменної акції ПрАТ «МК Азовсталь» у розмірі 0,564 грн. на підставі звіту ТОВ «Оціночний стандарт» (оцінювач Чепенко О.А.) від 05.03.2018.

При складанні Звіту ТОВ «Оціночний стандарт» від 05.03.2018 про оцінку ринкової вартості 1 (однієї) простої іменної акції ПрАТ «МК Азовсталь» станом на 2.03.2018 р. була прийнята концепція ринкової вартості, але застосовано виключно порівняльний підхід і лише на підставі даних продажу пакетів акцій на фондових біржах та у нозабіржових торгівельно-інформаційних системах (с. 6, 13, 50 Звіту), ринкова вартість акцій визначена у складі пакетів 3,256% від статутного фонду (тобто у міноритарному пакеті), що є необгрунтованим і призвело до істотного заниження отриманого результату - 0,564 грн за 1 (одну) акцію.

Так, ринкова вартість однієї простої іменної акцій ПрАТ «МК «Азовсталь» ні майновим методом не визначалась з посиланням на недоступність даних бухгалтерської звітності ПрАТ «МК «Азовсталь» про балансову вартість активів (с. 12, 48 Звіту), ні доходним методом не визначалась з посиланням на складність спрогнозувати грошовий потік (с. 12, 48, 49 Звіту).

Оцінювач вказує, що порівняльного підходу для оцінки 1 акції ПрАТ «МК «Азовсталь» з метою реалізації права обов`язкового продажу простих акцій акціонерами на вимогу достатньо. Така позиція оцінювача суперечить абз.2 п. 37 Національного стандарту №1, в якому закріплено, що неможливість або недоцільність застосування певного методичного підходу може бути лише пов`язана з повного відсутністю чи недостовірністю необхідних для цього вихідних даних про об`єкт оцінки та іншої інформації. Водночас, колегія суддів зазначає, що замовником вказаної оцінки був сам емітент - ПрАТ «МК «Азовсталь».

Не погодившись з визначеною ПрАТ «МК Азовсталь» ціною обов`язкового продажу акцій, ПрАТ «КІНТО» як компанія з управління активами ПАТ «ЗНКІФ «Синергія-7» та інших пайових та корпоративних інвестиційних фондів, які були акціонерами ПрАТ «МК «Азовсталь», в березні та квітні 2018 році зверталось до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку з вимогою провести адміністративний контроль за процедурою обов`язкового продажу акцій ПрАТ «МК «Азовсталь» та ціною примусового викупу акцій.

Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку витребувала у ПрАТ «МК «Азовсталь» звіт ТОВ «Оціночний стандарт» (оцінювач Чеченко О.А.) від 05.03.2018, який був підставою прийняття рішення Наглядової Ради ПрАТ «МК «Азовсталь» від 14.03.2018 року, і направила його на рецензування до Фонду державного майна України, який є спеціально уповноваженим органом в сфері контролю за здійсненням професійної діяльності з оцінки майна та майнових прав в Україні.

10.05.2018 складено рецензію Фонду державного майна України на Звіт ТОВ «Оціночний стандарт» за якою його класифіковано за ознакою, передбаченою абз. 4 п. 67 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 р. № 1440, як такий, що не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватись з метою, визначеною в звіті, після виправлення зазначених недопіків.

Наказом ФДМУ від 19.09.2018р. за №1212 анульовано сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №944/1.5 від 04.12.2015р. ТОВ «Оціночний стандарт», в тому числі за порушення в процесі оцінки ринкової вартості 1 простої іменної акцій ГІрАТ «Азовсталь» в процедурі сквіз-ауту.

Таким чином, ціна акцій, яка ґрунтується на висновку суб`єкта оціночної діяльності, вчиненому з порушенням нормативно-правових актів, не може вважатися дійсною ринковою ціною. Наглядова рада може брати до уваги вартість цінних паперів, визначену суб`єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність, у разі наявності такої оцінки, однак затверджена ринкова вартість не може бути меншою ніж та, що визначена відповідно до ч.2 ст. 8 Закону «Про акціонерні товариства».

Звіт ТОВ «Оціночний стандарт» від 05.03.2018, складений з порушеннями вимог законодавства не може бути підставою визначення ринкової вартості акцій ПрАТ «МК «Азовсталь». Виправлений звіт ТОВ «Оціночний стандарт» від 19.09.2018, на який посилається ПрАТ «МК Азовсталь», складений після завершення процедури сквіз-аут (12.04.2018 р.), не був підставою прийняття рішення Наглядової ради від 14.03.2018р. та визначення ціни обов`язкового продажу акцій ПрАТ «МК Азовсталь».

Для підтвердження заниження ціни примусового викупу акцій, ПрАТ «КІНТО», як компанія з управління активами позивача, уклало з суб`єктом оціночної діяльності ПП «Академія оцінки і права» договір 06/05/01-Цп від 05.06.2018 про проведення незалежної оцінки ринкової вартості однієї простої іменної акції ІІрАТ «МК «Азовсталь» станом на 02.03.2018.

14.06.2018 затверджено звіт ПП «Академія оцінки і права» (оцінювач ОСОБА_5) про оцінку майна: однієї простої іменної акцій ПрАТ «МК «Азовсталь» (ідентифікаційний код - 00191158, ISIN - НОМЕР_3 ) станом на 02.03.2018 року (далі - Звіт) відповідно до якого визначена вартість дохідним методом (метод дисконтування очікуваних грошових потоків та метод прямої капіталізації дивідендів) у розмірі 1,95 грн майновим методом (балансова вартість) - в розмірі 6,25 грн на одну акцію при вартості власного капіталу грн. (с. 48 Звіту). Неможливість використання порівняльного підходу обгрунтована оцінювачем на с. 27 Звіту. Так, зазначено, що так званих «закритих» компаній, до яких відносяться практично всі компанії, акції яких не котируються на біржах, дуже важко, а практично неможливо знайти об`єкти порівняння, щоб застосувати порівняльний підхід, оскільки інформація про «закриті» компанії недоступна для використання, як недоступною є і інформація про укладені угоди при продажу (відступленні) частки компанії.

Водночас, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що у цій справі підлягає визначенню не ринкова вартість акцій як така, а сума справедливої компенсації, у значенні ч. 5 ст. 41 Конституції України, ч. 3 ст. 321 ЦК України, ст.1 Протоколу 1 Конвенції, яку позивач мав би отримати за 1 акцію в результаті примусового викупу його акцій.

У Методиці комплексних експертних досліджень визначення вартості акцій підприємств, зареєстрованої в Міністерстві юстиції 29.01.2016, реєстраційний номер 0.1.18, вказано, що у багатьох випадках балансова вартість акцій вважається самою консервативною оцінкою, і в цьому випадку вона може застосовуватися для оцінювання нижньої межі вартості акцій. Автори методики також зазначають, що в Україні при оцінюванні акцій балансова вартість часто виступає на перший план, що пов`язано з відсутністю об`єктивної інформації для використання інших методів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; фінансова звітність - звітність, що містить інформацію про фінансовий стан та результати діяльності підприємства; консолідована фінансова звітність - фінансова звітність підприємства, яке здійснює контроль, та підприємств, які ним контролюються, як єдиної економічної одиниці.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підприємства зобов`язані складати фінансову звітність на підставі даних бухгалтерського обліку. Фінансова звітність підписується керівником (власником) підприємства або уповноваженою особою у визначеному законодавством порядку та бухгалтером або особою, яка забезпечує ведення бухгалтерського обліку підприємства. Відповідальність за своєчасне та у повному обсязі подання та оприлюднення фінансової звітності несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів.

Наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73 затверджено Національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності».

У розділі 1 вказаного положення визначено, що норми цього Національного положення (стандарту) застосовуються до фінансової звітності і консолідованої фінансової звітності юридичних осіб (далі - підприємства) усіх форм власності (крім банків та бюджетних установ), які зобов`язані подавати фінансову звітність згідно із законодавством.

Терміни, що використовуються в національних положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку, мають такі значення: баланс (звіт про фінансовий стан) - звіт про фінансовий стан підприємства, який відображає на певну дату його активи, зобов`язання і власний капітал; власний капітал - різниця між активами і зобов`язаннями підприємства.

У розділі 2 Національного положення встановлено, що фінансова звітність складається з: балансу (звіту про фінансовий стан) (далі - баланс), звіту про фінансові результати (звіту про сукупний дохід) (далі - звіт про фінансові результати), звіту про рух грошових коштів, звіту про власний капітал і приміток до фінансової звітності. Баланс підприємства складається на кінець останнього дня звітного періоду.

Так, відповідно до річної фінансової звітності ПрАТ «МК «Азовсталь» станом на 31.12.2017, в якій відображено активи, зобов`язання і власний капітал товариства, вбачається, що станом на 31.12.2017 власний капітал (чисті активи) товариства (рядок 1495) складає 26 250 667 000 грн. Одночасно, кількість акцій, випущених ПрАТ «МК «Азовсталь», складає 4 204 000 000 шт.

При цьому, суд зазначає, що фінансова звітність ПрАТ «МК «Азовсталь» за 2017 рік є належним та допустимим доказом, на підставі якого можна визначити вартість чистих активів товариства.

Суд вважає за можливе визначити вартість 1 акції за балансовою вартістю чистих активів ПрАТ «МК «Азовсталь» на рівні 6,2442 грн (26 250 667 000 грн/4 204 000 000 шт. акцій) за формулою, яка наведена у розд. 3.6. «Визначення вартості акцій за балансовим методом» Методики комплексних експертних досліджень визначення вартості акцій підприємств, зареєстрованої в Міністерстві юстиції 29.01.2016, реєстраційний номер 0.1.18, що узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у справі № 905/671/19. Така визначена судом вартість 1 акції дорівнює справедливій вартості 1 акції у пакеті акцій 100% від статутного капіталу ПрАТ «МК «Азовсталь».

Вказаний розрахунок вартості 1 акції ПрАТ «МК «Азовсталь» є таким, що узгоджується із результатом, отриманим внаслідок проведення ТОВ «Центр судових експертиз Альтернатива» судово-економічної експертизи, згідно із висновком експертів № 128/18 від 21.11.2018.

У вказаному висновку розрахунок однієї простої іменної акції ПрАТ «МК «Азовсталь» було здійснено саме за методом «чистих активів» у складі пакету акцій 100%, тобто шляхом ділення вартості повного пакету акцій на загальну кількість акцій в такому пакеті, виходячи із фінансової звітності товариства за 2017 рік.

Вказаний висновок складено судовими експертами Морозовою О.С. та Максименко Т.О., які є атестованими судовими експертами; у ньому зазначено про обізнаність експертів із кримінальною відповідальністю за надання завідомо неправдивого висновку, а також вказано про те, що даний висновок підготовлено для подання до суду.

Отже,місцевий господарський суд обґрунтовано визнав висновок № 128/18 від 21.11.2018 таким, що відповідає вимогам 98, 101 ГПК України, а тому оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу.

Виходячи із викладеного вище, оцінюючи подані в матеріали справи докази у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ціна за 1 просту іменну акцію у розмірі 0,564 грн, яка затверджена наглядовою радою ПрАТ «МК «Азовсталь» та за якою відбувся примусовий викуп акцій, не є справедливою.

Тому позивач має право на отримання справедливої компенсації за примусово вилучені акції в процедурі обов`язкового продажу акцій за 1 акцію у розмірі 5,6802 грн (6,2442 грн - 0,564 грн), що становить різницю між вартістю акцій, визначеною за майновим методом у складі пакету загальною кількістю 100% від статутного фонду (капіталу) товариства, та вартістю акцій, яка розрахована суб`єктом оціночної діяльності порівняльним методом у складі пакету загальною кількістю 3,256% від статутного фонду (капіталу) товариства та за якою відбувся викуп в процедурі «сквіз-ауту».

Таким чином, знайшли свої підтвердження доводи позивача про те, що обов`язковий продаж акцій ПрАТ «МК «Азовсталь» було проведено із порушенням процедури, прав позивача, що призвело до порушення критеріїв справедливості та пропорційності вручання у права позивача.

Заперечуючи проти позовних вимог, апелянт зазначає, що відповідач -2 та відповідач -3 не є належними відповідачами і даній справі.

ПрАТ «МК «Азовсталь» вважає належним відповідачем тільки Компанію BARLENCO Ltd.

Так, апелянт зазначає, що відповідно до ч.3 ст.96 Цивільного кодексу України учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

Абзацом 2 частини 2 статті 3 Закону України «Про акціонерні товариства» передбачено, що до акціонерів не можуть застосовуватися будь-які санкції, що обмежують їх права, у разі вчинення протиправних дій товариством або іншими акціонерами.

Обов`язковий продаж акцій ПрАТ «МК «Азовсталь» проведений на підставі публічної безвідкличної вимоги Компанії BARLENCO LTD. Саме вказана особа виступає зобов`язаною у відносинах з оплати (компенсації вартості) акцій.

Чинне законодавство прямо забороняє відповідальність акціонерів за дії інших акціонерів або акціонерного товариства. А тому Компанія Metinvest B.V. не може відповідати за дії Наглядової ради ПрАТ «МК «Азовсталь» або Компанії Barlenco LTD.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що питання належних відповідачів у подібних правовідносинах неодноразово поставало перед Верховним Судом у справах №908/137/18, №905/1926/18, №905/2291/19, №910/12591/18, №905/671/19. Аналогічні доводи у справах в подібних правовідносинах, що відповідачем має бути тільки заявник публічної вимоги вже були неоднократно відкинуті Верховним Судом, в тому числі Палатою для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанова Верховного Суду від 15.06.2022 р. у справі №905/671/19), Великою Палатою Верховного Суду (постанова від 20.11.2020 р. у справі №908/137/18).

У справі № 905/671/19 Верховний Суд вказав, що оскільки ознакою домінуючого контрольного пакету акцій є наявність повного контролю над товариством з боку мажоритарного акціонера (його афілійованих осіб чи осіб, що діють з ним спільно на підставі угоди), то позивач (колишній міноритарний акціонер) має право вибору щодо відповідача, адже вигоду від викупу акцій у міноритарних акціонерів отримує насамперед товариство, у якого суттєво знижуються витрати, а також мажоритарний акціонер, який отримує повний контроль над товариством. Мажоритарний акціонер може не бути покупцем акцій у процедурі сквіз-аут. Відсутні підстави вважати, що саме покупець, який просто формально діяв у правовідносинах від імені групи пов`язаних / афілійованих осіб, отримав вигоду від набуття акцій за заниженою ціною. Акціонерне товариство, яке діяло під домінуючим контролем мажоритарного акціонера, покупець та афілійовані з ним особи становлять но суті єдину економічну групу, їх інтереси збігаються.

Верховний Суд зазначив, що міноритарний акціонер може звертатися з позовом про визначення суми компенсації, стягнення збитків або неправомірної вигоди як до покупця, так і до його афілійованих осіб чи третіх осіб, які брали участь у придбанні пакету акцій міноритаріїв у процедурі сквіз-аут, кінцевого бенефіціарного власника, а також до емітента. Формальна юридична відокремленість вказаних осіб у цьому випадку не має значення, підлягає застосуванню доктрина «підняття корпоративної завіси» (п. 145 постанови Верховного Суду від 15.06.2022 р. у справі №905/671/19).

Правовий висновок Верховного Суду зазначений Палатою для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду від 15.06.2022 року у справі №905/671/19 визначає порядок застосування норми права у правовідносинах обов`язкового продажу акцій (сквіз-аут) і на підставі ч.2 ст. 315 ГПК України є обов`язковим для застосування судами при вирішенні справ у подібних правовідносинах.

Колегією суддів встановлено, що після завершення процедури сквіз-аут відповідач-1 Компанія BARLENCO LTD перепродав відповідачу-2 PRIVATE LIMITED LIABILITY COMPANY «METINVEST B.V.» всі акції, примусово викуплені за Публічною безвідкличною вимогою вих. №02 від 19.03.2018 а саме, 26.12.2018 - 126120000 акцій (виписка вих. №1/4 АТ «ПУМБ» від 06.12.2021 про операції з цінними паперами за період з 01.03.2018 по 26.09.2019 додана до матеріалів справи листом AT ПУМБ №38-5298 від 07.12.2021), а 16.08.2021 р. решту 10761837 акцій (виписка про операції з цінними паперами за період з 26.09.2019 по 29.11.2021 додана до матеріалів справи листом AT ПУМБ №38-5298 від 07.12.2021).

Перепродаж вчинили і інші акціонери - афілійовані особи: Metinvest International S.A. (Метінвест Інтернешнл С.А.) та ТОВ «Метінвест Холдинг» на користь компанії PRIVATE LIMITED LIABILITY COMPANY METINVEST B.V (Приватна компанія з обмеженою відповідальністю «Метінвест Б.В.»), яка стала одноосібним власником 100% пакета акцій ПрАТ «МК «Азовсталь»; кінцевий бенефіціарний власник не змінився - ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 11-1 ч. 1 ст.2 Закону України «Про акціонерні товариства» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) ОСОБА_1 в результаті реалізації процедури сквіз-аут став власником 100% пакета акцій ПрАТ «МК «Азовсталь» (опосередковано через PRIVATE LIMITED LIABILITY COMPANY METINVEST B.V. (Приватна компанія з обмеженою відповідальністю «Метінвест Б.В.»).

Отже, Компанія BARLENCO LTD була використана в процедурі сквіз-аут ПрАТ «МК Азовсталь» мажоритарним акціонером PRIVATE LIMITED LIABILTIY COMPANY METINVEST B.V. (Приватна компанія з обмеженою відповідальністю Метінвест Б.В.), частка 96,2237503%, як «технічна» юридична особа, що є достатньою підставою для застосування доктрини "підняття корпоративної завіси".

«Підняття корпоративної завіси» щодо емітента та акціонерів, їх афілійованих осіб та осіб, які діяли спільно відповідно до укладеної угоди, кінцевого бенефїціарного власника, який має вирішальний вплив на компанію (підхід до них як до єдиної особи, нехтування самостійною правосуб`єктністю), дозволяє суду запобігти можливим зловживанням правом щодо міноритариих акціонерів, захистити їх як слабку сторону у відносинах, пов`язаних з обов`язковим продажем акцій в процедурі сквіз-аут.

Відповідно до практики ЄСПЛ підняття корпоративної завіси може відбуватися у випадках, коли учасник володіє значним пакетом акцій, який дозволяє йому одноосібно формувати волю юридичної особи, коли акціонер є активним, впливає на справи компанії, бере участь в оперативному управлінні (на відміну від акціонера, який не бере участі в управлінні компанією і лише очікує на дивіденди). Тобто в усіх тих випадках, коли компанія та акціонер нерозривно пов`язані між собою (ідентифікуються як одне ціле) і було б їх штучним відокремлення (з урахуванням відмінностей в обставинах справи див. рішення ЄСПЛ у справі "Альберт і інші проти Угорщини" (ALBERT AND OTHERS v. HUNGARY від 07.07.2020, пункти 138-157, заява №5294/14), у справі "Лекіч проти Словенії" (LEKIC v. SLOVENIA від 11.12.2018, заява №36480/07.

У рішенні ЄСГІЛ у справі «Ходорковський та Лєбєдєв проти Росії» (на яку посилається Скаржник, але якій Оскаржуване рішення не суперечить), Суд вказав, що у ситуаціях, коли товариство з обмеженою відповідальністю використовувалося лише як оболонка для шахрайських дій його власників або керівників, зняття корпоративної завіси може бути відповідним рішенням для захисту прав його кредиторів, в тому числі держави, що саме по собі не є неправильним [§ 877].

«Кінцевий бенефіціарний власник» - фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив (контроль) на діяльність компанії, а саме: володіє часткою не менше 25 % статутного капіталу компанії самостійно або через своїх пов`язаних осіб (фізичних або юридичних), або здійснює фактичний контроль незалежно від формального володіння.

Компанія PRIVATE LIMITED LIABILITY COMPANY METINVEST B.V. станом на момент набрання чинності Закону №1983-VIII та на час проведення процедур сквіз-аут ПрАТ «МК Азовсталь» (березень-квітень) була власником домінуючого контрольного пакета акцій ПрАТ «МК Азовсталь». Інші акціонери - Metinvest International S.A. (Метінвест Інтернешнл С.А.) та ТОВ «Метінвест Холдинг» та заявник публічної вимоги - Компанія BARLENCO Ltd - дочірні компанії перебувають під контролем компанії METINVEST B.V. ( Метінвест Б.В. )

Кінцевий бенефіціарний власник - контролер ПрАТ «МК Азовсталь» - ОСОБА_1 - 74,24 % непрямий вирішальний вилив.

Вказане спростовує доводи апелянта, що позивач не надав докази на підтвердження статусу BARLENCO LTD як «технічної» юридичної особи.

Таким чином, належними відповідачами за вимогою про стягнення компенсації вартості 521400 штук простих іменних акцій ІІрАТ «МК «Азовсталь», примусово викуплених у позивача, в сумі 2 961 656,28 гри. є Компанія BARLENCO LTD (Барленко ЛТД), LIMITED LIABILITY COMPANY METINVEST B.V. (Приватна компанія з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ Б.В.»), ПрАТ «МК Азовсталь» та кінцевий бенефіціарний власник - ОСОБА_1 . Право обирати до кого із боржників звернутись окремо або одночасно з вимогою про стягнення компенсації вартості примусово проданих акцій, належить позивачу.

Вищевказане спростовує твердження апелянта про обрання позивачем неефективного способу захисту шляхом подання вимоги про солідарне стягнення компенсації за продані акції. Обраний позивачем спосіб захисту відповідає правовим висновкам Верховного Суду в постанові від 15.06.2022 р. у справі №905/671/19 є ефективним, а його реалізація призведе до поновлення права позивача на отримання справедливої компенсації ринкової вартості примусово відчужених акцій ПрАТ «МК «Азовсталь», яка відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України ст. 1 Першого протоколу конвенції, та норм Закону України «Про акціонерні товариства», які регламентують процедуру сквіз-аут, повинна була бути виплачена позивачу.

Посилаючись на ч. 2,3 ст. 96 ЦК України апелянт вказує, що юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника, а учасник (засновник) не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, крім випадків, встановлених установчими документами та законом. До акціонерів не можуть застосовуватись будь-які санкції, що обмежують їх права, у разі вчинення протиправних дій товариством або іншими акціонерами. Беручи до уваги зазначене, скаржник наголошує, що компанія PRIVATE LIMITED LIABILITY COMPANY METINVEST B.V. не може відповідати за дії Наглядової ради ПрАТ «МК Азовсталь» або Компанії Barlenco Ltd.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що зазначені норми не підлягають застосуванню, оскільки стосуються правочинів товариства (ПрАТ «МК Азовсталь») або його акціонерів, a Компанія Barlenco Ltd не була на момент подання повідомлення та публічної безвідкличної вимоги і на час винесення оскражуваного рішення не є акціонером ПрАТ «МК Азовсталь», що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи доказами.

Процедура сквіз-аут не є правочином товариства (ПрАТ «МК Азовсталь»). Це є правочин власника (осіб, що діють спільно) домінуючого контрольного пакета, акцій Товариства (ПрАТ «МК Азовсталь»), яким є компанія PRIVATE LIMITED LIABILITY COMPANY METINVEST B.V. та її афілійовані особи, в тому числі кінцевий бенефіціарний власник ОСОБА_1 , від імені яких на підставі договору від 27.02.2018 діяла Компанія Barlenco Ltd.

Внаслідок цього нравочину компанія PRIVATE LIMITED LIABILITY COMPANY METINVEST B.V. та її кінцевий бенефіціарний власник ОСОБА_1 набули прямо та опосередковано право власності на акції ПрАТ «МК «Азовсталь».

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ст. 22 ЦК України).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правами фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.І статті 1166 ЦК України). Особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим (ч. 1 ст. 1190 ЦК України).

Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання (ст. 541 ЦК України). У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ч. 1 статті 543 ЦК України). Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором (ч. 2, 4 статті 543 ЦК України).

Таким чином, якщо спільними діями або бездіяльністю учасників правовідносин з обов`язкового продажу акцій (сквіз-аут) спричиняється шкода іншим учасникам зазначених відносин (міноритарним акціонерам), то вони несуть відповідальність як солідарні боржники. Для виникнення солідарного обов`язку з відшкодування шкоди необхідно встановити, що особи діяли з єдністю наміру або заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними сукупними діями. Спільною вважається шкода як неподільний результат неправомірних дій або бездіяльності двох і більше осіб. У заподіянні шкоди спільними діями має місце єдність дій заподіювачів, яка полягає у такому їх взаємозв`язку, при якому виключення хоча би однієї із цих дій із комплексу діянь співзаподіювачів не призводить до виникнення спільного шкідливого результату.

В даному випадку позивачеві завдано збитків взаємопов`язаними сукупними діями відповідачів з єдністю наміру - викупу акцій у позивача за заниженою ціною. А тому, відповідно до ч. 1 ст. 1190 ЦК України спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Схожий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 28.04.2021 у справі № 910/12591/18.

Щодо тверджень апелянта про непідсудність спору українським судам та непідсудність спору господарським судам в чаcтині вимог до ОСОБА_1 , то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися.

Відповідно до ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом зокрема, у таких випадках:

1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону;

2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача;

3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України;

5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні;

7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України.

Правочин обов`язкового продажу акцій за публічною безвідкличною вимогою від 19.03.2018 про придбання акцій ПрАТ «МК «Азовсталь» в усіх власників акцій в порядку, визначеному у п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1983-VIII від 23.03.2017, було вчинено та виконано в Україні. Шкода заподіяна вказаним правочином на території України позивачу - резиденту, який має місцезнаходження в Україні.

Скаржник вважає, що законодавство України не поширюється на спірні правовідносини. Апелянт посилається на норму ч.1 ст. 51 Закону України «Про міжнародне приватне право», яка визначає, що до зобов`язань, що виникли внаслідок набуття, збереження майна без достатніх правових підстав, застосовується право держави, у якій такі дії мали місце.

Однак, набуття і збереження майна без достатніх правових підстав відбулось в Україні, оскільки акції ПрАТ «МК «Азовсталь», набуті Компанією BARLENCO LTD, компанією METINVEST B.V., обліковуються в депозитарній установі AT «ПУМБ» (місцезнаходження: вул. Андріївська, 4 м. Київ, Україна); грошові коштів в процедурі обов`язкового продажу акцій ПрАТ «МК Азовсталь» виплачуються через рахунок умовного зберігання (ескроу), відкритий в AT «ПУМБ», компанії BARLENCO LTD та METINVEST B.V. мають майно в Україні на рахунках, в грошових коштах та в цінних паперах в AT «ПУМБ», що підтверджується виписками AT «ПУМБ», наявними в матеріалах справи.

Отже, спір у справі №910/8714/18 за участю іноземних юридичний осіб компаній BARLENCO LTD та PRIVATE LIMITED LIABILITY COMPANY METINVEST B.V. підсудний господарським судам України і має вирішуватись за правом України.

В підтвердження того, що даний спір в частині позовних вимог до ОСОБА_1 не підлягає розгляду в господарських судах України, скаржник посилається на постанову ВП ВС від 27.03.2019 у справі №757/396782/17-ц (спір про стягнення грошових коштів за договором щодо прав за договором кутпвлі-продажу пайових цінних паперів від 06.03.2014 № 105-БВТ; БВК26-01-14 А па підставі договору уступки права вимоги).

Водночас, колегія суддів зазначає, що правовідносини у справі № 757/39682/17 не є подібними до спірних правовідносин та є такими, що виникли в період дії попередніх редакцій ЦПК та ГПК України.

В постанові ВП ВС від 27.03.2019 у справі №757/396782/17-ц зазначено, що станом на час звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі (12 липня 2017 року) діяли попередні редакції ЦПК України та ГПК України. При вирішенні питання юрисдикційності спору застосуванню підлягає процесуальне законодавство, чинне на час вчинення такої процесуальної дії, як подання позову до суду. Питания підвідомчості господарським судам справ регулювалося статтею 12 ГПК України, яка не передбачала такої категорії справи, що відносяться до юрисдикції господарського суду як спори з правочинів щодо акцій, часток паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, тому зроблено висновок, що спір має розглядатись за правилами цивільного судочинства.

Однак, 15.12.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким внесено зміни до процесуальних кодексів та викладено їх у новій редакції.

Зокрема, вказано, що згідно із п. 4 ч. 1 ст. 20 ГПК України до юрисдикції господарського суду відносяться спори з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових відносинах.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної в постанові від 14.12.2021 у справі № 905/2291/19 та в постанові Верховного Суду від 05.07.2022 у справі № 914/1804/18 публічна безвідклична вимога є одностороннім правочином примусового продажу акцій.

Отже, спір з правочину обов`язкового продажу акцій в процедурі сквіз-аут у справі №910/8714/18 є спором з правочину щодо акцій, який належить до юрисдикції господарського суду в силу прямої вказівки процесуального закону (п.4 ч. 1 ст. 20 ГПК України).

Спори щодо оскарження процедур сквіз-аут, позовними вимогами в яких є недійсність правочину, визнання права на отримання компенсації, стягнення збитків або стягнення компенсації вартості акцій, в тому числі заявлені колишніми акціонерами - фізичними особами до учасників процедури сквіз-аут, заявників публічної вимоги - в т.ч. фізичних осіб, розглядаються господарськими судами. Вказані висновки викладені в постанова Верховного Суду у справах №908/137/18, №905/671/19, №905/1926/18, №905/1925/18, №906/453/19, 908/3492/19.

Беручи до уваги вище викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача коштів у сумі 2 961 656, 28 грн за 521 400 шт простих іменних акцій ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь».

Щодо належного повідомлення Компанії PRIVATE LIMITED LIABILITY COMPANY METINVEST B.V. (Приватна компанія з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ Б.В.») про розгляд справи колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи Компанія PRIVATE LIMITED LIABILITY COMPANY METINVEST B.V. (Приватна компанія з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ Б.В.») зареєстрована за законодавством Королевства Нідерланди.

Відповідно до правового висновку викладеного Верховним Судом у постановах від 29.04.2022 у справі № 905/830/21, від 23.05.2022 у справі № 905/1060/21 в подібних правовідносинах за участю Компанії BARLENCO LTD та Компанії PRIVATE LIMITED LIABILITY COMPANY METINVEST B.V. (Приватна компанія з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ Б.В.») встановлено, що судові рішення, які згідно із вимогами ГПК України та ст. 10 Конвенції про вручення за кордоном судових або позасудових документів у цивільних або комерційних справах 1965 року (надалі - Конвенції) підлягають врученню вказаним компаніям можуть направлятись українською мовою через альтернативний канал, передбачений ст. 10(а) Конвенції, тобто шляхом надсилання безпосередньо поштою ухвали суду на адресу Компанії, що дозволить зберегти розумний баланс між приписами щодо належного повідомлення відповідачів та розгляду справи у розумні строки.

Поштові канали зв`язку - це відправка листів у вигляді звичайного поштового відправлення, рекомендованого листа та з повідомленням про вручення. Поштові канали таож можуть охоплювати відправку електронною поштою та іншими сучасними засобами електронної комунікації, якщо це передбачено національним законодавством.

Пунтком а ст. 10 Конвенції передбачно, якщо запитувана держава не заперечує, то ця Конвенція не обмежує можливості надсилати судові документи безпосередньо поштою особам, які перебувають закордоном.

Відповідно до інформації, розміщеної на офіційному сайті Гаазької конференції з міжнародного права (www.hcch.net) Королівство Нідерландів, як і Республіка Кіпр заявили, що вони не заперечують проти способів передачі документів, передбачених ст. 10(а) Конвенції. Суд має право обрати канал вручення документів з урахуванням вимог Конвенції. Основний та альтернативні канали є рівнозначними, тому суд з урахуванням принципу пропорційності (конкретних обставин справи) має обирати відповідний канал вручення документів.

Вимога щодо перекладу судових документів, яка міститься у ст. 5 Конвенції не поширюється на вручення документів поштовими каналами відповідно до ст. 10 (а) Конвенції (постанова ВС від 29.04.2022 у справі № 905/830/21).

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції обрано альтернативний канал повідомлення Компанії PRIVATE LIMITED LIABILITY COMPANY METINVEST B.V. (Приватна компанія з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ Б.В.») про розгляд справи, а саме направлення процесуальних документів через електронну пошту.

Щодо доводів апелянта про пред`явлення особою, яка не має право подавати (підписувати) позов, то апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Так, скаржник зазначає, що позов у даній справі пред`явлений Публічним акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд «Синергія-7».

Вказана особа за своїм правовим статусом відноситься до інститутів спільного інвестування у відповідності до даних Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку.

Згідно із ч. 1 ст. 63 ЗУ «Про інститути спільного інвестування» компанія з управління активами - господарське товариство, створене відповідно до законодавства у формі акціонерного товариства або товариства з обмеженою відповідальністю, яке провадить професійну діяльність з управління активами інституційних інвесторів на підставі ліцензії, що видається Комісією.

Компанією з управління активами ПАТ «Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд «Синергія-7» виступає Приватне акціонерне товариство «КІНТО».

Відповідно до ч. 6 ст. 63 ЗУ «Про інститути спільного інвестування» у відносинах з третіми особами компанія з управління активами корпоративного фонду повинна діяти від імені та в інтересах такого фонду на підставі договору про управління активами.

Апелянт вказує, що позовна заява ПрАТ «КІНТО», яка як компанія з управління активами діє в інтересах ПАТ «Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд «Синергія-7».

Вказане свідчить, що у даній справі від імені позивача діє ПрАТ «КІНТО» як компанія з управління активами.

Разом з тим, при новому розгляді справи заяви про зміну предмета позову та залучення співвідповідачем ОСОБА_1 були подані ПАТ «Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд «Синергія-7» самостійно.

Вказані дії вчинені не через компанію з управління активами ПрАТ «КІНТО», на думку апелянта, суперечать приписам ст. 63 ЗУ «Про інститути спільного інвестування».

Враховуючи викладене, скаржник зазначає, що позов та заява про предмета позову підлягають залишенню без розгляду, так як подані особою без процесуальної діє- та правоздатності, яка не має права підписувати заяву.

Водночас, колегія суддів вказує про суперечливі твердження апелянта, оскільки є не зромілим, хто на думку останнього має право підписувати процесуальні документи у даній справі, ПАТ «Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд «Синергія-7» чи ПрАТ «КІНТО».

Так, вказуючи, що вчинення ПАТ «Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд «Синергія-7» процесуальних дій не через компанію з управління активами ПрАТ «КІНТО» є порушенням приписів ст. 63 ЗУ «Про інститути спільного інвестування», скаржник зазначає, що не тільки заява про зміну предмета позову, а й позовна заява (якак підписана ПрАТ «КІНТО») повинні бути залишенні без розгляду як такі, що підписанні особою, яка не має право їх підписувати.

Відповідно до ст. 53 ГПК України у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду в інтересах інших осіб, державних чи суспільних інтересах та брати участь у цих справах.

Згідно із ч. 3 ст. 45 ГПК України позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Отже, враховуючи норми ст. 63 ЗУ «Про інститути спільного інвестування» ПАТ «Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд «Синергія-7» може звертатися із позовом до суду як самостійно так і через свою компанію з управління активами ПрАТ «КІНТО».

При цьому, колегія суддів зазначає, що чинним законодавством України не встановлено, що у разі пред`явлення позову компанією з управління активами, компані в інтересах якої подано позовну заяву, втрачає право на підписання та подання заяв /клопотань самостійно.

Кодегією суддів встановлено, що позовна заява була підписана виконавчим директором ПрАТ «КІНТО» Веремієнко С.М.

В підтвердження повноважень подання та підписання позовної заяви Веремієнко С.М. в інтересах ПАТ «Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд «Синергія-7» до матеріалів позовної заяви були подані договір про управління активами ПАТ «Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд «Синергія-7» № 10 від 11.04.2017 (нова редакція) укладений між ПАТ «Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд «Синергія-7» та ПрАТ «КІНТО», та витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осібЮ фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, відповідно до якого значиться, що ОСОБА_4 є особою - підписантом ПрАТ «КІНТО», який діє від імені юридичної особи без довіреності.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що в силу ст. 63 ЗУ «Про інститути спільного інвестування», ПрАТ «КІНТО» має право подавати позов від імені ПАТ «Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд «Синергія-7», а ОСОБА_4 має право підписувати позовні заяви від імені ПрАТ «КІНТО».

Щодо заяви про зміну предмета позову, то вказана заява підписана представником позивача Кологойдою О.В.

На підтвердження повноважень Кологойди О.В. до матеріалів справи додані договір про надання правової допомоги № 153-АО/2019 від 29.07.2019, додаткову угоду до договору про надання правової допомоги № 153-АО/2019 від 29.07.2019 та ордер на надання правничої (правової) допомоги.

Відповідно до п. 7 додаткової угоди зазначено, що правова допомога за цією додатковою угодою надається адвокатом Кологойдою О.В.

Враховуючи вищевикладене, твердження апелянта, що позовна заява та заява про зміну предмета позову підписані особами, які не мають право їх підписувати, не знайшли свого підтвердження, а тому не приймаються колегією суддів до уваги.

Щодо розподілу судових витрат, колегія суддів вказує наступне.

позивачем на стадії нового розгляду справи було подано до суду заяву про надання доказів понесених судових витрат та їх відшкодування, відповідно до якої заявлено до стягнення з відповідачів на користь позивача в рівних частинах судовий збір у загальному розмірі 63 602,22 грн, поштові витрати у розмірі 1388,22 грн, витрати за проведення незалежної оцінки вартості однієї простої іменної акції ПрАТ «МК «Азовсталь» в сумі 15 000,00 грн, витрати за проведення судової економічної експертизи у розмірі 40 000,00 грн, судові витрати із нотаріального засвідчення справжності підпису перекладача в розмірі 6000,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50 400,00 грн.

Суд зазначає, що однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви із урахуванням заяви від 09.02.2023 про зміну предмету позову, а також судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг за оскарження рішення суду за результатами первісного розгляду справи, покладаються на відповідачів у рівних частинах.

Крім того, судом із матеріалів справи встановлено, з метою визначення вартості однієї простої іменної акції ПрАТ «МК «Азовсталь» позивачем було понесено витрати на проведення незалежної оцінки вартості у ПП «Академія оцінки і права» у розмірі 15 000,00 грн, які підтверджуються договором № 06/05/01-ЦП про оцінку майна, актом прийому-передачі послуг від 14.06.2018 та платіжним дорученням № 391 від 12.06.2018. Також позивачем понесено витрати за проведення судово-економічної експертизи у розмірі 40 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 737 від 01.11.2018, а також витрати з оплати послуг приватного нотаріуса Кучеравенко Т.Є. у розмірі 6000,00 грн з нотаріального засвідчення справжності підпису перекладача на перекладі ухвали Господарського суду міста Києва від 29.11.2021, прохання про вручення за кордоном судових та позасудових документів у справі № 910/8714/18, шо підтверджується платіжною інструкцією № 137 від 16.12.2021.

Отже, враховуючи підтвердження матеріалами справи факту понесення вказаних вище витрат та необхідності їх понесення для розгляду даної справи, суд, зважаючи на відсутність заперечень інших учасників справи щодо таких витрат, дійшов висновку про покладення витрат на проведення незалежної оцінки вартості однієї простої іменної акції ПрАТ «МК «Азовсталь» в сумі 15 000,00 грн, витрат за проведення судової економічної експертизи у розмірі 40 000,00 грн та судових витрат із нотаріального засвідчення справжності підпису перекладача в розмірі 6000,00 грн на відповідачів у рівних частинах.

Щодо заявлених позивачем до стягнення з відповідачів поштових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Висновки щодо необхідності розподілу судових витрат, понесених у зв`язку оплатою поштових відправлень, узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в додатковій постанові від 20.09.2022 у справі № 756/11978/16-ц.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку та регулюють відносини між ними визначені Правилами надання послуг поштового зв`язку, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 (надалі - Правила).

Відповідно до визначення, яке міститься у п. 2 вказаних Правил, документом, що підтверджує надання послуг поштового зв`язку є розрахунковий документ - документ встановленої відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

Отже, належними доказами здійснення поштових відправлень є опис вкладень в поштовий конверт та документ, що підтверджує надання поштових послуг (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

В той же час, позивачем не до всіх здійснених них поштових відправлення, за які останній просить стягнути кошти з відповідачів надано фіскальні чеки, як документи, які підтверджують факт надання послуг поштового зв`язку, а також продубльовано окремі описи вкладень.

З врахуванням наведеного, витрати позивача на оплату поштових відправлень підлягають стягненню з відповідачів в розмірі, підтвердженому належними доказами, а саме в сумі 701,38 грн.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.

Позивачем на стадії нового розгляду справи було подано до суду заяву про надання доказів понесених судових витрат та їх відшкодування, відповідно до якої заявлено до стягнення з відповідачів на користь позивача в рівних частинах судовий збір у загальному розмірі 63 602,22 грн, поштові витрати у розмірі 1 388,22 грн, витрати за проведення незалежної оцінки вартості однієї простої іменної акції ПрАТ «МК «Азовсталь» в сумі 15 000,00 грн, витрати за проведення судової економічної експертизи у розмірі 40 000,00 грн, судові витрати із нотаріального засвідчення справжності підпису перекладача в розмірі 6 000,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50 400,00 грн.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви із урахуванням заяви від 09.02.2023 про зміну предмету позову, а також судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг за оскарження рішення суду за результатами первісного розгляду справи, покладаються на відповідачів у рівних частинах.

Крім того, судом із матеріалів справи встановлено, що з метою визначення вартості однієї простої іменної акції ПрАТ «МК «Азовсталь» позивачем було понесено витрати на проведення незалежної оцінки вартості у ПП «Академія оцінки і права» у розмірі 15 000,00 грн, які підтверджуються договором № 06/05/01-ЦП про оцінку майна, актом прийому-передачі послуг від 14.06.2018 та платіжним дорученням № 391 від 12.06.2018. Також позивачем понесено витрати за проведення судово-економічної експертизи у розмірі 40 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 737 від 01.11.2018, а також витрати з оплати послуг приватного нотаріуса Кучеравенко Т.Є. у розмірі 6 000,00 грн з нотаріального засвідчення справжності підпису перекладача на перекладі ухвали Господарського суду міста Києва від 29.11.2021, прохання про вручення за кордоном судових та позасудових документів у справі № 910/8714/18, шо підтверджується платіжною інструкцією № 137 від 16.12.2021.

Отже, враховуючи підтвердження матеріалами справи факту понесення вказаних вище витрат та необхідності їх понесення для розгляду даної справи, колегія суддів, зважаючи на відсутність заперечень інших учасників справи щодо таких витрат, дійшла висновку про покладення витрат на проведення незалежної оцінки вартості однієї простої іменної акції ПрАТ «МК «Азовсталь» в сумі 15 000,00 грн, витрат за проведення судової економічної експертизи у розмірі 40 000,00 грн та судових витрат із нотаріального засвідчення справжності підпису перекладача в розмірі 6 000,00 грн на відповідачів у рівних частинах.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Висновки щодо необхідності розподілу судових витрат, понесених у зв`язку оплатою поштових відправлень, узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в додатковій постанові від 20.09.2022 у справі № 756/11978/16-ц.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку та регулюють відносини між ними визначені Правилами надання послуг поштового зв`язку, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 (надалі - Правила).

Відповідно до визначення, яке міститься у п. 2 вказаних Правил, документом, що підтверджує надання послуг поштового зв`язку є розрахунковий документ - документ встановленої відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

Отже, належними доказами здійснення поштових відправлень є опис вкладень в поштовий конверт та документ, що підтверджує надання поштових послуг (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

В той же час, позивачем не до всіх здійснених них поштових відправлення, за які останній просить стягнути кошти з відповідачів надано фіскальні чеки, як документи, які підтверджують факт надання послуг поштового зв`язку, а також продубльовано окремі описи вкладень.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що витрати позивача на оплату поштових відправлень підлягають стягненню з відповідачів в розмірі, підтвердженому належними доказами, а саме в сумі 701,38 грн.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу апеляційний господарський суд зазначає таке.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Водночас, за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України).

Отже, за змістом положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині ч. 4 ст. 129 ГПК України. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.

Як зазначає Верховний Суд у численних постановах, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому, за змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Так, з вказаної заяви представника позивача вбачається, що останнім заявлено до стягнення з відповідачів у рівних частинах витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50 400,00 грн, які понесені позивачем у зв`язку із розглядом справи № 910/8714/18.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на послуги адвоката в суді першої інстанції позивачем надано копії: договору про надання правової допомоги № 153-АО/2019 від 29.07.2019, додаткової угоди від 10.12.2019 до договору про надання правової допомоги № 153-АО/2019 від 29.07.2019, розрахунків розміру витрат правової допомоги від 19.02.2021, від 15.07.2021, від 06.09.2023, звітів розміру витрат на надання правової допомоги від 22.07.2022, від 11.04.2023, акту про склад та розмір судових витрат по справі № 910/8714/18 від 08.09.2023 № 1, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 8077/10 від 18.07.2019 та ордеру серії АІ № 1073897 від 17.12.2020.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, судом встановлено, що 29.07.2019 між Приватним акціонерним товариством «КІНТО», що діє від власного імені та у власних інтересах та як компанія із управління активами, зокрема, Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд «Синергія-7» (замовник) та Адвокатським об`єднанням «Інтеракціо» (виконавець) укладено договір про надання правової допомоги № 153-АО/2019 (надалі - договір), згідно умов п. 2.1. якого виконавець зобов`язується надавати правову допомогу замовнику на підставах, в порядку і в обсязі, визначеному у договорі за погодженням сторін, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити її у встановленому цим договором порядку.

За умовами п. 5.2. договору вартість послуг визначається згідно з розцінками на послуги, вказані у додатку, що є невід`ємною частиною цього договору та встановлюється сторонами в акті приймання-передачі наданих послуг.

Додатковою угодою від 10.12.2020 до договору визначено порядок оплати правової допомоги щодо захисту прав та законних інтересів замовника, пов`язаних у справі № 910/8714/18 а також визначено, що правова допомога за цією додатковою угодою надається адвокатом Кологойдою О.В. (п. 6). Даною додатковою угодою встановлені також ставки вартості відповідних послуг виходячи із витраченого адвокатом часу або кількості складених процесуальних документів.

08.09.2023 між сторонами договору складено та підписано акт про склад та розмір судових витрат по справі № 910/8714/18 від 08.09.2023 № 1, до якого включено витрати на проведення незалежної оцінки ринкової вартості однієї простої іменної акції ПрАТ «МК «Азовсталь» у розмірі 15 000,00 грн, витрати на проведення судової економічної експертизи у розмірі 40 000,00 грн, а також витрати на надання професійної правничої допомоги в Господарському суді міста Києва, Північному апеляційному господарському суді та Верховному Суді у загальному розмірі 50 400,00 грн.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Ціна договору, тобто розмір адвокатського гонорару, може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата, кожний з яких відрізняється порядком обчислення. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (аналогічна правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.11.2020 у справі № 922/1948/19, від 12.08.2020 у справі № 916/2598/19, від 30.07.2019 у справі № 911/1394/18).

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги підтверджений матеріалами справи факт надання професійної правничої допомоги, приймаючи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат на професійну правничу допомогу, ціну позову, рівень складності, характер спору та юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, а також їх значення для спору, враховуючи, що позов у даній справі задоволено, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про часткове стягнення з відповідачів витрат на правничу допомогу у сумі 39 400, 00 грн.

В іншій частині заяви про стягнення з відповідачів 11 000,00 грн правничої допомоги суд відмовляє, з огляду на те, що представником позивача включено до складу таких витрат витрати за подання процесуальних документів, у задоволенні яких було відмовлено (заява про забезпечення позову № 15 від 18.12.2020, письмові пояснення до вказаної заяви від 13.01.2021, клопотання про витребування доказів № 14 від 02.05.2023, заява про забезпечення позову № 24 від 14.05.2021) або які не було підтримано (заява про залишення без розгляду однієї з позовних вимог № 14 від 26.12.2022), а також включено документи, які за своїм обсягом та витраченим на них часом не є співмірними із встановленою вартістю у 1000,00 грн за такі документи (клопотання від 01.08.2023 № 20, заява № 7 від 28.02.2023). Крім цього, у витрати двічі були включено клопотання про витребування доказів № 46 від 17.11.2021, а також включено участь у судових засіданнях, зокрема, 14.06.2021 та 20.03.2023, які не відбулися.

Судові витрати за розгляд справи в апеляційній інстанції, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2023 року у справі № 910/8714/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2023 року у справі № 910/8714/18 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/8714/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Гаврилюк

Дата складення повного тексту 26.02.2024 (після виходу судді Майданевича А.Г. з відпустки)