ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2024 р. м. Ужгород Справа № 907/878/23

Суддя Господарського суду Закарпатської області Лучко Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Піпар А.Ю.

Розглянув матеріали справи за позовом:

позивача 1 Міжгірської районної спілки споживчих товариств, смт Міжгір`я Закарпатської області

позивача 2 ОСОБА_1 , с. Сойми Хустського району Закарпатської області

позивача 3 ОСОБА_2 , смт Міжгір`я Закарпатської області

позивача 4 ОСОБА_3 , смт Міжгір`я Закарпатської області

позивача 5 ОСОБА_4 , смт Міжгір`я Закарпатської області

позивача 6 ОСОБА_5 , с. Сойми Хустського району Закарпатської області

до відповідача Міжгірського міського споживчого товариства, смт Міжгір`я Закарпатської області

про визнання недійсними рішень

За участю представників:

позивачів Лещинець Л.В., адвокат, ордери серії АО №1099672 від 18.09.2023, №1100686 від 18.09.2023, №1100687 від 18.09.2023, №1100690 від 18.08.2023, №1100688 від 18.09.2023, №1100689 від 18.09.2023;

відповідача не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Міжгірська районна спілка споживчих товариств, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Міжгірського міського споживчого товариства, в якому просять суд визнати недійсними рішення позачергових загальних зборів Міжгірського міського споживчого товариства, оформлені протоколом від 10 червня 2023 року.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №907/878/23 визначено головуючого суддю Лучка Р.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.09.2023.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 26.09.2023 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків, виявлених судом.

З огляду на те, що позивачі усунули виявлені судом недоліки позовної заяви в установленому процесуальним законом порядку та строк, суд ухвалою від 04.10.2023 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, встановив учасникам справи процесуальні строки для подання заяв по суті спору та призначив підготовче засідання на 02.11.2023. Крім того, суд запропонував відповідачу надати відповіді на запитання поставлені позивачем у прохальній частині позову в порядку статті 90 ГПК України не пізніше як за п`ять днів до підготовчого засідання.

Підготовче засідання відкладалося до 17.11.2023, в ньому оголошувалася перерва до 04.12.2023 з огляду на заявлені учасниками справи клопотання.

В ході підготовчого провадження у цій справі сторони в повній мірі скористалися правами на подання визначених §1 глави 1 Розділу ІІІ ГПК України заяв по суті справи. Так, відповідачем подано суду відзив на позовну заяву від 16.11.2023 року, який прийнято судом до розгляду з поновленням пропущених строків його подання, про що постановлено протокольну ухвалу в підготовчому засіданні 17.11.2023.

Позивачем, в свою чергу, 27.11.2023 через систему Електронний суд подано відповідь на відзив, а відповідачем 02.12.2021 заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 04.12.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд справи по суті на 23 січня 2024 року.

В судовому засіданні оголошувалася перерва до 14.02.2024 у зв`язку з заявленими сторонами у справі клопотаннями, для надання можливості учасникам справи врегулювати спір мирним шляхом.

В судовому засіданні 14.02.2024 судом розпочато судовий розгляд справи по суті, заслухано вступні слова учасників справи, досліджено наявні в матеріалах справи докази, в тому числі оглянуто оригінал витребовуваної позивачем відповідно до зазначеного у відповіді на відзив книги №К-20 під номером НОМЕР_1 та, з метою підготовки сторін до судових дебатів, оголошено перерву в судовому засіданні до 23.02.2024 року.

Присутній в судовому засіданні 23.02.2024 представник позивачів в судових дебатах позовні вимоги підтримує в повному обсязі з заявлених в позовній заяві підстав. Окрім того, від позивачів 22.02.2024 через систему Електронний суд надійшов письмовий виступ в дебатах від 22.02.2024 року.

Відповідач після оголошення перерви в судове засідання 23.02.2024 не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, про що свідчить підпис повноважного представника Міжгірського міського споживчого товариства про ознайомлення з датою наступного судового засідання, виконаний після закінчення судового засідання 14.02.2024 року.

Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно приписів ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому відповідно до ст. 202 ГПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача.

Відповідно до ст. 233 ГПК України, рішення по даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки наявних в матеріалах справи доказів.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Правова позиція позивачів.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем порядку скликання та проведення загальних зборів 10.06.2023 у зв`язку з неповідомленням позивачів про їх проведення та, відповідно, порушенням корпоративних прав на участь в управлінні споживчим товариством, що, за позицією позивача, є підставою для визнання недійсними рішень, прийнятих та таких загальних зборах.

Незаконність рішення загальних зборів Міжгірського міського споживчого товариства прийнятих та оформлених протоколом від 10 червня 2023 року позивачі згідно з поясненнями представника в судовому засіданні обґрунтовують також і неповідомленням загалом 61 пайовика споживчого товариства, інтереси яких, за позицією представника позивачів, вправі представляти Міжгірська районна спілка споживчих товариств відповідно до Статуту останньої та положень законодавства про споживчу кооперацію.

Заперечення (відзив) відповідача.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 16.11.2023 заперечує проти задоволення позовних вимог.

Зазначає, що позивач 6 ОСОБА_5 не є пайовиком (членом) Міжгірського міського споживчого товариства, а рештою позивачів також не доведено їх участь в міському споживчому товаристві, що є підставою для закриття провадження у справі.

Пояснює, що відповідно до вимог законодавства про споживчу кооперацію, положень Статуту відповідача документами, які підтверджують членство у Міжгірському міському споживчому товаристві є: письмова заява про вступ; рішення правління Споживчого товариства; затвердження рішення правління Споживчого товариства Загальними зборами членів Споживчого товариства; документ який підтверджує сплату в повному обсязі вступного внеску та паю; членський квиток та жодного з означених доказів не подано позивачами у справі.

В частині аргументів позивачів щодо порушення порядку скликання та проведення спірних загальних зборів звертає увагу, що пункт 5.6. статуту Споживчого товариства не передбачає конкретної форми повідомлення пайовика (члена) про проведення загальних зборів, і водночас не забороняє відповідачу повідомляти пайовиків (членів) у будь якій доступній формі, що і було зроблено відповідачем.

Пояснює, що відповідачем частині пайовиків було направлено повідомлення про скликання загальних зборів за допомогою поштового зв`язку (АТ Укрпошта) за відомими адресами, що містяться в книзі форми № К-20, яка ведеться відповідачем з 1995 року, а іншу частину пайовиків (членів) було повідомлено наручно під підпис, або запрошено в усному порядку та оскільки значна частина пайовиків (членів) при усному повідомленні про проведення загальних зборів погодилась підписати та отримати повідомлення наручно, їм не відправлялись такі повідомлення за допомогою поштового зв`язку задля економії грошових коштів, оскільки фінансовий стан споживчого товариства не дозволяв здійснювати такі витрати на повідомлення. Частина пайовиків самостійна підійшла в офіс відповідача і отримала повідомлення наручно в обумовлений на перед час і дату, іншу частину було повідомлено працівниками (пайовиками) за адресою їхнього перебування про, що були складені відповідні акти.

Зауважує також, що за допомогою поштового зв`язку було повідомлено тих пайовиків (членів), які відмовились від пропозиції отримати повідомлення наручно.

В частині належного повідомлення позивачів про проведення позачергових загальних зборів 10.06.2023 звертає увагу, що від імені позивача 5 ОСОБА_4 повідомлення про проведення загальних зборів підписала її родичка ОСОБА_6 , а позивачів 2-4 відповідач повідомляв спочатку в усному порядку цих позивачів, однак такі особи відмовились підписати наручно запрошення, у зв`язку із чим зазначеним особам були направлені повідомлення за допомогою поштового зв`язку.

Крім того, пояснює, що позивачу 2 надсилались запрошення, за адресою, що зазначена у позовній заяві, однак такі запрошення були повернуті відповідачу з причин відсутності таких осіб за вказаною адресою.

Звертає увагу, що позивач 3 - ОСОБА_2 є керівником позивача 1 - Міжгірської районної спілки споживчих товариств і вона була присутня на загальних зборах 10.06.2023 року, що свідчить про її належне повідомлення, а позивачам 2 та 4 запрошення були направлені за відомою відповідачу адресою, а саме адресою місця їхньої роботи у Міжгірській районній спілці споживчих товариств, а відтак, з огляду на присутність на загальних зборах керівника районної спілки, відповідач припускає, що іншим позивачам 2 та 4 також було відомо про факт проведення загальних зборів оскільки вони працюють разом керівником позивача 1.

Резюмуючи наведене, зазначає, що в спірних правовідносинах відповідач у спосіб передбачений статутом здійснив дії щодо повідомлення всіх пайовиків, на зборах була присутня більшість пайовиків (членів) рішення, які були запропоновані до розгляду були прийняті майже одноголосно (тобто більше 75 % від присутніх) підтвердженням цього є протокол позачергових зборів, а викладена в позовній заяві позиція про те, що позивачів 2 6, як членів (пайовиків) не було повідомлено своєчасно про час, дату та місце проведення загальних зборів і, що вони не знали взагалі про проведення таких зборів, - не відповідає дійсності, оскільки наведене спростовується тим, що позивач 3 брала участь у зборах, про, що зазначено у протоколі.

Відповідь на відзив.

Позивачі у відповіді на відзив від 27.11.2023 спростовують аргументи відповідача щодо непідтвердження належними та допустимими доказами членства позивачів в Міжгірському міському споживчому товаристві посиланнями на реєстраційний список членів Міжгірського МСТ присутніх на зборах 10.06.2023 року та загальний список членів Міжгірського МСТ станом на 01.06.2023 року, в яких наявні відомості про позивачів, як про членів Міського споживчого товариства, а саме: під № 35 ОСОБА_3 , під №36 ОСОБА_1 , під № 38 ОСОБА_2 , під № 127 ОСОБА_4 .

Акцентують позивачі, при цьому увагу, що в заяві свідка, Голова правління Міжгірського міського споживчого товариства сама підтверджує, що вони надсилали Позивачам ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , повідомлення про проведення зборів пайовиків, що не потрібно було б робити якби вони не були пайовиками, а відповідно до долученої до відзиву на позов пояснюючої записки, зазначено, що ОСОБА_6 не є членом Міжгірського МСТ і вона помилково повідомлена замість ОСОБА_4 , яка є позивачем 5 у даній справі.

Що стосується позивача 6, у відповіді на відзив зазначено, що у зв`язку з укладенням шлюбу, вона змінила своє прізвище з ОСОБА_7 на ОСОБА_8 та вона обліковується, як пайовик у загальному списку членів Міжгірського МСТ станом на 01.06.2023 року під номером 39, а у в книзі форми № К-20 під номером НОМЕР_1 , свідченням чого є рік народження зазначена книзі та свідоцтві про шлюб.

Позивачі просить звернути увагу, що в матеріалах справи містяться описи вкладення, до цінного листа датовані 30.05.2023 року про надсилання запрошення на збори 10.06.2023 року, однак матеріали справи не містять доказів їх відправлення Позивачам (квитанцію про направлення, доказів оплати такого відправлення тощо) та навіть якщо припустити, що такі повідомлення надсилалися, то позивачі не могли їх отримати в той же день, враховуючи нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень.

При цьому, пояснюють, що відповідачем взагалі не надано суду належних доказів повідомлення позивачів 5 та 6 про проведення 10.06.2023 позачергових загальних зборів та взагалі не вжито заходів щодо повідомлення інших пайовиків.

Заперечення.

Відповідач згідно з поданим суду запереченням (на відповідь на відзив) від 02.12.2023 наголошує, що в реєстраційному списку членів Міжгірського МСТ присутніх на зборах 10.06.2023 року та загальному списку членів Міжгірського МСТ станом на 01.06.2023 року зазначені виключно прізвища ім`я та по батькові осіб (без зазначення інших даних, а саме паспортних даних, РНОКПП, адреси місця їхньої реєстрації чи проживання, іншого), тоді як у позовній заяві міститься ряд відомостей про позивачів, і окрім прізвища ім`я та по батькові містяться інші відомості, а відтак, акцентує увагу на недоведеності позивачем тієї обставини, що саме вони є пайовиками відповідача та ненадання доказів повідомлення такими пайовиками (зокрема позивачем 6) відповідача про зміну місця проживання та/або паспортних даних.

Відповідач, при цьому, погоджується з аргументами позивачів про те, що відповідно до п.5.6. Статуту МСТ члени Споживчого товариства повинні бути проінформовані не пізніше ніж за 10 календарних днів до дати їх проведення. Водночас, в даному контексті звертає увагу на те, що в спірних правовідносинах пайовиків (членів) було проінформовано в усному порядку або за допомогою мобільного зв`язку та запропоновано отримати запрошення наручно, а особам, які відмовились отримувати наручно, було відправлено за допомогою поштового зв`язку, що, за позицією відповідача, є належним способом інформування.

Щодо долучених до матеріалів справи описів вкладення в цінний лист про повідомлення позивачів 2-4 про проведення спірних загальних зборів наголошує, що 30.05.2023 відповідні запрошення були надіслані позивачам 2-4 вони були направлені в одному конверті на адресу позивача 2, де працюють позивачі яким було адресовано відповідне повідомлення, з причин описаних у відзиві.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

Рішенням загальних звітно-виборних зборів членів Міжгірського міського споживчого товариства від 07.12.2013 затверджено Статут Міжгірського міського споживчого товариства (надалі Міжгірське МСТ та/або Споживче товариство), відповідно до п. 1.3. якого Міжгірське МСТ є організацією громадян, які проживають або працюють в населених пунктах Міжгір`я, Міжгірського району, Закарпатської області та на основі добровільності членства і взаємодопомоги об`єдналися для спільного господарювання з метою поліпшення свого економічного і соціального стану. Міжгірське МСТ створене 10 травня 1995 року.

Як свідчать матеріали справи, 10 червня 2023 року відбулися позачергові загальні збори Міжгірського міського споживчого товариства, рішення яких оформлені протоколом б/н від 10.06.2023 (надалі Протокол).

Відповідно до змісту Протоколу, окрім вирішення загальними зборами процедурних та організаційних питань (відкриття загальних зборів, обрання президії, голови, секретаря зборів, лічильної комісії, форми голосування) на порядок денний загальних зборів винесено 3 питання, а саме:

1) Про вихід Міжгірського міського споживчого товариства із складу Міжгірської районної спілки споживчих товариств;

2) Про зміни і доповнення до Статуту Міжгірського міського споживчого товариства (нова редакція);

3) Різне. Звернення пайовиків.

Зміст Протоколу свідчить також про пропозицію включення в порядок денний зборів питання: «Звіт голови правління Міжгірського МСТ за пророблену роботу (2022р.).», яка поступила від позивача 3 у даній справі ОСОБА_2 , яка, однак, була відхилена присутніми на загальних зборах членами Споживчого товариства, а означене питання, - не включене до порядку денного.

Як вбачається з Протоколу, додатку №1 до Протоколу (Список членів Міжгірського міського споживчого товариства) в означених загальних зборах взяли участь особисто 104 з 203 членів Споживчого товариства, в тому числі присутньою на зборах значиться й позивач 3 ОСОБА_2 , яка також є головою правління позивача 1 Міжгірської районної спілки споживчих товариств.

Зміст Протоколу свідчить, що на загальних зборах 10 червня 2023 року членами Споживчого товариства було прийнято наступні рішення:

- вийти Міжгірському міському споживчому товариству із складу Міжгірської районної спілки споживчих товариств (за 99 голосів, проти 1 голос, утримались 4 голоси);

- прийняти Статут Міжгірського міського споживчого товариства в Новій редакції, зокрема щодо п. 1.6. Статуту та вилучення зі Статуту слів Міжгірська райспоживспілка (за 100 голосів, проти 3 голоси, утримався 1 голос);

- надавати об`єкти торгівлі нежитлові споруди Міжгірського МСТ в оренду з правом викупу (фінансовий лізинг) виключно пайовикам, працівникам споживчої кооперації за згодою загальних зборів (за 99 голосів, проти 4 голоси, утримався 1 голос).

На підтвердження наведеного суду надано Протокол позачергових загальних зборів Міжгірського міського споживчого товариства б/н від 10.06.2023, додаток №1 до Протоколу Список членів Міжгірського міського споживчого товариства, які взяли участь в позачергових загальних зборах.

Позовні вимоги у даній справі обґрунтовуються позивачами порушенням відповідачем визначеного в п.п. 5.6.-5.8. Статуту Міжгірського МСТ, ст. 15 Закону України «Про кооперацію» порядку скликання та проведення загальних зборів 10.06.2023, що полягає у неналежному повідомленні/неповідомленні позивачів про їх проведення 10.06.2023, що є порушенням корпоративних прав на участь в управлінні споживчим товариством та, відповідно, підставою для визнання недійсними рішень, прийнятих та таких загальних зборах.

Незаконність рішення загальних зборів Міжгірського міського споживчого товариства прийнятих та оформлених протоколом від 10 червня 2023 року позивач 1 згідно з поясненнями представника в судовому засіданні обґрунтовує також і неповідомленням загалом 61 пайовика споживчого товариства, інтереси яких вправі представляти Міжгірська районна спілка споживчих товариств відповідно до п.п. б) п. 9 Статуту останньої та ст. 8 Закону України «Про споживчу кооперацію».

Встановлення наявності підстав для визнання недійсним рішення позачергових загальних зборів Міжгірського міського споживчого товариства, оформлені протоколом від 10 червня 2023 року, виходячи з визначених позивачами підстав порушення порядку організації та скликання позачергових загальних зборів є предметом встановлення у даній справі.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, особа, звертаючись до суду, вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, мають юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника і такі способи мають бути доступними й ефективними. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Переважно, спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування.

Зазначені правові позиції неодноразово висловлювались Верховним Судом, та узагальнено викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

Таким чином, під ефективним засобом (способом) захисту слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, по захист якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (схожі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц, від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17 зазначено, що за ч. 2 ст. 5 ГПК України суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у своєму рішенні спосіб захисту, який не встановлений законом, лише за умови, що законом не встановлено ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу. Отже, суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про кооперацію» (тут і надалі - в редакції на момент прийняття оспорюваного рішення загальних зборів) кооперацією є система кооперативних організацій, створених з метою задоволення економічних, соціальних та інших потреб своїх членів.

За приписами ст. 2 Закону України «Про кооперацію» кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про кооперацію» кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об`єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану.

Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

Кооператив є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах банків та може мати печатки.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про кооперацію» членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу.

Членом кооперативу може бути фізична особа, яка досягла 16-річного віку і виявила бажання брати участь у його діяльності.

Кооператив зобов`язаний вести облік своїх членів та видати кожному з них посвідчення про членство.

Суд звертає увагу, що члени кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 509/577/18 та від 05.11.2019 у справі № 922/80/18.

Позивачі у позові просять визнати недійсними рішення позачергових загальних зборів Міжгірського міського споживчого товариства, оформлені протоколом від 10 червня 2023 року з підстав порушення відповідачем порядку організації та скликання позачергових загальних зборів.

Позатим, за встановленими у справі обставинами позивач 1 - Міжгірська районна спілка споживчих товариств не є членом Міжгірського міського споживчого товариства, що підтверджується й представником позивача в судових засіданнях.

Наявність порушеного корпоративного інтересу позивачем 1 обґрунтовується неповідомленням відповідачем загалом 61 пайовика Споживчого товариства, інтереси яких вправі представляти Міжгірська районна спілка споживчих товариств відповідно до п.п. б) п. 9 Статуту останньої та ст. 8 Закону України «Про споживчу кооперацію» та прийняттям оспорюваними зборами рішення про вихід відповідача зі складу Міжгірська районна спілка споживчих товариств.

Так, згідно з долученим до позовної заяви Статутом Міжгірської районної спілки споживчих товариств (райспоживспілки), затвердженого конференцією Міжгірської районної спілки споживчих товариств постановою від 14.12.2018 Райспоживспілка об`єднує на добровільних засадах споживчі товариства, які виявили бажання стати членами Райспоживспілки, зокрема й Міжгірське міське споживче товариство (п. 2 Статуту Райспоживспілки).

Основними цілями і завданнями Райспоживспілки є, зокрема, розвиток кооперативної демократії, пропаганда кооперативного руху, організаційна робота щодо залучення населення у члени споживчих товариств, забезпечення дотримання прав членів споживчих товариств (п. б) п.9 Статуту Райспоживспілки).

Водночас, суд зауважує, що декларована в п. б) п.9 Статуту Райспоживспілки ціль діяльності у вигляді забезпечення дотримання прав членів споживчих товариств не може тлумачитися як наявність в Райспоживспілки певних представницьких повноважень щодо членів Споживчого товариства та, відповідно, бути підставою для звернення до Господарського суду з позовною заявою від імені (в інтересах) таких членів.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Положеннями ст. 8 Закону України «Про споживчу кооперацію», якими позивач 1 обгрунтовує наявність в нього поноважень на звернення до суду в інтересах фактично усіх учасників Споживчого товариства, з метою захисту їх прав як членів Споживчого товариства на участь в управлінні Споживчим товариством визначено, що взаємовідносини між споживчими товариствами та їх спілками будуються на договірних засадах. Товариства можуть делегувати спілкам частину своїх повноважень та виконання окремих функцій (абз. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про споживчу кооперацію»).

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживчу кооперацію» спілки споживчих товариств виходячи з делегованих їм прав можуть представляти і захищати інтереси споживчих товариств, їх членів та обслуговуваного населення у відповідних державних та інших органах, а також у міжнародних організаціях…

Пунктом 12 Статуту Райспоживспілки визначено, що взаємовідносини Райспоживспілки з її членами регулюються цим Статутом та укладеними між ними договорами про делегування поноважень і функцій.

Позатим, суду не надано жодних доказів делегування Райспоживспілці будь-яких прав та обов`язків Споживчого товариства та/або членів Споживчого товариства, як і відсутні в матеріалах справи документальні підтвердження підстав представництва позивачем 1 прав та обов`язків членів Споживчого товариства чи хоча б зазначення конкретну особу/осіб членів Споживчого товариства від імені яких позивач 1 звертається з даним позовом до суду.

Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити (аналогічна позиція викладена у постанові колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 у справі № 910/6642/18, від 11.02.2020 у справі № 922/1159/19).

Захист майнового чи немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов`язання утриматись від їх вчинення.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Позивач, тобто особа, яка подала позов, реалізуючи своє право на судовий захист, визначає зміст свого порушеного права або охоронюваного законом інтересу та обґрунтовує підстави позову, зважаючи на власне суб`єктивне уявлення про порушення, невизнання чи оспорювання своїх прав або охоронюваних законом інтересів, а також визначає спосіб захисту такого права.

У свою чергу, суд перевіряє доводи позивача і, залежно від встановленого, вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

З урахуванням викладеного, судом встановлено відсутність в позивача 1 порушених прав у зв`язку з прийняттям оспорюваного рішення загальними зборами відповідача у даній справі, позаяк жодних корпоративних прав, пов`язаних з участю у вищому органі управління Міжгірського МСТ в Райспоживспілки немає, а участь голови правління позивача 1 в загальних зборах 10.06.2023 обумовлена в тому числі положеннями п. 17. Статуту Райспоживспілки під час прийняття її членом (Споживчим товариством) рішення про вихід з Райспоживспілки.

Відповідно до п. 1.6. Статуту Міжгірське МСТ на добровільних засадах може входити до складу Міжгірської Райспоживспілки та інших споживчих спілок і спільних підприємств та має право вільного виходу з них. Спілки не відповідають за зобов`язаннями Споживчого товариства і не мають щодо них розпорядчих функцій.

В даному контексті суд зважає також, що відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України «Про споживчу кооперацію» Райспоживспілка не відповідає за зобов`язаннями споживчих товариств і не має щодо них розпорядчих функцій, а право вільного виходу Споживчого товариства зі складу Райспоживспілки визначене в ч. 1 ст. 8 Закону України «Про споживчу кооперацію» та встановлене в п. 1 Статуту Райспоживспілки, п. 1.6. Статуту Споживчого товариства, що виключає підставність аргументів представника позивачів щодо оспорення рішення загальних зборів відповідача в частині виходу зі складу Райспоживспілки та наявність в останньої порушення власних корпоративних прав у зв`язку з прийняттям відповідного рішення про вихід відповідачем.

При цьому, за встановленими у справі обставинами, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (позивачі 2-6) на час проведення оспорюваних зборів були членами Міжгірського МСТ, що підтверджується завіреним посадовою особою відповідача загальним списком членів Міжгірського МСТ станом на 01.06.2023, додатком №1 до Протоколу загальних зборів від 10.06.2023 із зазначенням відповідних осіб як членів Споживчого товариства.

Водночас, суд зважає також і на надане позивачем Свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 29.02.1992, відповідно до якого Глеба є дошлюбним прізвищем позивачки 6 ОСОБА_5 , а відповідно до вже згаданого загального списку членів Міжгірського МСТ під порядковим номером 39 значиться ОСОБА_9 .

В даному контексті неналежними суд вважає заперечення відповідача щодо недоведення позивачами 2-6 факту членства в Споживчому товаристві відповідача у зв`язку з ненаданням суду визначених Статутом відповідача доказів на підтвердження такої участі, як-то письмової заяви про вступ та/або рішення правління Споживчого товариства, та/або затвердження такого рішення загальними зборами та/або документу, що підтверджує сплату вступного внеску та паю, та/або членського квитка, позаяк сама по собі ймовірна відсутність означених документів у позивачів 2-6 не може вважатися підставою для відсутності в особи прав та обов`язків члена Споживчого товариства, які виникли у встановленому порядку чи припинення членства в Споживчому товаристві.

Так, членство в Споживчому товаристві може бути індивідуальним або колективним (п. 3.1. Статуту).

Відповідно до п. 3.2. Статуту індивідуальними членами Споживчого товариства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку і виявили бажання брати участь у здійсненні цілей і завдань Споживчого товариства.

Порядок набуття членства в Споживчому товаристві визначений в п. 3.8. Статуту Споживчого товариства та пов`язується з поданням письмової заяви, сплатою вступного внеску, прийняттям органами управління Споживчого товариства рішення про вступ особи до складу Споживчого товариства.

При цьому, припинення членства в Споживчому товаристві, вихід/виключення з Споживчого товариства врегульовано положенням п.п. 3.16.- 3.19. Статуту та полягає у поданні членом Споживчого товариства заяви про вихід та прийняття рішення органами управління про вихід або про виключення фізичної чи юридичної особи зі складу членів Споживчого товариства.

Водночас, облік членів Споживчого товариства ведеться самим Споживчим товариством відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку (абз. 2 п. 1.10. Статуту).

Відповідачем суду не надано жодних доказів на підтвердження факту припинення членства позивачів 2-6 в Міжгірському МСТ на час прийняття оспорюваного рішення, їх виходу чи виключення зі складу Споживчого товариства або доказів, які могли б з достатньою долею вірогідності поставити під сумнів, що зазначені в позовній заяві позивачі є іншими особами ніж ті, що зазначені в загальному списку членів Міжгірського МСТ станом на 01.06.2023, додатку №1 до Протоколу загальних зборів від 10.06.2023, а відтак, аргументи Міжгірського МСТ в даній частині відхиляються судом, як і не підлягає до задоволення клопотання відповідача від 16.11.2023 про закриття провадження у справі у зв`язку з непідвідомчістю вказаного спору (через суб`єктний склад сторін) господарському суду.

Суд, при цьому, зважає, що облік членів Міжгірського МСТ ведеться самим же відповідачем, а з оглянутої в судовому засіданні книги №К-20 (в якому власне відповідачем і обліковуються дані щодо членства в Споживчому товаристві) вбачається, що в ній містяться відомості також і про дати народження, адреси проживання членів Споживчого товариства, що за загальними обставинами не може створювати перешкод в ідентифікації відповідачем певних фізичних осіб саме як членів Споживчого товариства незалежно від тотожності їх прізвища, імені та по-батькові.

Визначаючись з підставністю заявлених позивачами 2-6 позовних вимог з підстав порушення відповідачем порядку організації та скликання позачергових загальних зборів, на яких були прийняті оспорювані рішення, суд враховує наступне.

Статтею 8 Закону України «Про кооперацію» передбачено, що статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність.

За приписами ст. 15 Закону України «Про кооперацію» вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу.

Чергові загальні збори членів кооперативу скликаються правлінням або головою кооперативу у разі потреби, але не рідше одного разу на рік.

Про дату, місце, час проведення та порядок денний загальних зборів члени кооперативу повинні бути повідомлені не пізніше ніж за 10 днів до визначеного строку їх проведення.

Позачергові загальні збори членів кооперативу скликаються на вимогу:

не менше третини його членів;

спостережної ради;

ревізійної комісії (ревізора);

органу управління кооперативного об`єднання, членом якого він є.

Позачергові загальні збори членів кооперативу повинні бути скликані протягом 20 днів з дня надходження такої вимоги. У разі незабезпечення правлінням (головою) кооперативу скликання позачергових загальних зборів вони можуть бути скликані особами, які вимагали їх скликання, протягом наступних 20 днів.

У разі коли з організаційних причин (через територіальне розміщення чи значну чисельність членів кооперативу) проведення загальних зборів членів кооперативу неможливе, статутом кооперативу може бути передбачено скликання зборів уповноважених кооперативу. Кількість членів кооперативу, які мають право делегувати уповноважених, та порядок делегування уповноважених для участі у зборах уповноважених визначаються статутом кооперативу.

Загальні збори членів кооперативу правомочні вирішувати питання, якщо на них присутні більше половини його членів, а збори уповноважених - за наявності не менше двох третин уповноважених.

Кожний член кооперативу чи уповноважений кооперативу має один голос, і це право не може бути передано іншій особі.

Рішення загальних зборів членів (зборів уповноважених) кооперативу про прийняття, внесення змін до статуту, вступ до кооперативного об`єднання або вихід з нього та про реорганізацію або ліквідацію кооперативу вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало не менш як 75 відсотків членів кооперативу, присутніх на загальних зборах кооперативу. З інших питань рішення приймаються простою більшістю голосів членів (уповноважених) кооперативу, присутніх на його загальних зборах.

Рішення загальних зборів членів (зборів уповноважених) кооперативу приймаються відповідно до його статуту відкритим або таємним голосуванням.

За змістом розділу IV Статуту Міжгірського МСТ управління Споживчим товариством здійснюється на основі самоврядування, прозорості, участі його членів у вирішенні питань діяльності Споживчого товариства. Органом управління і контролю Споживчого товариства є, зокрема, загальні збори членів Споживчого товариства (п. 4.1., п.п. 4.2.1. п. 4.2. Статуту).

Загальні збори членів Споживчого товариства є вищим органом управління Споживчого товариства, які правомочні розглядати і вирішувати будь-які питання діяльності товариства (п. 5.1. Статуту).

До компетенції загальних зборів відповідно до п.п. а), н), о) п. 5.2. Статуту віднесено питання прийняття Статуту Споживчого товариства, внесення до нього змін і доповнень; здійснення права володіння, користування та розпорядження майном Споживчого товариства, його підприємств (об`єднань); прийняття рішення про продаж майна Споживчого товариства, про входження Споживчого товариства в Райспоживспілку, інші спілки, спільні підприємства та вихід з них.

Порядок скликання та проведення загальних зборів, голосування та прийняття рішень на них визначено в п.п. 5.3.-5.12. Статуту,

Так, відповідно до п. 5.4. Статуту чергові загальні збори членів Споживчого товариства скликаються правлінням не рідше одного разу на рік. Позачергові загальні збори членів Споживчого товариства скликаються на вимогу не менше третини його членів або за рішенням правління Споживчого товариства, або ревізійної комісії Споживчого товариства.

Позачергові загальні збори повинні бути скликані протягом 30 календарних днів з дня надходження такої вимоги. Якщо протягом зазначеного строку правлінням Споживчого товариства не будуть скликані на вимогу членів Споживчого товариства позачергові загальні збори, то вони можуть бути скликані тими, хто поставив таку вимогу згідно з п. 5.4. Статуту протягом наступних 20 календарних днів (п. 5.5. Статуту).

Відповідно до п. 5.6. Статуту про дату, час, місце проведення та порядок денний загальних зборів члени Споживчого товариства повинні бути повідомлені не пізніше ніж з 10 календарних днів до дати їх проведення.

Відповідно до змісту п.п. 5.7., 5.8. Статуту питання, що підлягають розгляду на загальних зборах членів Споживчого товариства вносяться правлінням Споживчого товариства за рішенням самого правління Споживчого товариства, а також за пропозиціями інших органів і осіб, визначених в п. 5.4. цього Статуту, подані не пізніше як за 7 календарних днів до дати проведення загальних зборів.

Члени Споживчого товариства, які мають бажання внести питання до порядку денного зборів, подають письмову заяву про це правлінню Споживчого товариства не пізніше ніж за 7 календарних днів до проведення зборів. Остаточний порядок денний затверджується загальними зборами членів Споживчого товариства.

Положеннями п. 5.9. Статуту визначено, що загальні збори членів Споживчого товариства правомочні вирішувати питання, якщо на них присутні більше половини його членів, які мають право ухвального голосу.

На загальних зборах членів Споживчого товариства ведеться протокол, до якого додається реєстраційний список учасників зборів з особистими підписами. Рішення загальних зборів членів Споживчого товариства приймаються у формі протоколу. Протокол та рішення загальних зборів членів Споживчого товариства підписує голова та секретар загальних зборів членів Споживчого товариства (п. 5.11. Статуту).

За змістом п. 5.12. Статуту рішення загальних зборів членів Споживчого товариства з питань, передбачених п.п. а) та о) п. 5.2. Статуту вважаються прийнятими, якщо за них проголосувало не менш як 75% членів Споживчого товариства, присутніх на загальних зборах членів Споживчого товариства. З інших питань рішення приймаються простою більшістю голосів членів Споживчого товариства, присутніх на його загальних зборах.

При цьому, відповідно до п. 5.3. Статуту кожний член Споживчого товариства, в тому числі колективний, користується на загальних зборах/зборах уповноважених/пайовиків Споживчого товариства правом одного голосу незалежно від розміру внесеного ним пайового внеску, і це право не може бути передане іншим особам.

Як вже зазначалося вище, позовні вимоги обґрунтовуються позивачами 2-6 порушенням відповідачем визначеного в п.п. 5.6.-5.8. Статуту Міжгірського МСТ, ст. 15 Закону України «Про кооперацію» порядку скликання та проведення загальних зборів 10.06.2023, що полягає у неналежному повідомленні/неповідомленні позивачів про їх проведення 10.06.2023, що є порушенням корпоративних прав на участь в управлінні споживчим товариством та, відповідно, підставою для визнання недійсними рішень, прийнятих та таких загальних зборах.

Позатим, суд зазначає, що із внесенням 17.10.2019 змін до Господарського процесуального кодексу України, статтю 79 викладено у новій редакції, чим фактично впроваджено в господарський процес стандарт доказування «вірогідності доказів».

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17 та аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Верховний Суд у постанові від 07.06.2023 у справі № 916/211/22 зазначив, що підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів членів кооперативу можуть бути: порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів; позбавлення члена кооперативу можливості взяти участь у загальних зборах; порушення рішенням загальних зборів прав чи законних інтересів члена.

Однак не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів юридичної особи, є підставами для визнання недійсними прийнятих ними рішень.

Для визнання недійсними рішень загальних зборів кооперативу повинен бути доведеним факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів члена кооперативу (позивача).

Вирішуючи питання про захист порушеного права, суд має враховувати інтереси і самого кооперативу і його інших членів, крім позивача, тобто дотримуватися балансу інтересів членів кооперативу і самого кооперативу. Тому важливо встановити не абстрактне, а конкретне порушене право чи інтерес члена кооперативу для його співставлення з інтересами інших членів та кооперативу, які можуть бути порушені визнанням недійсним ухваленого рішення. Подібні за змістом висновки викладено у постановах Верховного Суду від 07.09.2021 у справі №916/2506/20, від 28.03.2023 у справі №916/213/22, від 30.05.2023 у справі №916/212/22, від 27.03.2023 у справі №906/908/21, від 15.06.2022 у справі №910/6685/21.

Суд зазначає, що такий підхід до вирішення подібних корпоративних спорів є усталеним і його послідовно дотримуються господарські суди під час вирішення спору щодо оскарження рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичних осіб. Визначальним для задоволення такого позову є наявність ознак порушення оскаржуваним рішенням прав та інтересів позивача (постанова Верховного суду у складі Касаційного господарського суду від 30.11.2023 у справі №362/666/19).

Велика Палата Верховного Суду зазначала, що розглядаючи справи у спорах, що виникли між господарським товариством та одним із його учасників, суди мають враховувати, що інтереси товариства можуть не збігатися з інтересами окремих його учасників, а інтереси учасників товариства також не завжди збігаються (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі №923/876/16). Тому, вирішуючи питання щодо ефективності обраного позивачем способу захисту, суди мають враховувати баланс інтересів усіх учасників і самого товариства, уникати зайвого втручання в питання діяльності товариства, які вирішуються виключно рішенням загальних зборів учасників товариства, надавати оцінку добросовісності інших учасників, права яких в разі задоволення позовних вимог можуть бути порушені.

Ефективність позовної вимоги про визнання рішень зборів недійсними має оцінюватися, виходячи з конкретних обставин справи, в тому числі, враховуючи обставини зміни складу учасників, розміру статутного капіталу, добросовісності поведінки нових учасників, тощо (постанова Верховного суду у складі Касаційного господарського суду від 09.11.2023 у справі №916/3496/20).

Відповідно до долучених до позовної заяви описів вкладення в цінний лист від 30.05.2023, оригінали яких оглянуто в судовому засіданні 14.02.2024 разом з фіскальним чеком Укрпошти про оплату вартості їх надіслання, відповідачем 30.05.2024 повідомлено позивачів 2-4 про проведення 10.06.2023 загальних зборів членів Міжгірського МСТ шляхом надіслання їм відповідного запрошення на збори.

Відповідач пояснює, що означені запрошення позивачам 2-4 надсилалися за адресою їх місця роботи в Райспоживспілці, де вони працевлаштовані, зокрема, позивач 3 ОСОБА_2 на посаді голови правління, а решту членів Споживчого товариства про оспорювані загальні збори повідомлялося 30.05.2023 шляхом надання наручно письмових запрошень на збори (копії запрошень від 30.05.2023 долучені до позовної заяви) із зазначенням місця проведення загальних зборів, їх порядку денного, поштовими засобами за відомими Споживчому товариству адресами місця проживання та в телефонному режимі.

На підтвердження означених обставин відповідачем суду надано Акт від 30.05.2023 комісії відповідача про повідомлення 30.05.2023 шляхом надання наручно запрошень на збори 149 членам Споживчого товариства, Акт від 30.05.2023 комісії відповідача про неможливість повідомлення 21 члена Споживчого товариства про проведення 10.06.2023 загальних зборів у зв`язку з їх знаходженням закордоном (зі слів родичів) та 3 членам Споживчого товариства, які зі слів родичів померли.

При цьому, суд зважає, що зміст Протоколу свідчить, що позивач 3 ОСОБА_2 брала участь в позачергових загальних зборах співвласників, висловлювала пропозиції щодо включення в порядок денний додаткового питання та надавала пропозиції щодо поділу майна Споживчого товариства (кафе «Вікторія») між його членами (п. 1 порядку денного), а відповідно до Акту від 10.06.2023, складеного комісією у складі трьох пайовиків (членів) Міжгірського МСТ ОСОБА_2 як пайовик Споживчого товариства та представник голова правління Міжгірської районної спілки споживчих товариств була присутня на загальних зборах 10.06.2023 в приміщенні ресторану «Карпати» в смт. Міжгір`я Закарпатської області, брала активну участь в роботі зборів, голосуванні за прийняті рішення на зборах, але від підпису у реєстраційному списку членів Споживчого товариства відмовилась.

З урахуванням наведеного, суд висновує про доведеність відповідачем факту належного повідомлення позивачів 2-4 про дату, місце, час проведення та порядок денний загальних зборів, позаяк зміст ч. 5 ст. 15 Закону України «Про кооперацію», п. 5.6. Статуту відповідача свідчить, що відповідне повідомлення членів Споживчого товариства повинно бути здійснене не пізніше ніж за 10 календарних днів до дати їх проведення, що й було здійснено відповідачем шляхом надіслання 30.05.2023 позивачам 2-4 за відомою Міжгірському МСТ адресою місця їх роботи запрошення на загальні збори 10.06.2023 року.

Отримання означених запрошень позивачами 2-4 на загальні збори 10.06.2023 представником позивачів не заперечується, як і не спростовано позивачами належними та допустимими доказами аргументів відповідача про наявність трудових відносин позивачів 2-4 з позивачем 1 (куди й надсилалися запрошення), хоча саме позивачі 1-4 за загальними обставинами не можуть не володіти інформацією про наявність/відсутність власних трудових відносин, що виключає наявність сумніву в утрудненні подання суду відповідних доказів на спростування аргументів відповідача в цій частині.

Означені обставини в сукупності з доведенням матеріалами справи присутності на загальних зборах 10.06.2023 позивача 3 спростовують аргументи позивачів 2-4 про їх неналежне повідомлення про відповідні загальні збори.

Суд, при цьому, зважає, що брати участь в роботі загальних зборів є обов`язком членів Споживчого товариства (п.п. б) п. 3.15. Статуту відповідача), а відтак, при добросовісній реалізації позивачами 2 та 4 своїх обов`язків членів Споживчого товариства брати участь в роботі загальних зборів, що водночас є і їх правом на участь в управлінні Споживчим товариством, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в будь-якому разі були не позбавлені можливості взяти участь в загальних зборах відповідача, навіть з урахуванням ймовірного отримання запрошення на такі збори в термін, менший ніж 10 календарних днів до дати їх проведення.

Суду, при цьому, не надано доказів, що позивачі 2 та 4 намагалися взяти участь в загальних зборах та/або скористатися наданим п.п. 5.7., 5.8. Статуту Міжгірського МСТ правом формування порядку денного загальних зборів шляхом подання в семиденний строк до дати проведення зборів відповідних пропозицій до правління Споживчого товариства, у зв`язку з чим аргументи представника позивача щодо пізнішої, ніж встановлено в Статуті, дати повідомлення позивачів 2-4 про загальні збори 10.06.2023 не можуть бути взяті судом до уваги.

Водночас, в аспекті повідомлення позивача 5 про проведення 10.06.2023 позачергових загальних зборів членів Споживчого товариства, судом встановлено, що запрошення №17 від 30.05.2023 на загальні збори, яке було адресовано ОСОБА_4 вручено 30.05.2023 ОСОБА_6 , яка згідно з пояснюючою запискою від 18.10.2023 інспектора по кадрах відповідача не є членом Міжгірського МСТ і її помилково повідомлено про скликання загальних зборів 10.06.2023 замість ОСОБА_4 .

З урахуванням наведеного, суд констатує, що на час прийняття даного рішення матеріали справи не містять належних та допустимих в розумінні процесуального закону доказів повідомлення відповідачем позивачів 5 та 6 про проведення 10.06.2023 позачергових зборів у встановлений Статутом строк.

Суд, при цьому, погоджується з позицією відповідача, що положеннями Статут, як і нормами чинного законодавства не визначено конкретного способу повідомлення членів Споживчого товариства про проведення загальних зборів, проте підставними є аргументи позивачів, що особа, яка скликає загальні збори повинна вжити всіх розумних заходів для повідомлення учасників про їх проведення, а обраний спосіб повідомлення повинен забезпечити реальне (ане формальне) повідомлення.

При цьому, у випадку заперечення учасником факту повідомлення його про проведення загальних зборів, обов`язок доказування обставин такого повідомлення покладається на відповідача, як на особу, рішення органу управління якої оспорюється (постанови Верховного суду від 07.09.2021 у справі №916/2506/20, від 10.02.2021 у справі №923/226/20, від 05.09.2023 у справі №916/2660/21).

З урахуванням викладеного, критично оцінюються судом аргументи відповідача про належне повідомлення позивачів 5-6 про проведення 10.06.2023 загальних зборів в усному порядку та долучені на підтвердження означеної обставини Акти від 30.05.2023 створених відповідачем комісій з повідомлення про проведення загальних зборів

Позатим, Верховний Суд у постанові від 13.09.2023 у справі № 910/1255/22 звернув увагу на те, що саме по собі неповідомлення учасника про загальні збори не є беззаперечною підставою для визнання рішень, ухвалених на таких зборах, недійсними.

Подібні за змістом висновки викладено у постановах Верховного Суду від 07.09.2021 у справі №916/2506/20, від 15.06.2022 у справі №910/6685/21, від 27.03.2023 у справі №906/908/21, від 28.03.2023 у справі №916/213/22, від 30.05.2023 у справі №916/212/22, від 07.06.2023 у справі №916/211/22. У кожній справі суд оцінює сукупність всіх встановлених обставин, зокрема зміст ухвалених на зборах рішень (наскільки вони порушують права або законні інтереси учасника), наявність кворуму, баланс інтересів позивача та інших учасників, які голосували за прийняття оскаржуваних рішень тощо.

Суд зауважує, що як позивачі 2-5 (наявність корпоративних прав яких в управління відповідачем вважається судом встановленою), так і позивач 1 (який оспорює рішення загальних зборів відповідача з окремих, не пов`язаних з порушенням корпоративних прав підставі) ні в позовній заяві, ні в заявах по суті, ані представник в судових засіданнях не зазначають чим прийняті рішення на зборах 10.06.2023 порушують їх права та інтереси.

Тобто, позивач не висловлює свою незгоду зі змістом ухвалених рішень, які підтримані уповноваженими членами Міжгірського МСТ, а наголошує лише на певних процедурних порушеннях.

Означені правові висновки за схожих обставин справи викладені в постанові Верховного суду у складі Касаційного господарського суду від 30.11.2023 у справі №362/666/19 та суд вважає їх релевантними до застосування в спірних правовідносинах.

За встановленими у справі обставинами, підставою скликання позачергових загальних зборів Споживчого товариства була вимога №12 від 09.05.2023, підписана 76 членами Міжгірського МСТ (копія вимоги №12 від 09.05.2023) долучена відповідачем до відзиву на позов, що відповідає приписам ч. 6 ст. 15 Закону України «Про кооперацію», положенням п.п. 5.4., 5.5. Статуту відповідача.

Зміст Протоколу від 10.06.2023 свідчить про наявність кворуму на позачергових загальних зборах Споживчого товариства в розумінні приписів ч. 9 ст. 15 Закону України «Про кооперацію», п. 5.9. Статуту відповідача, а прийняті загальними зборами відповідача 10.06.2023 рішення набрали достатню кількість голосів в розумінні ч. 11 Закону України «Про кооперацію», п. 5.12. Статуту Міжгірського МСТ, що не заперечується і позивачами у справі.

Суд зауважує, що в спірних правовідносинах важливим є також врахування принципу пропорційності - справедливої рівноваги (балансу) між інтересами членів Споживчого товариства, які реалізують свої права на участь в управлінні Споживчим товариством й були присутні на спірних загальних зборах, інтересами позивача та можливістю реалізації виключної компетенції вищого органу управління відповідачем.

З огляду на зміст спірних правовідносин суд констатує, що інтереси окремого члена Споживчого товариства можуть не збігатися з інтересами інших членів, а тому, вирішуючи питання щодо визнання недійсними рішення загальних зборів, суди мають враховувати баланс інтересів усіх членів Споживчого товариства та самого Споживчого товариства, як і уникати зайвого втручання в виключну компетенцію вищого органу управління Споживчого товариства, що без доведення окремим членом наявності порушення оспорюваним рішенням його прав/інтересів не відповідатиме принципу пропорційності в спірних правовідносинах.

В той же час, за встановленими обставинами справи, рішення, які прийняті на оспорюваних загальних зборах не мають правових наслідків безпосередньо для позивачів, позаяк:

- питання 1 та 2 (виходу зі спілки споживчих товариств та викладення, у зв`язку з цим, положень Статуту в новій редакції) є формою реалізації виключної компетенції загальних зборів відповідача та жодних негативних наслідків безпосередньо для позивачів 2-6 не несе;

- рішення щодо 3 питання про надання об`єктів торгівлі нежитлові споруди Міжгірського МСТ в оренду з правом викупу (фінансовий лізинг) виключно пайовикам, працівникам споживчої кооперації за згодою загальних зборів є неіндивідуалізованим щодо кола осіб, яких воно стосується та на чиї права впливає, а загально-сформульована можливість отримання майна Споживчого товариства виключно його членами апріорі не може порушувати права чи зачіпати інтереси позивачів 2-6 як відповідних членів Споживчого товариства; в той же час відповідне надання в оренду з правом викупу відповідно до змісту рішень загальних зборів з 3 питання порядку денного в подальшому в будь-якому разі потребуватиме окремої згоди загальних зборів.

Таким чином, позивачами не зазначено, а судом не встановлено порушення оспорюваними рішеннями прав позивачів 2-6 як членів Споживчого товариства, а сама їх незгода з прийнятими загальними зборами рішеннями не може бути єдиною підставою для їх скасування.

Суд вважає також за необхідне зазначити, що за встановлених у справі обставин не може вважатися ефективним обраний позивачами спосіб захисту порушених прав на участь в управлінні Споживчим товариством шляхом визнання недійсними рішень, прийнятих на загальних зборах, позаяк задоволення позовних вимог жодним чином не відновить право позивачів 2-6 на участь в загальних зборах, які вже відбулися та рішення яких жодним чином не порушують прав відповідних членів Споживчого товариства.

З урахуванням наведеного, нерелевантними до спірних правовідносин суд вважає також і правові позиції Верховного суду, що викладені в постановах від 06.03.2018 у справі №907/167/17, від 22.10.2019 у справі №923/876/16, від 18.01.2024 у справі №910/9370/20, від 11.12.2019 у справі №916/2584/18, від 06.02.2020 у справі №906/307/19 та наведені позивачами у позовній заяві, письмовому виступі в судових дебатах, позаяк у справах №907/167/17, №923/876/16, №910/9370/20, №916/2584/18, №906/307/19 мали місце інші встановлені судами обставини справи щодо порушення оспорюваними рішеннями загальних зборів прав позивача (зміна розміру частки позивача в статутному капіталі/припинення загальними зборами повноважень позивача як голови виконавчого органу товариства/виключення/вихід учасника з товариства), тоді як в спірних правовідносинах жодного порушення прав позивачів 2-6 оспорюваним в даній справі рішенням загальних зборів відповідача останніми не доводиться, а судом не встановлено.

Резюмуючи викладене, суд констатує, що оспорювані позачергові загальні збори Міжгірського міського споживчого товариства, рішення яких оформлені протоколом від 10 червня 2023 року, були повноважними і правомочними щодо прийняття рішень по питанням порядку денного, проведені за наявності кворуму, а оспорювані рішення були прийняті загальними зборами Міжгірського міського споживчого товариства із дотриманням положень чинного законодавства, приписів статуту Міжгірського МСТ та за відсутності порушень прав позивачів 2-6 оспорюваними рішеннями, а тому позовні вимоги як необгрунтовано заявлені за недоведенням позивачами факту порушення власних прав рішенням загальних зборів відповідача, - до задоволення не підлягають.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 73 ГПК Украни доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин ніж ті, що досліджені судом, а відтак, зважаючи на зазначене вище, позовні вимоги як необгрунтовано заявлені до задоволення не підлягають.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати позивачів по сплаті судового збору на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на самих позивачів у справі.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи, що відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 129, 221, 236, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного Господарського суду.

Повне судове рішення складено та підписано 29 лютого 2024 року.

Суддя Лучко Р.М.