ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2024 р. Справа№ 910/12903/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Барсук М.А.

Кропивної Л.В.

при секретарі судового засідання Гуменюк І.О.,

за участю представників:

від позивача - Кавчук А.В.,

від відповідача - Погодін В.О.,

від третьої особи - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 у справі №910/12903/23 (суддя Ващенко Т.М.) за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Селянське (фермерське) господарство "Злагода" про визнання недійсним договору поруки.

встановив наступне.

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" про визнання недійсним Договору поруки № 221121-П/1 від 22.11.2021, укладеного в забезпечення виконання зобов`язань позичальника - Селянського (фермерського) господарства "Злагода" за кредитним договором №221121-КЛН/1 від 22.11.2021, укладеним з відповідачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.09.2023 відкрито провадження у справі №910/12903/23, постановлено її розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 10.10.2023, а також залучено до участі у справі Селянське (фермерське) господарство "Злагода" третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, а також витребувано докази від Акціонерного товариства "Мегабанк".

05.10.2023 від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

10.10.2023 суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 24.10.2023.

19.10.2023 від позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних заходів.

Ухвалою від 23.10.2023 суд задовольнив означену заяву та забезпечив участь у підготовчому засіданні 24.10.2023 представника ОСОБА_1 - адвоката Кавчука Андрія Вікторовича, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних заходів.

В судове засідання 24.10.2023 представник позивача не прибув.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.10.2023 суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 07.11.2023.

06.11.2023 позивач подав до суду заяву про зміну підстав позову.

07.11.2023 суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про оголошення перерви в судовому засіданні до 23.11.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.11.2023 відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного процесуального строку для подання заяви про зміну підстав позову, заяву ОСОБА_1 від 06.11.2023 про зміну підстав позову залишено без розгляду.

У судовому засіданні 23.11.2023 представник ОСОБА_1 - адвокат Кавчук Андрій Вікторович, повідомив про подання ним до початку судового засідання заяви про відвід судді Ващенко Т.М. від розгляду даної справи та просив її задовольнити.

Місцевий господарський суд, встановивши під час судового засідання відсутність зареєстрованої відділом діловодства суду заяви про відвід судді від розгляду справи, оголосив про залишення такої заяви без розгляду.

Згодом, як зазначив суд, після проголошення ухвали про залишення усного клопотання представника позивача про відвід судді без розгляду, адвокат Кавчук Андрій Вікторович оголосив, що він не довіряє цьому складу суду та від`єднався від відеоконференції (залишив зал судового засідання) до закінчення судового засідання.

В судовому засіданні 23.11.2023 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Після закінчення судового засідання відділом діловодства Господарського суду міста Києва зареєстровано подану представником ОСОБА_1 - адвокатом Кавчуком Андрієм Вікторовичем, заяву про відвід судді Ващенко Т.М. від розгляду даної справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 визнано подання 23.11.2023 представником ОСОБА_1 - адвокатом Кавчуком Андрієм Вікторовичем, заяви про відвід судді Ващенко Т.М. від розгляду справи №910/12903/23, зловживанням процесуальними правами; заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Кавчука Андрія Вікторовича про відвід судді Ващенко Т.М. від розгляду справи №910/12903/23 залишено без розгляду; застосовано до ОСОБА_1 захід процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 2 684,00 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) у дохід Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України, 01021, м. Київ, вул. Липська, 18/5; ідентифікаційний код 26255795) 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп. штрафу.

Місцевий господарський суд в ухвалі вказав, що подання позивачем заяви про зміну підстав позову спрямовано не на реальний захист прав чи інтересів позивача, а на затягування розгляду даної справи, що не допускається законом.

Врахувавши спрямованість дій позивача на затягування розгляду справи, а також подання представником позивача надуманої заяви про відвід судді з порушенням встановлених статтею 38 ГПК України строків для її подання, суд дійшов висновку про те, що наведене свідчить про зловживання позивачем його процесуальними правами.

Оскільки подання представником позивача - адвокатом Кавчуком Андрієм Вікторовичем, 23.11.2023 заяви про відвід судді визнано зловживанням процесуальними правами, суд на підставі ч. 3 ст. 43 ГПК України залишив цю заяву без розгляду та застосував захід процесуального примусу у вигляді накладення на позивача штрафу на підстави ч. 1 ст. 135 ГПК України в розмірі одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 2 684,00 грн.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказану ухвалу суду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на відсутність зловживання ним процесуальними правами, з огляду на подання заяви про відвід вперше, а також на те, що подання заяви про зміну підстав позову не є затягуванням розгляду справи.

Так, за доводами скаржника подання позивачем заяв про зміну підстав позову та про відвід є реалізацією прав учасника провадження, що передбачені ГПК України.

Також, скаржник вказує, що до нього застосовано найсуворіший захід процесуального примусу - штраф.

Представник апелянта - позивача у справі в судовому засіданні підтримав вимоги за апеляційною скаргою.

Представник відповідача заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги та просив залишити оскаржувану ухвалу без змін.

Третя особа правом на участь представника у даному судовому засіданні не скористалася.

Стосовно повідомлення третьої особи про дату, час та місце розгляду даної справи судом, слід зазначити наступне.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року станом на 30 діб, строк дії якого в подальшому продовжувався відповідними Указами Президента Україна та триває й на теперішній час.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 23.12.2022, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за № 1668/39004 (зі змінами), затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.

До вказаного Переліку тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України входить Великобілозерська сільська територіальна громада Василівського району Запорізької області.

Місцезнаходженням третьої особи у справі є село Гюнівка Василівського району Запорізької області.

Отже, у відділень Укрпошти відсутні можливості доставки пошти третій особі.

Порядок повідомлення осіб, що знаходяться на тимчасово окупованій території врегульовано нормами ст.121 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України".

Відповідно до частини першої статті 121 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

На підставі викладеного, повідомлення судом третьої особи про розгляд справи здійснювалося через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою в частині визнання зловживанням процесуальними правами подання заяви про відвід судді від розгляду справи, а також в частині залишення без розгляду заяви про відвід судді, та скасування оскаржуваної ухвали в частині застосування до позивача заходу процесуального примусу у вигляді штрафу, з наступних підстав.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 у справі №910/12903/23 про визнання зловживанням процесуальними правами подання заяви про відвід судді від розгляду справи, залишення цієї заяви без розгляду та застосування до позивача заходу процесуального примусу у вигляді штрафу.

Згідно з частиною 2 статті 254 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Відповідно до практики Верховного Суду (постанова від 26.02.2019 у справі № 910/12099/17, постанова від 24.02.2020 від 24.02.2020) у пункті 14 частини 1 статті 255 Господарського процесуального кодексу України йдеться про залишення без розгляду заяв, поданих по суті справи, перелік яких наведено у частині 2 статті 161 Господарського процесуального кодексу України, що закріплена у § 1 "Заяви по суті справи" гл. 1 розділу II, згідно з якою заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Тобто, на підставі пункту 14 частини 1 статті 255 Господарського процесуального кодексу України в апеляційному порядку окремо від рішення суду може бути оскаржена ухвала про залишення без розгляду заяви виключно за умови, якщо така ухвала має "завершальне" значення щодо можливості судового розгляду та перешкоджає провадженню у справі. Ухвала про залишення без розгляду заяви про відвід судді направлена на вирішення окремого процесуального питання, тобто така ухвала не перешкоджає провадженню у справі.

У даному випадку судом першої інстанції була залишена без розгляду заява з процесуальних питань (а не заява по суті) на підставі частини 3 статті 43 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Отже, ухвала про залишення без розгляду заяви про відвід судді не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, а заперечення на таку ухвалу включаються до апеляційної скарги на рішення суду (що підтверджується практикою Верховного Суду, зокрема постанова від 16.06.2020 у справі № 904/1339/19, від 10.03.2020 у справі № 910/24075/16).

При цьому згідно з пунктом 4 частини 5 статті 260 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

В свою чергу, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.01.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 у справі №910/12903/23.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20 липня 2006 року вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Zand v. Austria", висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з […] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів […]".

Отже, розгляд справи судом, який не має передбачених законом повноважень, не сумісний з приписами процесуального закону і обов`язками держави, визначеними у статті 6 Конвенції.

Статтею 264 ГПК України визначені підстави для закриття апеляційного провадження.

Водночас, хоча стаття 264 ГПК України не містить такої підстави для закриття провадження, як помилково відкрите, в даному випадку, процесуально вірними будуть дії апеляційної інстанції щодо закриття апеляційного провадження, оскільки апеляційне провадження у даній справі було відкрите з перегляду ухвали суду першої інстанції, яка не підлягає оскарженню, і в разі апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали суд апеляційної інстанції буде діяти не як "суд встановлений законом" в розумінні статті 6 Конвенції та прецедентної практики Європейського суду з прав людини.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08.01.2019 у справі № 922/1906/18, від 10.09.2019 у справі № 914/3604/15, від 13.08.2019 у справі № 5002-17/2743-2009, від 20.08.2019 у справі № 910/1702/15-г, від 29.04.2020 у справі № 917/1185/18, від 26.02.2021 у справі № 29/5005/6381/2011, від 06.05.2021 у справі № 910/6116/20.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 у справі №910/12903/23 в частині визнання зловживанням процесуальними правами подання представником ОСОБА_1 - адвокатом Кавчуком Андрієм Вікторовичем, заяви про відвід судді Ващенко Т.М. від розгляду справи №910/12903/23 а також в частині залишення без розгляду заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Кавчука Андрія Вікторовича про відвід судді Ващенко Т.М. від розгляду справи №910/12903/23, підлягає закриттю.

Таким чином, оскаржувана ухвала місцевого господарського суду переглядається Судом в частині застосування до позивача заходу процесуального примусу у вигляді штрафу, оскільки згідно п. 16 ч. 1 ст. 255 ГПК України така ухвала може бути оскаржена окремо від рішення суду.

Як вже було вказано, місцевий господарський суд, визнавши дії позивача з подання заяви про зміну підстав позову, спрямованими на затягування розгляду даної справи, а також подання представником позивача надуманої заяви про відвід судді з порушенням встановлених статтею 38 ГПК України строків для її подання, дійшов висновку про те, що наведене свідчить про зловживання позивачем його процесуальними правами та застосував такий захід процесуального примусу, як штраф.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо застосування до позивача заходу процесуального примусу у вигляді штрафу, з огляду на наступне.

Неодмінним конституційним правом людини й громадянина є право на судовий захист, закріплене у ст. 55 Конституції України.

У ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. зловживання правом визначається як діяльність або дії, спрямовані на скасування прав та свобод, визнаних у Конвенції, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Зловживання процесуальними правами - це процесуальне правопорушення, яке характеризується умисними недобросовісними діями учасників господарського процесу (їх представників), що призводять до порушення процесуальних прав інших учасників процесу, з метою перешкоджання господарському судочинству, що є підставою для застосування судом процесуальних санкцій (позбавлення права на процесуальну дію або застосування судом інших негативних юридичних наслідків, передбачених законом).

Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - ухваленню законного та обґрунтованого рішення, а також створенню особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав і так само прав та інтересів інших осіб. У разі ж коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, для затягування розгляду, для створення перешкод опоненту) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним (аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 12.08.2019 у справі №905/945/18, від 16.10.2019 у справі №906/936/18 та від 06.05.2021 у справі № 910/6116/20).

Зловживання процесуальними правами зводиться до того, що особа реалізує свої процесуальні права і вчиняє передбачені процесуальним законодавством процесуальні, дії, але робить це на шкоду іншим особам, з метою, яка не співпадає з завданням господарського процесу, визначеним у статті 2 ГПК України (справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави).

Верховний Суд зазначив, що доволі важко провести межу між правомірною реалізацією власних прав і зловживанням правами, оскільки зовні вони виглядають однаково (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17).

В силу приписів ч. 3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

За приписами ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 119 ГПК України унормовано, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою. Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Позивач, звертаючись до суду з заявою про зміну підстав позову після закриття підготовчого провадження, заявив клопотання про поновлення строку на подання вказаної заяви, в якому виклав причини пропуску ним відповідного строку, які на його думку є поважними.

Колегія суддів враховує, що заява про зміну підстав позову подана позивачем лише на 13 день після закриття підготовчого провадження.

На переконання колегії суддів вказаний пропуск строку не можна вважати значним для того, щоб вважати наведену дію такою, що спрямована на затягування розгляду даної справи.

Так, позивачем було реалізовано право на зміну підстав позову, передбачене ч. 3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, хоча й з пропуском строку, який не є значним.

З метою доведення поважності причин пропуску такого строку позивач навів причини, які на його думку, свідчать про поважність його пропуску, що також є реалізацією процесуального права заявника.

Стосовно висновку суду про те, що подання заяви про відвід є зловживання процесуальними правами та застосування як наслідок цього штрафу до позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Право учасника справи за наявності сумнівів у безсторонності суду заявити відвід одному із суддів або всьому складу суду, що розглядають справу, закріплене законодавством і спрямоване на усунення будь-яких сумнівів в об`єктивності та неупередженості суду і, як наслідок, забезпечення довіри до судових рішень.

Для гарантування того, що суд, який розглядає справу, є об`єктивним і неупередженим, чинне процесуальне законодавство встановлює порядок розгляду відводу, передбачений ст. 39 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач, реалізуючи своє передбачене господарським процесуальним законодавством право заявити відвід судді, звернувся до суду із відповідною заявою.

Така заява подана позивачем вперше і обґрунтована наявністю у нього сумнівів у об`єктивності та неупередженості судді, яка, за доводами заявника відводу, безпідставно закрила підготовче провадження.

Відповідно до вимог господарського процесуального законодавства подана заява про відвід підлягала вирішенню у порядку статей 38-39 ГПК України із наданням зазначеним доводам відповідної оцінки.

Проте, місцевий господарський суд усупереч наведеним положенням законодавства, відповідного порядку розгляду заяви про відвід не дотримався, натомість ухвалою від 23.11.2023 залишив її без розгляду з передбачених ч. 3 ст. 43 ГПК України підстав.

Ця стаття закріплює неприпустимість зловживання процесуальними правами. Так, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема, заявлення завідомо безпідставного відводу. Якщо подання заяви визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути таку заяву.

Зловживання процесуальними правами є можливим, якщо внаслідок реалізації права створюється перешкода у вирішенні завдань господарського судочинства. Механізм зловживання процесуальними правами зводиться до того, що особа, яка прагне до досягнення певних правових наслідків, здійснює процесуальні дії, з якими закон пов`язує настання таких наслідків, при цьому її дії мають штучний характер, тобто не ґрунтуються на об`єктивних обставинах. Під зловживанням процесуальними правами слід розуміти умисні і несумлінні дії учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних з наслідками, до яких вони можуть призвести; використанні наданих прав усупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження; перешкоджанні діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ; необґрунтованому перевантаженні роботи суду.

Заявлення позивачем відводу вперше не може вважатися зловживанням процесуальними правами, оскільки такі дії не мають системного характеру, а сама заява про відвід мотивована посиланнями на обставини, які заявник вважав обґрунтованими (постанова Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №214/2502/16-ц).

Відповідно до ст. 131 Господарського процесуального кодексу України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Заходами процесуального примусу, згідно зі ст. 132 Господарського процесуального кодексу України, є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) штраф.

Застосування до особи заходів процесуального примусу не звільняє її від виконання обов`язків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч. 1 ст. 135 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: 1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; 2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; 3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; 4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк; 5) порушення заборон, встановлених частиною десятою статті 188 цього Кодексу.

Враховуючи те, що подання позивачем заяви про зміну підстав позову не можна розцінювати як затягування розгляду даної справи, а подання заяви про відвід вперше не може вважатися зловживанням процесуальними правами, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість застосування місцевим господарським судом до позивача заходу процесуального примусу у вигляді штрафу.

Отже, в наведеній частині оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 240, 255, 264 , 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 у справі №910/12903/23 в частині визнання зловживанням процесуальними правами подання представником ОСОБА_1 - адвокатом Кавчуком Андрієм Вікторовичем, заяви про відвід судді Ващенко Т.М. від розгляду справи №910/12903/23 а також в частині залишення без розгляду заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Кавчука Андрія Вікторовича про відвід судді Ващенко Т.М. від розгляду справи №910/12903/23.

2. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 у справі №910/12903/23 в частині застосування до ОСОБА_1 заходу процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 2 684,00 грн., скасувати.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 01.03.2024 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Барсук

Л.В. Кропивна