ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" лютого 2024 р.м. Одеса Справа № 916/4554/23
Господарський суд Одеської області у складі судді Петренко Н.Д.
за участю секретаря судового засідання Кафланової А.С.
розглянувши заяву позивача товариства з обмеженою відповідальністю Тютюнова компанія Південна про ухвалення додаткового рішення /вх. № 2-230/24 від 13.02.2024/ у справі № 916/4554/23
про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу у розмірі 249 345,52 грн
за участі представників сторін:
від позивача: не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки невідомі;
від відповідача: не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки невідомі.
Господарським судом Одеської області розглядалася справа № 916/4554/23 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Тютюнова компанія Південна до Концерну Військторгсервіс в особі філії Південна Концерну Військторгсервіс про стягнення з відповідача заборгованості за договором купівлі-продажу № 1-0561 від 09.01.2020 у розмірі 75 023,43 грн, з яких: 43 383,40 грн основний борг; 20 237,82 грн інфляційне збільшення; 11 402,21 грн пеня.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 09.02.2024 у справі № 916/4554/23 частково задоволено позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю Тютюнова компанія Південна та стягнуто з Концерну Військторгсервіс в особі філії Південна Концерну Військторгсервіс заборгованість за договором купівлі-продажу № 1-0561 від 09.01.2020 у розмірі 92 545,64 грн, з яких: 43 383,40 грн основний борг; 20 237,82 грн інфляційне збільшення; 11 402,21 грн пеня; 17 432,21 грн штраф на підставі п. 6.3 договору та судовий збір у розмірі 3 740,18 грн.

13.02.2024 на адресу суду надійшла заява позивача товариства з обмеженою відповідальністю Тютюнова компанія Південна про ухвалення додаткового рішення /вх. № 2-230/24/ у справі № 916/4554/23, в якій позивач просить вирішити питання судових витрат та стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

Ухвалою суду від 14.02.2024 прийнято до розгляду заяву позивача товариства з обмеженою відповідальністю Тютюнова компанія Південна про ухвалення додаткового рішення /вх. № 2-230/24 від 13.02.2024/ у справі № 916/4554/23; розгляд заяви призначено на 28.02.2024 об 11:10 год.

28.02.2024 на адресу суду надійшли заперечення відповідача /вх. № 8174/24/ на заяву позивача про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат, в яких відповідач просить зменшити розмір судових витрат на правничу допомогу до 5 000,00 грн. Відповідач вказує, що позивачем до заяви не долучено розрахункового (первиного) документу передбаченого Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтвердує сплату гонорару у заявленому до стягнення розмірі, а долучено лише квитанцію про часткову сплату гонорару у розмірі 12 000,00 грн.

Відповідач зауважує, що справу було призначено для розгляду як малозначну (в порядку спрощеного позовного провадження), адвокатом не було зібрано самостійно додаткових доказів, позовна заява не перевищувала п`яти сторінок та по справі додатково відбулось лише два судових засідання по 30 хв. кожне.

До судового засідання сторони не з`явилися, повідомлені належним чином, причини неявки невідомі.

Відповідно до ч. 4 ст. 244 ГПК України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Дослідивши матеріали справи в частині заяви позивача товариства з обмеженою відповідальністю Тютюнова компанія Південна про ухвалення додаткового рішення /вх. № 2-230/24 від 13.02.2024/ у справі № 916/4554/23, господарський суд зазначає наступне.

За приписами п. 12 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, є однією з засад господарського судочинства.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 123 ГПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Вказаною статтею передбачено, якими доказами заявник повинен підтверджувати розмір витрат на професійну правничу допомогу. У разі недотримання заявником вимог частини 4 вказаної статті щодо співмірності розміру заявлених до відшкодування витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт, суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката лише за клопотанням сторони. Суд враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Вказана правова позиція викладена в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19.

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Разом з цим, об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України. У ч. 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Тобто, "суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони" та "суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачем відповідне клопотання" не є тотожними за своєю суттю, що фактично відповідає висновку, викладеному у вищевказаній постанові.

У постанові від 05.10.2021 в справі № 907/746/17 колегія суддів Верховного Суду акцентувала увагу на тому, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав не пов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання учасника справи про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.

Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За правилами ч. 9 ст. 129 ГПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Судом встановлено, що у позовній заяві, сформованій у системі «Електронний суд» 18.10.2023, позивачем визначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових на правову допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що з метою захисту порушених прав, 18.09.2023 між АО «Шарк» (далі адвокатське об`єднання) та ТОВ Тютюнова компанія Південна /клієнт/ укладено договір № 6 про надання правової (правничої) допомоги, за умовами якого адвокатське об`єднання зобов`язується на умовах і в порядку, що визначені цим договором, надати клієнту обумовлені в п. 1.2 цього договору види правової допомоги, а клієнт зобов`язується на умовах і в порядку, що визначені цим договором, оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору /п. 1.1 договору/.

Пунктом 2.2.1 договору визначено, що розмір гонорару за надання клієнту правової допомоги, вид якої обумовлено у п. 1.2 цього договору, встановлено та погоджено сторонами у фіксованому розмірі, а саме: підготовка процесуальних документів, представництво інтересів в суді першої інстанції у розмірі 20 000,00 грн.

Передбачена п. 2.2.1 цього договору сума гонорару підлягає сплаті клієнтом в такому порядку:

12 000,00 грн протягом 5 банківських днів з дня укладення цього договору;

8 000,00 грн протягом 5 банківських днів з дня набрання законної сили судовим рішенням за результатами розгляду справи.

Судом встановлено, що представництво ТОВ Тютюнова компанія Південна в Господарському суді Одеської області здійснювалось адвокатом Філевським Ростиславом Миколайовичем на підставі ордеру АІ № 1466640 від 25.09.2023.

Враховуючи вищевказані докази, суд зазначає про доведеність позивачем факту надання йому правничої допомоги.

09.02.2024 між АО «Шарк» та ТОВ Тютюнова компанія Південна підписано акт № 6/1 прийняття-передачі наданих послуг за договором № 6 від 18.09.2023 про надання правової (правничої) допомоги, відповідно до якого узгоджена вартість послуг становить 20 000,00 грн. Опис послуг:

- підготовка позовної заяви з розрахунком заборгованості та виготовленням необхідних копій, сканкопій документів та подання позовної заяви з доданими до неї документами до суду (8 годин);

- підготовка заяви щодо усунення недоліків позовної заяви (2 години);

- підготовка заяви щодо збільшення розміру позовних вимог (2 години);

- підготовка заяви щодо участі у справі у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (1 година);

- участь у судовому засіданні (1 година);

- підготовка заяви щодо приєднання до матеріалів справи документів (1 година);

- участь у судовому засіданні (1 година);

- підготовка заяви про ухвалення додаткового рішення (2 години).

Судом досліджено платіжне доручення № 6908 від 20.10.2023 про сплату гонорару адвокату у розмірі 12 000,00 грн.

При цьому суд зауважує, діючим законодавством України встановлено, що витрати на оплату правничої допомоги підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх сторона уже сплатила чи їх вона ще має сплатити (ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Ця позиція відображена також у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, де зазначено, що витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено, але за умовою підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості (п.1 ч.2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу Кодексу).

Отже, наявність або відсутність у матеріалах справи платіжного доручення (квитанції) щодо сплати витрат на надання правої допомоги не має значення, якщо понесені витрати підтверджені належними та допустимими доказами. У зв`язку із чим суд відхиляє заперечення відповідача у цій частині.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд враховує, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Дослідивши заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, враховуючи заперечення відповідача, проаналізувавши акт № 6/1 прийняття-передачі наданих послуг за договором № 6 від 18.09.2023 про надання правової (правничої) допомоги від 09.02.2024, застосовуючи зазначені вище критерії розумності розміру заявлених позивачем до відшкодування витрат на оплату послуг адвоката, їх необхідності та співмірності зі складністю справи і виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг, враховуючи всі аспекти та характер спірних правовідносин у справі та виходячи із загальних засад господарського законодавства щодо принципів диспозитивності, змагальності сторін, рівності усіх учасників, господарський суд з урахуванням критерію реальності, дійсності, необхідності, розумності їх розміру, суд дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн., є необґрунтованими.

Так, дослідивши та оцінивши заяву позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з доданими до неї документами, суд враховує:

1) рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі;

2) обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору;

3) розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 8,02 % від ціни позову.

Заявлений адвокатом до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн. не відповідає критеріям, що наведені у частині 4 статті 126 ГПК України, оскільки надані послуги охоплюються однією послугою зі здійснення підготовки заяви по суті спору (в межах якої і формується правова позиція сторони по суті спору).

Суд враховує, що дана справа є малозначною, містить незначний обсяг доказів, адвокатом не було вжито додаткових заходів щодо отримання доказів.

Суд вважає безпідставним включення до переліку послуг з правової допомоги адвоката послуг: «виготовленням необхідних копій, сканкопій документів та подання позовної заяви з доданими до неї документами до суду». Оскільки технічне копіюванням документів у вигляді поліграфічних послуг, їх завіряння, направлення документів не є різновидом правничої допомоги, та не вимагає застосування професійних знань адвоката, тому такі дії не можуть бути віднесені до витрат на правничу допомогу. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.12.2020 у справі №808/1849/18. При цьому суд зазначає, що позивачем сформовано позовну заяві та інші заяви з процесуальних питань у системі «Електронний суд», що не вимагала від адвоката надмірних зусиль.

Так суд вважає необґрунтованим визначення адвокатом часу у кількості 1 година на підготовку заяви щодо участі у справі у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, яка складається всього із декількох абзаців.

Зважаючи на складність справи, надані послуги, принципи співмірності та розумності судових витрат, господарський вважає за належне стягнути з відповідачів витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

Проаналізувавши встановлені обставини в їх сукупності, господарський суд приходить до висновку, що заява позивача товариства з обмеженою відповідальністю Тютюнова компанія Південна про ухвалення додаткового рішення /вх. № 2-230/24 від 13.02.2024/ у справі № 916/4554/2 підлягає частковому задоволенню, так як частково обґрунтована та доведена.

Керуючись ст.ст. 129, 244, 254-255 Господарського процесуального кодексу України суд

ВИРІШИВ:

1. Заяву позивача товариства з обмеженою відповідальністю Тютюнова компанія Південна про ухвалення додаткового рішення /вх. № 2-230/24 від 13.02.2024/ у справі № 916/4554/2 задовольнити частково.

2. Стягнути з Концерну Військторгсервіс /, адреса 03151, м. Київ, вул. Малогвардійська, 28-а/ в особі філії Південна Концерну Військторгсервіс /, адреса 65012, м. Одеса, провул. Штабний, 1/ на користь товариства з обмеженою відповідальністю Тютюнова компанія Південна /, адреса 54005, м. Миколаїв, вул. Шнеєрсона, 9/ витрати на правову допомогу у розмірі 6 000,00 грн /шість тисяч гривень 00 копійок/.

3. В іншій частині відмовити.

Додаткове рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Накази видати після набрання додатковим рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Додаткове рішення складено 28.02.2024.

Суддя Н.Д. Петренко