ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року м. ОдесаСправа № 915/1031/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран,

секретар судового засідання К.А. Арустамян,

за участю представників сторін:

від позивача: В.О. Бартощук, Н.О. Дубровний

від відповідача: В.А. Рознін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 29.03.2023 (суддя Н.О. Семенчук, м.Миколаїв, повний текст складено та підписано 10.04.2023)

у справі №915/1031/21

за позовом ОСОБА_2 (правонаступниці ОСОБА_3 )

до ОСОБА_1

про стягнення (витребування з володіння) частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю у розмірі 590625,00 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог

ОСОБА_3 (правонаступниця ОСОБА_2 , надалі також ОСОБА_2 ) звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою б/н від 05.07.2021, в якій просив суд стягнути з ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1 ) частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Н Авто» (надалі також ТОВ «Н Авто») у розмірі 590625,00 грн, що становить 56,25% статутного капіталу ТОВ «Н Авто».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у встановлений договором купівлі-продажу корпоративних прав строк ОСОБА_1 свого обов`язку зі сплати вартості частки у статутному капіталі товариства не виконав, у зв`язку з чим позивач вказує про наявність у нього права вимагати повернення товару (корпоративних прав) на підставі частини четвертої статті 694 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції від 29.03.2023

Господарський суд Миколаївської області рішенням від 29.03.2023 у справі №915/1031/21 позов задовольнив. Стягнув (витребував з володіння) з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 частку у статутному капіталі ТОВ «Н Авто» у розмірі 590625,00 грн, що становить 56,25% статутного капіталу ТОВ «Н Авто».

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення ним оплати вартості корпоративного права шляхом сплати коштів готівкою або на рахунок продавця 25.07.2018 (день підписання договору) чи 25.10.2018 (не пізніше трьох місяців з дня підписання договору), як то визначено пунктом 2.2 договору. У зв`язку з викладеним, суд першої інстанції визнав правомірним застосування до спірних правовідносин частини четвертої статті 694 Цивільного кодексу України щодо наслідків прострочення оплати за придбану покупцем частку в статутному капіталі ТОВ «Н Авто» у вигляді стягнення частки у статутному капіталі товариства.

Короткий зміст та обґрунтування апеляційної скарги

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 29.03.2023 у справі №915/1031/21 та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник не погодився з висновком суду першої інстанції, що стягнення частки у статутному капіталі є належним способом захисту за обставинами цієї справи.

Обґрунтовуючи вказаний довід, апелянт зазначив, що договір купівлі-продажу корпоративних прав від 25.07.2018 вже був виконаний сторонами: продавець передав частку, а покупець прийняв частку у статутному капіталі ТОВ «Н-АВТО» за відповідним актом 25.07.2018. Новий власник (відповідач) зареєстрував 26.07.2018 відповідні зміни в ЄДРПОУ. В подальшому, 16.01.2021 покупець оплатив отриману частку, але покупець повернув оплату, жодним чином не повідомляючи та не обґрунтовуючи відмову від прийняття виконання, а також не заявляючи про втрату інтересу до такого виконання, що не узгоджується із приписами частини третьої статті 612 Цивільного кодексу України.

Таким чином, на переконання відповідача, оскільки договір вже був виконаний сторонами, то належним способом захисту прав позивача є стягнення грошових коштів, що передбачено частиною другою статті 692 Цивільного кодексу України. Так, якщо порушення права продавця полягає в тому, що він не отримав грошових коштів від покупця, то способом захисту, який належним чином захистить саме це право, відповідає позовна вимога про стягнення неотриманих коштів, а тому витребування у відповідача 56,25% частки у статутному капіталі товариства через несплату 1000,00 грн не відповідає суті порушеного права, призводить до порушення права відповідача як учасника товариства, та порушень принципів розумності та співрозмірності.

При цьому скаржник зауважив на тому, що позиція позивача є суперечливою та недобросовісною, оскільки позивач звернувся за захистом своїх прав майже через три роки після кінцевого строку оплати. Суд безпідставно відхилив доводи відповідача щодо фактичної сплати позивачу 1000,00 грн договірної вартості частки готівкою в день укладення договору, адже такі обставини свідчать про можливе ненавмисне порушення договору з боку покупця через існування розбіжностей щодо факту розрахунків між сторонами. Крім того, сторони неодноразово спільно проводили загальні збори, та позивач не висловлював свої зауваження з приводу оплати частки. Поряд з цим, ринкова ціна спірної частки за три роки значно зросла, а отже, вимога про її стягнення є невиправданим збагаченням.

Також апелянт зазначив про відсутність правових підстав для застосовування до спірних правовідносин частини четвертої статті 694 Цивільного Кодексу України, яка регулює продаж товару в кредит та на яку послався суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення.

Правові наслідки прострочення оплати товару за договором купівлі-продажу передбачені частиною третьою статті 692 Цивільного кодексу України, та закріплюють право продавця вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Стосовно дії договору та відсутності вимоги про розірвання договору скаржник вважає, що стягнення частки в статутному капіталі (повернення товару) без розірвання договору є неналежним способом захисту, адже в такому випадку залишається правова невизначеність юридичної долі договору (його стану та дії). Тобто позивач, не відмовляючись від договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі, не заявляючи вимог про розірвання договору, вимагає витребування від відповідача частки у статутному капіталі товариства, обґрунтовуючи це невиконанням відповідачем обов`язку по оплаті вартості частки у встановлені договором строки.

Позиція позивача щодо апеляційної скарги відповідача

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 29.03.2023 по справі №915/1031/21 залишити без змін.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги позивач звернула увагу на те, що: 1)спірний договір купівлі-продажу корпоративних прав від 25.07.2018 є договором купівлі-продажу товару в кредит; 2) відповідач не виконав умови вказаного договору та не сплатив позивачу обумовлену грошову суму за отримане корпоративне право. Відтак, за твердженням позивача, він мав право на пред`явлення двох альтернативних вимог: або стягнення з відповідача грошових коштів, які не були сплачені ним, або стягнення (витребування) з володіння відповідача частки у статутному капіталі.

Короткий зміст постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.07.2023 та постанови Верховного Суду від 01.11.2023

Південно-західний апеляційний господарський суд постановою від 31.07.2023 рішення Господарського суду Миколаївської області від 29.03.2023 у справі №915/1031/21 скасував, прийняв нове рішення, яким у задоволені позову відмовив.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що незважаючи на несвоєчасне виконання зобов`язання із оплати вартості частки у статутному капіталі, сторони не відмовилися від договору, про що свідчить сплата відповідачем 16.01.2021 заборгованості з оплати вартості частки у статутному капіталі товариства. Дії ОСОБА_1 є послідовними та спрямованими на досягнення обумовленого договором результату, у той час як дії позивача є суперечливими, а їх добросовісність сумнівною. Покупець за договором не виконав своїх грошових зобов`язань. Однак, із урахуванням обставин, за яких таке невиконання відбулося (через неприйняття покупцем виконання), зазначене порушення істотним вважати не можна. Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції зазначила, що витребування частки через значний проміжок часу (три роки) з підстав нездійснення оплати грошових коштів за неї, не узгоджуватиметься з такими засадами цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність і розумність, тим більше, що відповідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 08.09.2020 у справі №916/667/18, вимога про розірвання договору, що вже частково виконаний з боку продавця, який передав товар, і покупця, який прийняв товар, не відповідає суті порушення договору, що полягає в несплаті грошових коштів.

Верховний Суд постановою від 01.11.2023 касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив частково. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.07.2023 у справі №915/1031/21 скасував, справу передав на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції Верховний Суд вказав, що відповідно до сформованої Верховним Судом практики у спірних правовідносинах, продавець частки у статутному капіталі товариства в кредит, має право на її повернення у зв`язку з неналежним виконанням покупцем своїх обов`язків з оплати цієї частки, а тому є безпідставними посилання суду апеляційної інстанції на те, що заявлена позивачем вимога не відповідає суті порушення договору, що полягає в несплаті грошових коштів, тоді як способу захисту, який належним чином захистить право продавця на отримання коштів, відповідає позовна вимога про стягнення недоотриманих коштів.

Водночас за змістом правової позиції Верховного Суду у справі №925/1382/19 та положень статей 651, 694 Цивільного кодексу України, реалізація продавцем права вимоги щодо повернення частки у статутному капіталі товариства у зв`язку з неналежним виконанням покупцем своїх зобов`язань по оплаті частки за договором купівлі-продажу цієї частки в кредит, можлива лише за наслідками припинення правовідносин сторін договору, у спосіб або розірвання договору, зокрема у судовому порядку, або відмови від договору, якщо право такої відмови передбачене договором. Тобто, повернення частки є наслідком припинення зобов`язань сторін за відповідним договором.

За загальним правилом, сторони мають право вимагати виконаного ними за зобов`язанням лише після його припинення, у тому числі шляхом розірвання. Водночас інший підхід до розуміння права продавця вимагати повернути товар, не відповідає положенням наведених вище нормативних приписів та створює правову невизначеність у відносинах сторін за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства, зокрема, щодо прав/обов`язків відносно оплати товару, періоду нарахування неустойки за порушення зобов`язання та її стягнення тощо, які продовжують існувати у зв`язку з тим, що договір не припинився.

Касаційний суд вказав, що відмовляючи в позові з наведених у ньому підстав, суд апеляційної інстанції належним чином не врахував висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 07.10.2021 у справі №925/1382/19, не надав оцінки матеріалам справи, зокрема змісту договору (чи передбачає він право позивача за певних умов відмовитись від договору), відповідно не встановив обставин щодо стану дії договору та щодо права вимагати повернення товару без припинення прав та обов`язків сторін договору.

Зміст пояснень ОСОБА_2 , наданих після прийняття Верховним Судом постанови від 01.11.2023

У поясненнях (вх.№3991/23/Д3 від 29.01.2024) ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 29.03.2023 залишити без змін.

Зокрема, позивач зазначила, що за відсутності визначеного та узгодженого сторонами строку дії договору, з огляду на фактичний сплив строків усіх визначених сторонами договору зобов`язань, відмову продавця прийняти оплату покупця, здійснену з простроченням строку, термін виконання зобов`язань згідно із договором від 25.07.2018 закінчився і подальше виконання умов договору з урахуванням конкретних обставин справи неможливе.

Вказане не свідчить про припинення зобов`язання, однак унеможливлює заявлення позовної вимоги про розірвання цього договору, оскільки конструкція статті 694 Цивільного кодексу України не передбачає такого способу захисту права продавця, як розірвання договору купівлі-продажу.

Таким чином, у даному випадку, з урахуванням конструкції статті 694 Цивільного кодексу України, при укладенні договору від 25.07.2018 у позивача виникло право отримати оплату за проданий товар (частку у статутному капіталі ТОВ «Н Авто»), якому кореспондувався обов`язок відповідача оплатити придбаний товар впродовж строку, обумовленого договором, - три місяці з дати укладення договору. По закінченню вказаного строку відбулось порушення обов`язку покупця сплатити придбаний товар (корпоративне право) у визначений договором та погоджений сторонами строк три місяці з дати укладення договору.

Така бездіяльність відповідача спричинила виникнення у продавця права на вибір: 1)витребувати проданий, але не оплачений товар (частина четверта статті 694 Цивільного кодексу України); 2)звернутись з вимогою про оплату товару та прийняти таку оплату з нарахованими відсотками (частина п`ята статті 694 Цивільного кодексу України); 3)звернути стягнення на проданий, але не оплачений товар, як заставодержателя (частина шоста статті 694 Цивільного кодексу України).

Всі три надані продавцю права подальшої поведінки у випадку несплати проданого в кредит товару з відстроченням платежу мають різні правові наслідки, тому, відповідно, продавець має обрати один варіант із наданих законом на вибір.

Позивач у зв`язку з невиконанням відповідачем його обов`язку з оплати придбаного товару (корпоративного права) у встановлений договором строк, свідомо обрав один із трьох наданих конструкцією статті 694 Цивільного кодексу України варіантів поведінки вимагати повернення неоплаченого товару.

Позивач зауважує, що ним обраний належний спосіб захисту порушеного права з дотриманням норм чинного законодавства України, зокрема статті 694 Цивільного кодексу України, та задоволення заявленої позовної вимоги призведе до законного поновлення порушеного права позивача у повному обсязі. Розгляд та вирішення питання щодо розірвання договору купівлі-продажу б/н від 25.07.2018 з огляду на те, що вказаний договір станом на дату звернення до суду з позовом не був діючим, у даному випадку не призведе до відновлення порушеного права позивача та суперечитиме приписам статті 694 Цивільного кодексу України.

Зміст пояснень ОСОБА_1 , наданих після прийняття Верховним Судом постанови від 01.11.2023

У додаткових поясненнях (вх.№3991/23/Д4 від 30.01.2024) відповідач зазначив, що договір купівлі-продажу корпоративних прав від 25.07.2018 не передбачає право позивача (продавця) відмовитись від договору, та не передбачає право позивача вимагати повернення товару без припинення договору. Крім того, у вимозі про повернення частки у статутному капіталі від 25.01.2021 позивач лише просив підписати додаткову угоду про розірвання договору та повернути частку. Така вимога не була задоволена відповідачем. Окремої позовної вимоги про розірвання договору позивач не заявляв.

Таким чином, договір не є розірваним з ініціативи позивача, а отже, відсутні підстави для повернення товару, а відповідно, для задоволення позовних вимог.

У додаткових письмових поясненнях (вх.№3991/23/Д9 від 19.02.2024) відповідач повідомив про те, що 02.02.2024 Господарський суд Миколаївської області у справі №915/187/22 прийняв постанову, якою: визнав боржника - ТОВ «Н АВТО» () банкрутом та відкрив ліквідаційну процедуру; припинив повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном з 02.02.2024. Відтак, з дня ухвалення Господарським судом Миколаївської області постанови у справі №915/187/22 про визнання ТОВ «Н АВТО» банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури (тобто, з 02.02.2024), учасники ТОВ «Н АВТО» втратили право на здійснення вирішального впливу на діяльність ТОВ «Н АВТО» (тобто, втратили контроль над ТОВ «Н АВТО», у тому числі можливість реалізації своїх корпоративних прав). Функції з управління та розпорядження майном банкрута одноосібно виконує ліквідатор. Отже, стягнення (витребування) з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 частки у статутному капіталі ТОВ «Н АВТО» після 02.02.2024 вже не призведе до поновлення прав ОСОБА_2 як учасниці ТОВ «Н АВТО», та не надасть можливості реалізації своїх корпоративних прав.

Рух справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії в суді апеляційної інстанції під час нового розгляду справи

05.12.2023 матеріали справи №915/1031/21 надійшли до Південно-західного апеляційного господарського суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.12.2023 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів К.В. Богатиря, С.В. Таран.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.12.2023 справу №915/1031/21 прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів К.В. Богатиря, С.В. Таран. Призначено справу №915/1031/21 до нового розгляду в апеляційному проваджені на 06.02.2024 об 11:00 год.

Ухвалою суду від 22.01.2024 забезпечено участь представника ОСОБА_2 адвоката Дубровного Михайла Олександровича у судовому засіданні 06.02.2024 об 11:00 год в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 25.01.2024 забезпечено участь представника ОСОБА_1 адвоката Розніна Володимира Андрійовича у судовому засіданні 06.02.2024 об 11:00 год в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів.

29.01.2024 від позивача надійшли письмові пояснення (вх.№3991/23/Д3 від 29.01.2024).

30.01.2024 від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі (вх.№3991/23/Д4 від 30.01.2024).

В день судового засідання, 06.02.2024, представник ОСОБА_1 адвокат Рознін Володимир Андрійович на відеоконфенцзв`язок не вийшов, в системі ВКЗ знаходився в режимі «офлайн», про що секретарем судового засідання було складено відповідну довідку.

Водночас 06.02.2024 від представника ОСОБА_1 адвоката Селіхової Ганни В`ячеславівни надійшло клопотання (вх.№3991/23/Д7 від 06.02.2024) про ознайомлення з матеріалами справи №915/1031/21 та відкладення судового засідання на іншу дату у зв`язку зі вступом адвоката у справу та необхідністю ознайомлення з матеріалами справи.

У судовому засіданні 06.02.2024 було порушено питання щодо розгляду клопотання (вх.№3991/23/Д7 від 06.02.2024) представника ОСОБА_1 адвоката Селіхової Ганни В`ячеславівни про відкладення розгляду справи, за результатами розгляду якого протокольною ухвалою у задоволенні вказаного клопотання відмовлено.

З метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи у судовому засіданні 06.02.2024 протокольною ухвалою суду оголошено перерву до 22.02.2024 о 15:00 год.

З огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, ухвалою суду від 06.02.2024 вирішено розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Миколаївської області від 29.03.2023 у справі №915/1031/21 поза межами строку, встановленого у частині першій статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк.

Крім того, забезпечено участь представника ОСОБА_2 адвоката Дубровного Михайла Олександровича у наступному судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Також ухвалою суду від 20.02.2024 забезпечено участь представника ОСОБА_1 адвоката Розніна Володимира Андрійовича у судовому засіданні 22.02.2024 о 15:00 год в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів.

19.02.2024 від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення (вх.№3991/23/Д9 від 19.02.2024).

У судовому засіданні представники сторін надали усні пояснення, відповідно до яких підтримали свої правові позиції у справі.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

Фактичні обставини справи

25.07.2018 між ОСОБА_3 , як продавцем, та ОСОБА_1 , як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу корпоративних прав (далі договір), у відповідності до умов якого продавець продає, а покупець купує корпоративне право на належну йому частку статутного капіталу ТОВ «Н Авто» (у розмірі 590625,00 грн, що становить 56,25% статутного капіталу Товариства (пункт 1.1. договору).

Під терміном «корпоративні права» в цьому договорі вважається наступне: право засновника на частку 56,25% статутного капіталу Товариства, включаючи всі права на управління, отримання відповідної частки прибутку Товариства, а також активів у разі його ліквідації у відповідності з діючим законодавством України та статутом Товариства (пункт 1.3. договору).

Право власності на корпоративне право частки статутного капіталу Товариства переходить до покупця з моменту внесення відповідних змін до ЄДРПОУ (пункт 1.4. договору).

За взаємною згодою сторін вартість корпоративного права складає 1000,0 грн (одна тисяча гривень) (пункт 2.1. договору).

Оплата вартості корпоративного права відбувається покупцем шляхом сплати коштів готівкою або на рахунок продавця в день підписання цього договору, але не пізніше трьох місяців з дня підписання цього договору (пункт 2.2. договору).

Акт приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства підписується сторонами одночасно з підписанням цього договору (пункт 2.3. договору).

Покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплатити продавцю вартість корпоративного права за цим договором (пункт 3.3. договору).

В разі порушення строків сплати за статутний (складений) капітал відповідно розділу 2 цього договору, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, котра діяла в період нарахування пені, від вартості корпоративного права за кожний день прострочення (пункт 5.2. договору).

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами (пункт 7.3. договору).

25.07.2018 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 підписано акт приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ «Н Авто», згідно якого продавець передав, а покупець прийняв частку статутного капіталу ТОВ «Н Авто» у розмірі 590625,00 грн, що становить 56,25% статутного капіталу Товариства, внаслідок чого у продавця залишилась частка статутного капіталу ТОВ «Н Авто» у розмірі 459375,00 грн, що становить 43,75% статутного капіталу товариства. Справжність підписів сторін на договорі було посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Іскрицькою Г.В. та зареєстровано в реєстрі за №1411, 1412 (т.1 а.с.11).

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 04.07.2021, 26.07.2018 Департаментом з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради було зареєстровано зміну складу засновників ТОВ «Н Авто» (т.1 а.с.48-54).

14.01.2021 позивач направив на адресу відповідача претензію, в якій просив відповідача вважати договір розірваним та повернути йому частку статутного капіталу Товариства у розмірі 590625,00 грн, що становить 56,25% статутного капіталу.

Вказана претензія була отримана відповідачем 19.01.2021 (т.1 а.с.13-16). Позивач вказує, що жодних відповідей на таку претензію від відповідача не надійшло.

Відповідач 16.01.2021 сплатив заборгованість з оплати вартості частки у статутному капіталі товариства шляхом перерахування 1660,00 грн (1000,00 грн основна заборгованість, 660,00 грн пеня) на рахунок позивача в ПАТ «Банк Восток» (виписка по рахунку за період 16.01.2021 (т.1 а.с.17).

Позивач, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором, відмовився від прийняття вищевказаного простроченого виконання зобов`язання та 20.01.2021 поштовим переказом повернув всі сплачені відповідачем 16.01.2021 кошти в розмірі 1660,00 грн, в підтвердження чого надав заяву на приймання переказу від 20.01.2021 ПН55 із повідомленням (повернення оплати, пені за дкп корпоративних прав від 25.07.2018) (т.1 а.с.18).

25.01.2021 позивач направив відповідачу цінним листом №423 з описом вкладення до нього вимогу про повернення частки у статутному капіталі, у якій просив повернути частку у статутному капіталі ТОВ «Н Авто» у розмірі 590652,00 грн, що становить 56,25%. Для чого просив підписати додаткову угоду до договору про розірвання договору та повернення частки у статутному капіталі товариства. Додаткова угода підписана Марним О.В. у двох примірниках та долучена до вказаної вимоги (т.1 а.с.19-24).

Також у вказаній вимозі позивач, враховуючи положення чинного законодавства щодо обов`язкового нотаріального посвідчення підписів на акті приймання-передачі частки у статутному капіталі, просив відповідача 10.02.2021 о 10:00 прибути до приватного нотаріуса Бєлік Т.М. за адресою вул.Шнеєрсона, 12/39 у м.Миколаєві.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №423 вказана вимога із додатками була повернута на адресу позивача за закінченням терміну зберігання.

Позивач вказує, що свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач, в порушення умов договору, в установлені сторонами строки до 25.10.2018 включно, оплату за отримані корпоративні права не здійснив, що і стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Стаття 530 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статей 610, 611, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання; у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

За приписами частини першої статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з положеннями статті 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються, зокрема, майнові права та обов`язки, в тому числі і частка в статутному капіталі господарського товариства.

Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав (частина друга статті 656 Цивільного кодексу України).

Таким чином, правовідносини виникли між сторонами на підставі договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства.

Пунктами 2.1., 2.2. та 3.3. договору сторони визначили, що за взаємною згодою сторін вартість корпоративного права складає 1000,00 грн. Оплата вартості корпоративного права відбувається покупцем шляхом сплати коштів готівкою або на рахунок продавця в день підписання цього договору, але не пізніше трьох місяців з дня підписання цього договору. Покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплатити продавцю вартість корпоративного права за цим договором.

Отже, за умовами договору продавець надав покупцю відстрочення платежу з оплати вартості корпоративного права на три місяці з дня підписання договору.

Відповідно, відповідач повинен був оплатити вартість корпоративного права не пізніше 25.10.2018 включно (протягом трьох місяців з дати підписання договору від 25.07.2018).

У частині третій статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони у процесі зобов`язані в процесуальній формі довести свою правоту, за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.

Отже, даний принцип забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладення тягаря доказування на сторони.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях та містити неточності у встановленні обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, натомість висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами.

Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною в постанові від 05.06.2020 у справі №920/528/19.

Колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи відсутні та відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення ним оплати вартості корпоративного права шляхом сплати коштів готівкою або на рахунок продавця 25.07.2018 (день підписання договору) чи 25.10.2018 (не пізніше трьох місяців з дня підписання договору), як визначено пунктом 2.2. договору.

Відповідно до частини першої статті 694 Цивільного кодексу України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Право вимагати повернення товару, проданого у кредит та неоплаченого покупцем, прямо передбачене законом (частина четверта статті 694 Цивільного кодексу України), тому продавець частки у статутному капіталі товариства, яка була продана з відстроченням платежу та не була оплачена покупцем, має право вимагати її повернення (пункт 58 постанови Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів касаційного господарського суду від 07.10.2021 у справі №925/1382/19).

У пункті 89 постанови Верховного Суду від 07.10.2021 у справі №925/1382/19 зазначено, що право вимагати повернення товару, проданого у кредит та неоплаченого покупцем, прямо передбачене законом (частина четверта статті 694 Цивільного кодексу України), тому продавець частки у статутному капіталі товариства, яка була продана в кредит та не була оплачена покупцем, має право вимагати розірвання договору та повернення частки. З урахуванням особливостей, встановлених Законом «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», у такому випадку позивач має заявляти позовні вимоги про розірвання договору купівлі-продажу, повернення частки та визначення розміру статутного капіталу і часток учасників або витребування частки, а не про визнання недійсним рішення загальних зборів товариства та скасування реєстраційних дій (записів).

Таким чином, продавець частки у статутному капіталі товариства в кредит, має право на її повернення у зв`язку з неналежним виконанням покупцем своїх обов`язків з оплати цієї частки.

Водночас, як вказав Верховний Суд у постанові від 01.11.2023 у цій справі №915/1031/21, за змістом наведеної вище правової позиції Верховного Суду у справі №925/1382/19 та положень статей 651, 694 Цивільного кодексу України, реалізація продавцем права вимоги щодо повернення частки у статутному капіталі товариства у зв`язку з неналежним виконанням покупцем своїх зобов`язань по оплаті частки за договором купівлі-продажу цієї частки в кредит, можлива лише за наслідками припинення правовідносин сторін договору, у спосіб або розірвання договору, зокрема у судовому порядку, або відмови від договору, якщо право такої відмови передбачене договором. Тобто, повернення частки є наслідком припинення зобов`язань сторін за відповідним договором.

Відповідно до статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Частиною першою статті 188 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

У пункті 5.11. постанови Верховного Суду від 01.11.2023 у справі №915/1031/21 зазначено, що за загальним правилом, сторони мають право вимагати виконаного ними за зобов`язанням лише після його припинення, у тому числі шляхом розірвання. Водночас інший підхід до розуміння права продавця вимагати повернути товар, не відповідає положенням наведених вище нормативних приписів та створює правову невизначеність у відносинах сторін за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства, зокрема, щодо прав/обов`язків відносно оплати товару, періоду нарахування неустойки за порушення зобов`язання та її стягнення тощо, які продовжують існувати у зв`язку з тим, що договір не припинився.

Верховний Суд, скасовуючи постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.07.2023 у справі №915/1031/21 та направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, вказав, що відмовляючи в позові з наведених у ньому підстав, суд апеляційної інстанції належним чином не врахував висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 07.10.2021 у справі №925/1382/19, не надав оцінки матеріалам справи, зокрема змісту договору (чи передбачає він право позивача за певних умов відмовитись від договору), відповідно не встановив обставин щодо стану дії договору та щодо права вимагати повернення товару без припинення прав та обов`язків сторін договору.

Дослідженням укладеного між сторонами умов договору колегією суддів встановлено, що останній не передбачає право позивача (продавця) відмовитись від договору.

Також колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановлено, що 25.01.2021 позивач звертався до відповідача із вимогою, в якій просив повернути частку у статутному капіталі ТОВ «Н Авто» у розмірі 590652,00 грн, що становить 56,25%, для чого просив підписати додаткову угоду до договору про розірвання договору та повернення частки у статному капіталі товариства. Додаткова угода, підписана ОСОБА_3 у двох примірниках та долучена до вказаної вимоги.

Однак така вимога не була задоволена відповідачем.

Окремої позовної вимоги про розірвання договору позивач не заявляв.

Таким чином, укладений між сторонами договір наразі є діючим, а правовідносини сторін за договором не є припиненими.

З урахуванням встановлених у цій справі обставин стосовно того, що права та обов`язки сторін за договором купівлі-продажу корпоративних прав від 25.07.2018 не є припиненими, Південно-західний апеляційний господарський суд, враховуючи правові висновки, викладені у постанові від 07.10.2021 у справі №925/1382/19, та вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 01.11.2023 у цій справі №915/1031/21, дійшов висновку про відсутність підстав для повернення частки у статутному капіталі ТОВ «Н Авто»), адже реалізація продавцем права вимоги щодо повернення частки у статутному капіталі товариства у зв`язку з неналежним виконанням покупцем своїх зобов`язань по оплаті частки за договором купівлі-продажу цієї частки в кредит, можлива лише за наслідками припинення правовідносин сторін договору, що у даному випадку не мало місця.

Дійшовши цього висновку, колегія суддів зазначає про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи ОСОБА_2 про те, що нею обраний належний спосіб захисту порушеного права з дотриманням норм чинного законодавства України, зокрема статті 694 Цивільного кодексу України, та задоволення заявленої позовної вимоги призведе до законного поновлення порушеного права позивача у повному обсязі, тоді як розгляд та вирішення питання щодо розірвання договору купівлі-продажу б/н від 25.07.2018 у даному випадку не призведе до відновлення порушеного права позивача та суперечитиме приписам статті 694 Цивільного кодексу України, колегією суддів відхиляються як такі, що суперечать правовій позиції, викладеній у пункті 5.11. постанови Верховного Суду від 01.11.2023 у цій справі №915/1031/21.

Посилання відповідача на те, що стягнення (витребування) з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 частки у статутному капіталі ТОВ «Н АВТО» після 02.02.2024 (дати прийняття Господарським судом Миколаївської області у справі №915/187/22 постанови про визнання боржника - ТОВ «Н АВТО» () банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури, припинення повноважень органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном), вже не призведе до поновлення прав ОСОБА_2 як учасниці ТОВ «Н АВТО», та не надасть можливості реалізації своїх корпоративних прав, колегія суддів не бере до уваги, оскільки апеляційний перегляд справи здійснюється з урахуванням тих обставин, які існували на час постановлення оскаржуваного судового рішення і які суд першої інстанції мав можливість дослідити та оцінити.

Висновки суду апеляційної інстанції

В силу приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно із частиною першою статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного судового рішення з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права, і ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Розподіл судових витрат

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина чотирнадцята статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

У зв`язку з тим, що за результатами перегляду апеляційної скарги відповідача оскаржуване рішення суду скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову, судовий збір за його подання покладається на позивача.

З цих же мотивів судовий збір за подання касаційної скарги позивача на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.07.2023 покладаються на позивача.

Враховуючи задоволення апеляційної скарги відповідача, судовий збір за апеляційний перегляд справи покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281 - 284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

2.Рішення Господарського суду Миколаївської області від 29.03.2023 у справі №915/1031/21 скасувати.

3.У задоволенні позову відмовити.

4.Судові витрати за подання позовної заяви та касаційної скарги покласти на позивача.

5.Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 13289 /тринадцять тисяч двісті вісімдесят дев`ять/ гривень 70 копійок витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

6.Доручити Господарському суду Миколаївської області видати відповідний наказ із зазначенням всіх необхідних реквізитів.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 26.02.2024.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя К.В. Богатир

Суддя С.В. Таран