ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"26" лютого 2024 р.м. Одеса Справа № 916/708/24

Господарський суд Одеської області у складі судді Шаратова Ю.А., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю МОРСЬКА АГЕНЦІЯ «АТЛАС» про арешт судна для забезпечення морської вимоги від 23.02.2024 (вх. № 4-9), особа, яка може отримати статус учасника справи River Bunker and Supply S.R.O. (Рівер Банкер енд Сапплай с.р.о.) (Jelenia 1 St, 811 05, Bratislava, Slovakia (вул. Єленіа 1, 811 05, м. Братислава, Словаччина)

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю МОРСЬКА АГЕНЦІЯ «АТЛАС» звернулось до Господарського суду Одеської області із заявою про арешт судна для забезпечення морської вимоги від 23.02.2024 (вх. № 4-9) в якій просить суд:

- накласти арешт на судно т/х «JULIENNE» (MMSI 211796120, прапор Німеччини), Судновласником якого є компанія River Bunker and Supply S.R.O. (Адреса: Jelenia 1, Bratislava Stare Mesto 811 05, ICO 54 984 017), яке знаходиться в акваторії морського порту Рені шляхом затримання та заборони виходу з акваторії морського порту Рені;

- заборонити капітану Ізмаїльського морського порту оформлювати і надавати дозвіл на вихід судна т/х «JULIENNE» (MMSI 211796120, прапор Німеччини) з акваторії морського порту Рені.

Вказана заява обґрунтована тим, що ТОВ «МОРСЬКА АГЕНЦІЯ «АТЛАС» (надалі Заявник) має чинну морську вимогу до River Bunker and Supply S.R.O. (Рівер Банкер енд Сапплай с.р.о.) (надалі - Судновласник).

Заявник зазначає, що відповідно до листа-номінації від 06.10.2022 судновласник призначив ТОВ МОРСЬКА АГЕНЦІЯ «АТЛАС» виступити в якості морського агента судна під час суднозаходу до порту Ізмаїл.

За твердженням Заявника за період з жовтня по листопад 2022 року судно здійснило три суднозаходи до Ізмаїльського морського порту, за результатами яких заявником було виставлено судновласнику наступні рахунки на загальну суму 6 156 Євро, а саме:

882,69 Євро - Дисбурсменський рахунок від 15.10.2022 № 1029;

1 427,92 Євро - Дисбурсменський рахунок від 25.10.2022 № 1033;

3 845,39 Євро - Дисбурсменський рахунок від 29.11.2022 № 1050.

ТОВ «МОРСЬКА АГЕНЦІЯ «АТЛАС» зазначає, що River Bunker and Supply S.R.O. (Рівер Банкер енд Сапплай с.р.о.) вищевказані рахунки не сплачені.

13.02.2024 заявником на адресу судновласника було направлено претензію з вимогою негайно погасити заборгованість в сумі 6 156 Євро, яка станом на дату цієї заяви, залишена без відповіді.

Дослідивши зміст заяви про арешт судна для забезпечення морської вимоги, доказів, поданих в її обґрунтування, господарський суд дійшов висновку про задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю МОРСЬКА АГЕНЦІЯ «АТЛАС», виходячи з наступного.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно із пункту 9 частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги.

Відповідно до частини четвертої статті 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Частиною одинадцятою статті 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Згідно із частиною першою статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 № 3477-IV при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 вказаної Конвенції передбачено, зокрема, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі Пантелеєнко проти України (п. 77, Заява № 11901/02) зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Існування такого засобу повинно бути достатнім не тільки в теорії, але й на практиці, без чого йому бракуватиме необхідної доступності та ефективності.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.07.2004 у справі Шмалько проти України (п. 43, Заява № 60750/00) наголосив, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.97 р., Reports of Judgments and Decisions 1997-II, с. 510, п. 40).

Завданням накладення арешту майна в господарському процесі як заходу забезпечення позову є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Судом встановлено наявність морської вимоги ТОВ МОРСЬКА АГЕНЦІЯ "АТЛАС" до River Bunker and Supply S.R.O. (Рівер Банкер енд Сапплай с.р.о.) в сумі 6 156 Євро, що підтверджується дисбурсменськими рахунками, а саме:

882,69 Євро - від 15.10.2022 № 1029;

1 427,92 Євро - від 25.10.2022 № 1033;

3 845,39 Євро - від 29.11.2022 № 1050.

Відповідно до інформації з міжнародної електронної бази даних географічних місцезнаходжень морських суден VesselFinder (https://www.vesselfinder.com/vessel/details211796120) судно прибуло до морського порту Рені 22.02.2024 та станом на цей час знаходиться в акваторії морського порту Рені, що підтверджується витягом з VesselFinder. Крім того, факт перебування судна в морському порту Рені підтверджується листом заступника капітана Ізмаїльського морського порту (адміністрації Ізмаїльського морського порту), у зоні нагляду якого в т.ч. перебувають акваторії морських портів Усть-Дунайськ, Ізмаїл та Рені, від 23.02.2024 № 032/14-06-01-48.

10.10.2011 набув чинності Закон України Про приєднання України до Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна № 3702-VI, згідно якого Конвенція набирає чинності для України через шість місяців з дати одержання Міністерством закордонних справ Бельгії повідомлення про приєднання України до Конвенції відповідно до статті 15 Конвенції.

За положеннями пп. d) п. 1 ч. 1 ст. 1 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна 1952 року (далі Конвенція) морська вимога означає вимогу, що виникає на підставі, зокрема, договору, що стосується використання або здачі будь-якого судна в наймання за договором про фрахтування або інакше.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Конвенції, арешт означає затримання судна за ухвалою суду для забезпечення морської вимоги, але не включає конфіскацію судна на виконання судового рішення.

Згідно зі ст. 2 Конвенції судно, яке ходить під прапором однієї з Договірних Держав, може бути заарештоване в межах юрисдикції будь-якої з Договірних Держав лише стосовно морської вимоги й жодної іншої, але ніщо в цій Конвенції не може розглядатися як розширення чи обмеження прав і повноважень, якими наділені уряди чи їхні установи, органи державної влади чи портові або докові власті згідно з їхніми чинними внутрішніми законами або правилами щодо арешту, затримання або іншого способу перешкоджання відходу суден, які перебувають у межах їхньої юрисдикції.

Статтею 4 Конвенції визначено, що на судно може бути накладений арешт не інакше, як з дозволу суду або відповідного судового органу Договірної Держави, в якій здійснено арешт.

Відповідно до статті 5 Конвенції Суд чи будь-який інший відповідний судовий орган, у межах компетенції якого судно було заарештовано, дозволяє зняття арешту під заставу в сумі, яка забезпечить явку відповідача, або за умови надання іншого виду забезпечення, крім випадків, коли судно було заарештоване у зв`язку з морськими вимогами, що перераховані в підпунктах "o" та "p" пункту 1 статті 1. У таких випадках суд або інший відповідний судовий орган може дозволити продовження експлуатації судна власником, якщо останній надасть заставу в сумі, достатній для явки відповідача або інший вид забезпечення, або зможе визначити порядок ведення справ судна під час арешту. Якщо між сторонами не досягнуто згоди про розміри застави або іншого виду забезпечення, суд чи інший відповідний судовий орган встановлює їхній характер і розмір. Прохання про зняття арешту під таке забезпечення не може тлумачитися ані як визнання відповідальності, ані як відмова від використання законного обмеження відповідальності власника судна.

Частиною 2 ст. 6 Конвенції передбачено, що процесуальні норми, що стосуються арешту судна, клопотання про одержання дозволу, згаданого в статті 4, та всіх інших процесуальних питань, що можуть виникнути в зв`язку з арештом, визначаються правом Договірної Держави, в якій арешт був здійснений чи було подано клопотання щодо його здійснення.

Положеннями ч. 2 ст. 8 Конвенції встановлено, що судно, що ходить під прапором Держави, яка не є Договірною Державою Конвенції, може бути заарештоване в межах юрисдикції будь-якої з Договірних Держав щодо будь-якої з морських вимог, що перераховані у статті 1,чи будь-якої іншої вимоги, щодо якої закон цієї Договірної Держави дозволяє арешт.

За приписами ч. 1 ст. 3 Конвенції з урахуванням положень пункту 4 цієї статті й статті 10, позивач може накласти арешт або на конкретне судно, щодо якого виникла морська вимога, або на будь-яке інше судно, власником якого є особа, яка була в момент виникнення морської вимоги власником конкретного судна, навіть якщо заарештоване судно готове до відплиття, але жодне судно, за винятком окремого судна, щодо якого виникла морська вимога, не може бути заарештоване стосовно будь-якої з морських вимог, перелічених у підпунктах "o", "p" або "q" пункту 1 статті 1.

Згідно із підпунктом „к пункту 1 частини першої статті 1 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна 1952 року, ратифікованої Законом України "Про приєднання України до Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна" від 07.09.2011 № 3702-VI „морська вимога означає вимогу, що виникає на підставі поставок товарів або матеріалів, що здійснюються для судна з метою його експлуатації або технічного обслуговування, незалежно від того, де ці поставки здійснюються.

Відповідно до підпункту „а пункту 1 частини першої статті 1 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна 1952 року, ратифікованої Законом України "Про приєднання України до Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна" від 07.09.2011 № 3702-VI „морська вимога означає вимогу, що виникає на підставі збитку, завданого будь-яким судном у результаті зіткнення або в інший спосіб.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 Порядку оформлення приходу суден у морський порт, надання дозволу на вихід суден у море та оформлення виходу суден із морського порту, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України Про затвердження Порядку оформлення приходу суден у морський порт, надання дозволу на вихід суден у море та оформлення виходу суден із морського порту № 430 від 27.06.2013 капітан судна повинен сповістити капітана морського порту про запланований вихід судна з порту завчасно, але не пізніше ніж за 6 годин до запланованого часу виходу. У разі короткочасної (менше 6 годин) стоянки судна в порту повідомлення про вихід повинно надаватися не пізніше ніж за 2 години до виходу судна з порту. Вихід судна оформляється протягом 2 - 3 годин до виходу судна з порту після виконання необхідних процедур портовими властями та контролюючими органами після завершення завантаження і закріплення вантажу. При оформленні виходу судна на ньому обов`язково має бути присутня уповноважена особа Служби. Вихід з порту судна місцевого сполучення, тривалість стоянки якого не перевищує 12 годин, допускається оформляти з дозволу капітана морського порту одночасно з оформленням приходу його в порт.

Згідно із пунктом 10 Типової технологічної схеми пропуску через державний кордон осіб, автомобільних, водних, залізничних та повітряних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України Питання пропуску через державний кордон осіб, автомобільних, водних, залізничних та повітряних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними № 451 від 21.05.2012 капітан судна (представник судновласника, морський агент, оператор морського термінала, який обслуговує яхти) заздалегідь, щонайменше за чотири години до приходу або відходу судна, звертається з використанням наявних засобів комунікації до адміністрації порту, підрозділу охорони державного кордону, митного органу та інших контролюючих органів та надає документи, передбачені Конвенцією про полегшення міжнародного морського судноплавства 1965 року, для здійснення прикордонного, митного, санітарного, ветеринарного, фітосанітарного контролю. Контроль, як правило, здійснюється документально у приміщеннях контролюючих органів до прибуття (вибуття) судна до (із) порту.

Викладені вище приписи чинного законодавства, якими встановлено особливий порядок пропуску морського судна через державний кордон, зокрема, швидкість проходження процедури оформлення виходу судна із акваторії морського порту, дозволяють дійти висновку, що невжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що на праві власності належить компанії River Bunker and Supply S.R.O. (Рівер Банкер енд Сапплай с.р.о.), зробить неможливим відновлення порушеного права компанії Товариства з обмеженою відповідальністю МОРСЬКА АГЕНЦІЯ «АТЛАС», у якої наявна чинна морська вимога до компанії River Bunker and Supply S.R.O. (Рівер Банкер енд Сапплай с.р.о.).

Враховуючи, що Судно знаходиться в акваторії морського порту Рені (згідно наданих суду інформації з міжнародної електронної бази даних географічних місцезнаходжень морських суден VesselFinder щодо судна т/х «JULIENNE», воно прибуло до морського порту Рені 22.02.2024 о 18:36 год, невжиття заходів забезпечення позову відносно судна т/х «JULIENNE» в порядку глави 10 ГПК України у вигляді арешту утруднить та зробить неможливим судовий захист законних прав Заявника.

З огляду на наведене суд дійшов висновку про наявність обставин, які свідчать про виникнення у заявника права морської вимоги до River Bunker and Supply S.R.O. (Рівер Банкер енд Сапплай с.р.о.), що є підставою для арешту судна т/х «JULIENNE».

Щодо забезпечення позову, шляхом арешту морського судна, слід зазначити, що невжиття заходів забезпечення позову, зокрема, арешту морського судна, може унеможливити ефективне поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду (арбітражу), у випадку задоволення позову, оскільки не зможе їх захистити в межах одного судового провадження без нових звернень до суду (арбітражу), що являється передумовою для постановлення ухвали згідно статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на це суд дійшов висновку про арешт морського судна.

Згідно із частиною шостою статті 140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Частинами 1 та 4 ст.141 ГПК України встановлено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.

З урахуванням відсутності у суду інформації з приводу можливих збитків River Bunker and Supply S.R.O. (Рівер Банкер енд Сапплай с.р.о.) у зв`язку із вжиттям заходів забезпечення позову, правові підстави для зустрічного забезпечення наразі не вбачаються. Разом з тим, вказана особа не позбавлена права подати до суду відповідне клопотання, яке підлягає розгляду в порядку та протягом строків, встановлених статтею 141 Господарського процесуального кодексу України.

Суд роз`яснює, що відповідно до частини третьої статті 138 Господарського процесуального кодексу України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Керуючись статтями 136-138, 140, 141, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю МОРСЬКА АГЕНЦІЯ «АТЛАС» про арешт судна для забезпечення морської вимоги від 23.02.2024 (вх. № 4-9/24) - задовольнити.

2. Накласти арешт на судно т/х «JULIENNE» (MMSI 211796120, прапор Німеччини), Судновласником якого є компанія River Bunker and Supply S.R.O. (Адреса: Jelenia 1, Bratislava Stare Mesto 811 05, ICO 54 984 017), яке знаходиться в акваторії морського порту Рені шляхом затримання та заборони виходу з акваторії морського порту Рені.

3. Заборонити капітану Ізмаїльського морського порту оформлювати і надавати дозвіл на вихід судна т/х «JULIENNE» (MMSI 211796120, прапор Німеччини) з акваторії морського порту Рені.

Стягувачем за ухвалою є: Товариство з обмеженою відповідальністю МОРСЬКА АГЕНЦІЯ «АТЛАС» (54001, Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Велика Морська, буд. 23, ).

Боржником за ухвалою є: River Bunker and Supply S.R.O. (Рівер Банкер енд Сапплай с.р.о.) (Jelenia 1 St, 811 05, Bratislava, Slovakia (вул. Єленіа 1, 811 05, м. Братислава, Словаччина, реєстраційний номер невідомий; особа не є резидентом України).

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом та виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Ухвала набрала законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її постановлення.

Суддя Шаратов Юрій Анатолійович