ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2024 р. Справа№ 910/8587/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Гаврилюка О.М.

Суліма В.В.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Державного житлово-комунального підприємства Національної академії наук України

на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2023

у справі №910/8587/23 (суддя - Андреїшина І.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВЕНЕРГО-БОРГ" до Державного житлово-комунального підприємства Національної академії наук України

про стягнення 144 601,70 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст додаткового рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 06.10.2023 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВЕНЕРГО-БОРГ" про ухвалення додаткового рішення задоволено.

Стягнуто з Державного житлово-комунального підприємства Національної академії наук України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВЕНЕРГО-БОРГ" витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 6 000,00 грн.

Задовольняючи заяву позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд врахувавши обставини даної справи, її складність, предмет та підстави позовних вимог, зважаючи на повне задоволення судом позовних вимог, керуючись внутрішнім переконанням, визнав, що співмірними є витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 6 000,00 грн, які і поклав на відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з судовим рішенням, Державне житлово-комунальне підприємство Національної академії наук України звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2023 у справі №910/8587/23 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВЕНЕРГО-БОРГ" про ухвалення додаткового рішення.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального права.

Апелянт вказує, що судом не врахувано того, що справа № 910/8587/23 ємалозначною, не потребує обов`язкового представництва інтересів позивача адвокатом та жодного судового засідання за участі адвокатів АО «Титикало та партнери» не відбулось.

Також скаржник зазначає, що у провадженні Господарського суду міста Києва знаходиться аналогічна позовна заява до Державного житлово-комунального підприємства Національної академії наук України у справі № 910/8258/23, де в ордері адвоката міститься посилання на цей же договір №18 про надання правової допомоги від 26.03.2022. Вказане, на його думку, свідчить про те, що вартість послуг у розмірі 6 000,00 грн включає представництво АО «Титикало та партнери» інтересів ТОВ «КИЇВЕНЕРГО-БОРГ» щонайменше у 2-х судових справах, а не в одній, у зв`язку з чим, вважає, що стягнення всієї суми гонорару у межах справи №910 /8587/23 суперечить умовам договору №18 про надання правової допомоги від 26.03.2022 та протоколу 18 узгодження гонорару (договірної ціни) від 26.12.2022.

Крім того, апелянт звертає увагу, що у пункті 2 та 3 акту приймання-передачі наданих послуг від 19.09.2023 одну й ту саму послугу вказано двічі, що свідчить, на думку апелянта, про завищення суми гонорару.

Апелянт вважає, що дана справа є типовою, незначної складності, підготовка та написання професійним/кваліфікованим адвокатом процесуальних документів у цій справі (позовної заяви, відповіді на візив) не потребує великої кількості часу, з огляду на що, розмір витрат на правову допомогу, заявлений до відшкодування за рахунок відповідача, є завищеним та неспівмірним із складністю цієї справи.

Апелянт також посилається на те, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження здійснення оплати за надані послуги адвокатським об`єднанням.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не надав відзив на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.11.2023 для розгляду апеляційної скарги у справі №910/8587/23 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Гаврилюк О.М., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного житлово-комунального підприємства Національної академії наук України на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2023 у справі №910/8587/23 та призначено до розгляду апеляційну скаргу у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.

З огляду на наявність у матеріалах справи належних доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, та закінчення процесуальних строків на подання до суду документів, встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2023, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження спричинені цим станом, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910 /8587/23 розглядалась протягом розумного строку.

Так, колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача в межах викладених скаржником доводів та вимог підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

У травні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "КИЇВЕНЕРГО-БОРГ" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Державного житлово-комунального підприємства Національної академії наук України про стягнення суми основної заборгованості за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді №9186062 від 01.01.2008 за період з 01.11.2017 по 01.05.2018 у сумі 144 601,70 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.09.2023 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Київенерго-борг» задоволено повністю.

Стягнуто з Державного житлово-комунального підприємства Національної академії наук України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВЕНЕРГО-БОРГ" заборгованість у розмірі 144 601,70 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 684,00 грн.

26.09.2023 до канцелярії суду (направлено поштою 22.09.2023) від позивача надійшло клопотання про розподіл судових витрат з додатками.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.09.2023 прийнято до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВЕНЕРГО-БОРГ" про стягнення понесених позивачем витрат на оплату правничої допомоги у справі №910/8587/23; встановлено відповідачу строк для подання письмових пояснень чи заперечень стосовно клопотання про ухвалення додаткового рішення про розподіл понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у даній справі у строк до 05.10.2023 (включно).

02.10.2023 через відділ діловодства суду відповідачем подано заяву про продовження строку, встановленого ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.09.2023, на подання відповідачем письмових заперечень стосовно клопотання позивача про ухвалення додаткового рішення у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2023 у задоволенні заяви Державного житлово-комунального підприємства Національної академії наук України про продовження строку на подання відповідачем письмових заперечень стосовно клопотання позивача про ухвалення додаткового рішення у справі №910/8587/23 відмовлено.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 06.10.2023 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВЕНЕРГО-БОРГ" про ухвалення додаткового рішення задоволено.

Стягнуто з Державного житлово-комунального підприємства Національної академії наук України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВЕНЕРГО-БОРГ" витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 6 000,00 грн.

Задовольняючи заяву позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд врахувавши обставини даної справи, її складність, предмет та підстави позовних вимог, зважаючи на повне задоволення судом позовних вимог, керуючись внутрішнім переконанням, визнав, що співмірними є витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 6 000,00 грн, які і поклав на відповідача.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до частини третьої статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За частиною першою статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно з частиною першої та другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 ГПК України).

Водночас за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Висновки, аналогічні відображеним вище, викладені в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Відповідно до статті 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону № 5076-VI).

Закон № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру та погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Колегія суддів зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Так, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивач посилається на договір про надання правової (правничої) допомоги № 18 від 26.03.2023, укладений між позивачем (клієнт) та адвокатським бюро "Титикало і партнери" (адвокатське бюро), відповідно до умов якого, адвокатське бюро зобов`язується надавати клієнту правову допомогу, в обсязі та на умовах, передбачених даним договором з метою здійснення правового забезпечення інтересів клієнта, а клієнт зобов`язується прийняти їх та провести своєчасну оплату.

Також на підтвердження понесених витрат представником позивача додано до матеріалів справи додаток (протокол узгодження гонорару) до договору №18 від 26.03.2022, акт приймання-передачі наданих послуг від 12.09.2023 на суму 6 000,00 грн, що підписаний та скріплений печатками обох сторін без зауважень.

На виконання договору про надання правової допомоги №18 від 26.03.2022 Адвокатське бюро надало клієнтові такі послуги:

- усна консультація стосовно спору, що виник у клієнта з його боржником (вартість - 1000,00 грн);

- правовий аналіз наданих клієнтом документів (вартість - 1 000,00 грн);

- підготовка для подання до Господарського суду міста Києва позовної заяви №02-14/3273 від 30.05.2023 про стягнення заборгованості з Державного житлово-комунального підприємства Національної академії наук України (вартість - 2 500,00 грн);

- підготовка для подання відповіді на відзив №02-14/3466 від 08.08.2023 у справі №910/8587/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВЕНЕРГО-БОРГ» до Дердавного житлово-комунального підприємства Національної академії наук України (вартість - 1 500,00 грн).

Заперечень проти заяви про відшкодування судових витрат, що заявлені позивачем до відшкодування відповідачем - Державним житлово-комунальним підприємством Національної академії наук України до матеріалів справи не представлено.

Колегія суддів зазначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Так, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції встановив, що позивач безпідставно розмежував такі види послуг як підготовка позовної заяви (зокрема, консультація клієнта стосовно спору, що виник у нього з боржником, правовий аналіз наданих клієнтом документів, підготовка для подання Господарському суду міста Києва позовної заяви), оскільки перераховані дії в сукупності підпадають під поняття «подання позову до суду».

При цьому, виходячи з наявних матеріалів справи вбачається, що адвокат самостійно докази у справі не збирав (із запитами до будь-яких суб`єктів не звертався).

Також, колегія суддів вважає, що позивач явно завищив варість послуги з підготовки заяви про ухвалення додаткового рішення у справі в порівнянні до обсягу виконаних робіт та затраченого ним часу.

Судова справа № 910/8587/23 відкрита та розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судових засідань та без повідомлення (виклику) представників сторін, при цьому, відповідач не спростовував правомірність заявлених до нього вимог у ході судового розгляду наявного спору.

Так, колегія суддів встановила, що в межах наявного спору адвокатом позивача фактично надані послуги з підготовки та подачі позовної заяви, відповіді на відзив на позовну заяву, а також заяви про ухвалення додаткового рішення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції встановив, що справа сторін не є складною та не містить велику кількість документів, які необхідно було б вивчити при здійсненні підготовчої роботи. Крім того, колегія суддів вказує, що справа є малозначною та потребує лише наявності базових знань у сфері цивільного та господарського законодавства України, а відтак, вивчення судової практики у даній категорії спору не є необхідним.

Враховуючи викладене, з врахуванням наведених вище обставин, приймаючи до уваги ступінь складності справи (один епізод спірних правовідносин, що не потребував значних затрат часу на формування правової позиції та складання позову), характер та обсяг наданих адвокатом послуг (дослідження підстав та суті спору; формування правової позиції; написання позовної заяви та заяви про розподіл судових витрат на правничу допомогу), ціну позову, керуючись принципом розумності, справедливості та пропорційності, колегія суддів дійшла до висновку, що розумною та співмірною є компенсація витрат позивачу у розмірі 3 000,00 грн.

В іншій частині заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у цій справі не відповідають критеріям їх реальності та розумності, а тому не підлягають задовленню.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом апеляційної інстанції без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право повністю або частково скасувати судове рішення.

Відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки, судом першої інстанції прийняте рішення за неповного з`ясування обставин та з порушенням норм процесуального права, колегія суддів вважає, що додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2023 у справі №910/8587/23 слід скасувати та прийняти нове додаткове рішення, за яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВЕНЕРГО-БОРГ" про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Керуючись статтями 129, 240, 244, 269, 270, 275, 277, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Державного житлово-комунального підприємства Національної академії наук України на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2023 у справі №910/8587/23 задовольнити частково.

2. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2023 у справі №910/8587/23 скасувати.

3. Прийняти нове додаткове рішення, виклавши резолютивну частину рішення у наступній редакції:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВЕНЕРГО-БОРГ" про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з Державного житлово-комунального підприємства Національної академії наук України (юридична адреса: 03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 124-128; поштова адреса: 03057, м. Київ, вул. Антона Цедіка, буд. 9, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВЕНЕРГО-БОРГ" (01001, м. Київ, вул. Рибальська, 13, ) витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 3 000 (три тисячі) грн 00 коп.

В іншій частині у задоволенні заяви відмовити.

4. Видати наказ.

5. Матеріали справи №910/8587/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.М. Гаврилюк

В.В. Сулім