ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

20 лютого 2024 року м.Тернопіль Справа № 921/764/23
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

при секретарі судового засідання Твердохліб Н.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця Танаджи Костянтина Григоровича, АДРЕСА_1 (місце проживання ВПО - м.Кіцмань Чернівецької області)

до відповідача: Приватного підприємства "Тіерра", м.Тернопіль

про зобов`язання виконати умови договору та стягнення пені,

за участю представників:

позивача: Танаджи К.Г., підприємець, паспорт НОМЕР_5 від 18.08.2023, виданий органом №7318;

відповідача: не з`явився.

Зміст позовних вимог.

Фізична особа-підприємець Танаджи Костянтин Григорович, АДРЕСА_1 (місце проживання ВПО - м.Кіцмань Чернівецької області) звернувся 13.11.2023 (згідно з відтиском штампу вхідної кореспонденції суду за вх.838) до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Приватного підприємства "Тіерра", м.Тернопіль, про стягнення 1312500грн боргу та 271687,50грн пені, посилаючись на неналежне виконання відповідачем договору купівлі-продажу з розтермінуванням платежу від 28 грудня 2022 року в частині здійснення остаточного розрахунку за товар згідно графіку платежів (додаток №1 до договору від 28.12.2022).

Заперечення відповідача.

Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву на позов не скористався.

Процесуальні дії суду у справі.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 12 грудня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 09.01.2024, котре відкладалося на 23.01.2024.

Ухвалою суду від 23.01.2024 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті в судовому засіданні на 06.02.2024, котре відкладалося на 20.02.2024.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, наведених у позові, заяві про усунення недоліків позовної заяви та просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач жодного разу в судові засідання не з`явився; не забезпечив явки представника в судові засідання; будь яких клопотань процесуального характеру не заявляв.

Рекомендовані поштові відправлення з повідомленням про вручення з позначкою "судова повістка", якими направлялися ухвали суду відповідачу на адресу його зареєстрованого місцезнаходження (вул.Медова, будинок 12, м.Тернопіль, 46008) відділенням поштового зв`язку повернуті не врученими адресату із зазначенням причини "адресат відсутній за вказаною адресою" (довідки форми №20 від 20.12.2023, від 17.01.2024, від 31.01.2024, від 13.02.2024 долучено до справи). Це свідчить про направлення адресату відділенням поштового зв`язку повідомлення про надходження йому судової кореспонденції, яке адресатом проігноровано, тому відповідні поштові відправлення не отримано.

Якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №910/15442/17).

Сам лише факт неотримання кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвали для вчинення відповідних дій за належною адресою, та які повернулися до суду у зв`язку з їх неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвал суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (постанови Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №910/15442/17, від 10.09.2018 у справі №910/23064/17, від 24.07.2018 у справі №906/587/17).

Окрім того, уся судова кореспонденція по справі в електронній формі направлялася відповідачу на його офіційну адресу електронної пошти, вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань () та, згідно з долученими до справи довідками про доставку електронних листів (а.с.77, 95, 96, 106, 119), електронні копії ухвал суду від 12.12.2023, 09.01.2024, 23.01.2024 та 06.02.2024 були доставлені відповідачу.

Згідно з ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Судове рішення є врученим з дня отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи в модулі «Електронний суд» ЄСІТС (п.2 ч.6 ст.242 ГПК України), вказану такою особою під час подання документів до суду.

В силу приписів ч.6 ст.6 ГПК України (в редакції Закону України №3200-IX від 29.06.2023, який введено в дію 18.10.2023) Приватне підприємство "Тіерра" відноситься до осіб, які в обов`язковому порядку реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, однак даного обов`язку відповідачем не виконано, про що свідчить відповідь №558467 від 28.02.2024, сформована судом в підсистемі "Електронний суд" ЄСІТС, незважаючи на повідомлення суду, викладене, зокрема в ухвалі від 12.12.2023 про відкриття провадження у справі, про необхідність виконання обов`язку зареєструвати електронний кабінет в підсистемі "Електронний суд" ЄСІТС.

У Положенні про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженому рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року №1845/0/15-21 міститься визначення поняття офіційна електронна адреса - це адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, або адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів (дана правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у постанові від 07.07.2022 у справі №120/4298/21-а,).

Отже, незважаючи на відсутність у відповідача зареєстрованого електронного кабінету в підсистемі "Електронний суд" ЄСІТС, вчинені судом дії свідчать про вжиття всіх можливих заходів, спрямованих на повідомлення/ вручення/ відповідачу ухвал суду, відтак, з урахуванням наведеного вище у суду є достатньо підстав вважати, що відповідач є належним чином повідомлений про розгляд даної справи.

Оскільки неявка учасників справи, належним чином повідомлених про судове засідання, відповідно до норм ст.202 ГПК України, не є перешкодою для розгляду справи, тому судом розглянуто спір у даному судовому засіданні.

З огляду на те, що відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч.9 ст.165 та ч.2 ст.178 ГПК України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.233 ГПК України, суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Рішення приймаються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу. Після виходу з нарадчої кімнати, відповідно до ст.240 ГПК України, у судовому засіданні 20.02.2024 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

28 грудня 2022 року між Фізичною особою-підприємцем Танаджи Костянтином Григоровичем як Продавцем та Приватним підприємством "Тіерра" як Покупцем укладено договір купівлі-продажу з розтермінуванням платежу (далі - договір), відповідно до умов якого Продавець зобов`язався передати у власність Покупцю, а Покупець зобов`язався прийняти транспортний засіб та обладнання, а саме: трактор колісний марки CASE ІН МХ 255 MAGNUM 2010 року випуску, заводський номер НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , а також плуг вживаний Lemken 5-ти корпусний серійний №316546 (п.1.1, 5.1, 5.2 договору).

Відповідно до п.1.2 передача транспортного засобу та обладнання здійснюється шляхом укладення Акту приймання-передачі. Предмет договору вважається переданим з моменту підписання сторонами Акту приймання - передачі.

Водночас, за умовами пункту 6.4 договору Покупець надав гарантію того, що предмет договору купівлі-продажу буде зберігатися в Покупця до останнього платежу в такому стані, в якому Покупець його отримав.

У п.1.3 договору Продавцем засвідчено, що даний транспортний засіб та обладнання належить Продавцю на праві власності, що підтверджується Талоном тимчасового обліку машини ІМ НОМЕР_6, виданим ГУ Держпродспоживслужби 01.08.2022 та видатковою накладною №93 від 11 липня 2022 року.

Предмет договору не знаходиться під забороною (арештом) відчуження, арештом, не є предметом застави чи іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичними та юридичними особами, а також не обтяжений будь-яким іншим чином, передбаченим чинним законодавством (п.1.4 договору).

У Державному реєстрі обтяжень рухомого майна про податкові застави відсутня інформація про перебування відчужуваного майна під податковою заставою (п.1.5 договору).

На момент підписання договору Продавець не перебуває у шлюбі, а предмет договору не є спільною сумісною власністю подружжя (п.1.7 договору).

В свою чергу, у пункті 1.6 договору Покупець підтвердив, що володіє достатньою інформацією про транспортний засіб, задоволений його якісним станом.

Продаж транспортного засобу та обладнання (предмету договору) вчинено за ціною (вартістю) узгодженою сторонами у розмірі 55000,00 доларів США (в еквіваленті по курсу комерційного банку на день виплати, передбаченим цим договором), котра встановлюється в українській гривні на день виплати (п.2.1 договору).

Зазначена ціна відповідає волевиявленню сторін, є остаточною і змінам після укладення цього договору не підлягає (п.2.3 договору).

Також, у п.2.2 договору сторонами встановлено, що грошові зобов`язання Покупця існують і підлягають сплаті у національній валюті України - гривні. Сума у гривні, що підлягає сплаті Покупцем на виконання ним зобов`язань по договору, визначається шляхом множення грошового еквівалента вартості предмету договору (її неоплаченої частини) в іноземній валюті, вказаній в п.2.1 договору на курс продажу іноземної валюти, який дорівнює середньому курсу обміну в банках на валютному ринку за даними Інтернет-сторінки https://minfin.com.ua/ на день, що передує дню фактичної оплати Покупцем ціни договору (її неоплаченої частини).

При цьому оплата вартості предмету договору в українській гривні на день виплати здійснюється Покупцем з моменту укладення договору відповідно до графіку платежів, що є додатком №1 до договору (п.2.4.1 договору).

Згідно з п.3.1 договору право власності на транспортний засіб переходить до Покупця з моменту сплати останнього платежу, визначеного в додатку №1 до договору.

Після сплати останнього платежу, Продавець зобов`язується протягом п`яти робочих днів оформити нотаріально посвідчену довіреність на представника Покупця з правом розпорядження транспортним засобом, визначеним в п.1.1 договору, та постановки його на облік в спосіб, визначений законодавством України, та вчинити всі дії, необхідні для реєстрації транспортного засобу на ім`я Покупця (п.3.2 договору).

У розділі 7 договору сторонами передбачено взаємну відповідальність за невиконання чи неналежне виконання умов цього договору.

Так, згідно з п.7.1 договору, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність в порядку, визначеному чинним законодавством України. У разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за цим договором винна сторона відшкодовує іншій стороні завдані збитки (п.7.2 договору).

Інших видів відповідальності сторонами у договорі не передбачено.

Даний договір набрав чинності з моменту його підписання сторонами, і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (повним виконанням Покупцем своїх зобов`язань вважається повний розрахунок).

Відповідно до узгодженого та підписаного сторонами додатку №1 до договору визначено графік платежів: 28.12.2022 передбачено сплату 603000,00грн, що еквівалентно 15000,00дол.США; 31.01.2023 передбачено сплату 15000дол.США згідно курсу комерційного банку на день виплати; 28.02.2023 - 15000,00дол.США згідно курсу комерційного банку на день виплати; 31.03.2023 - 20000,00дол.США згідно курсу комерційного банку на день виплати.

На виконання умов договору Продавцем передано транспортний засіб та плуг вживаний, а Покупцем такі прийнято без зауважень, про що складено та підписано Акт приймання-передачі від 28.12.2022. В Акті від 28.12.2022 зазначено про передачу Покупцю Свідоцтва про державну реєстрацію, номерних знаків та ключ/ключів.

Отже, наявними у справі доказами підтверджено виконання зі сторони Продавця взятих на себе договірних зобов`язань в повній мірі.

Матеріалами справи також підтверджується часткове виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань, а саме на суму 603000,00грн, котрі перераховано на підставі платіжної інструкції №277 від 30.12.2022 та 200000,00грн, перерахованих на підставі платіжної інструкції №DOC0000000 від 19.04.2023; всього на суму 803000,00грн. Дана обставина позивачем підтверджена в судовому засіданні.

Відповідно до даних Інтернет-сторінки https://minfin.com.ua/, які є загальнодоступними, середній курс обміну в банках України, зокрема долара США складав станом на 29.12.2022 (день, що передує даті перерахування коштів в якості виплати за товар) складав 40,35(40,1/40,6)грн за 1 дол.США (https://index.minfin.com.ua/ua/exchange/archive/2022-12-29/), а станом на 18.04.2023 - 37,75(37,5/38грн) за 1дол. США (https://index.minfin.com.ua/ua/exchange/archive/2023-04-18/); копії роздруківок з Інтернет-сайту долучено.

Станом на день прийняття судом рішення відповідачем борг не погашено.

З метою досудового врегулювання спору, позивач звертався до відповідача з листом-претензією без номера від 06.11.2023, яка, незважаючи на її отримання підприємством 08.11.2023, про що свідчить рекомендоване повідомлення 8-го відділення поштового зв`язку у м.Тернополі оператора поштового зв`язку АТ "УКРПОШТА" про вручення поштового відправлення 548, залишилася без відповіді та задоволення.

Наведені обставини послугували підставою для звернення позивача до суду з метою захисту порушених майнових прав на суму 1312500,00грн, яку, як вказує позивач, визначено з урахуванням діючого курсу дол.США 37,50грн/1дол.США станом на день подання позовної заяви - 13.11.2023.

Крім того, позивачем на суму боргу нараховано за період з 20.04.2023 по 12.11.2023 пеню в розмірі 0,1% від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочки в сумі 271687,50грн.

З`ясовано, що середній курс обміну валют в банках України дол.США станом на 12.11.2023 склав 37,45грн (37,2/37,7грн) за 1дол.США (інформація отримана за посиланням в мережі Інтернет https://index.minfin.com.ua/ua/exchange/archive/2023-11-12/, яка є загальнодоступною).

Норми та джерела права, які застосовані судом при вирішенні спору.

Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

За своєю цивільно-правовою природою укладений між сторонами договір є договором купівлі-продажу, за яким одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України).

Сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов даного правочину, тому відповідно до вимог ст.ст.638, 655 Цивільного кодексу України, ст.ст.179, 180, 265 Господарського кодексу України такий правочин є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно зі ст.ст.173, 174, 175 ГК України, ст.ст.11, 202, 509 ЦК України.

Відповідно до вимог ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За приписами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися у виключних випадках при: розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; розірванні договору в судовому порядку; відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Наявність вказаних обставин, які звільняють особу від виконання договірних зобов`язань у спірних правовідносинах судом не встановлено. Договір купівлі-продажу від 28.12.2022 є чинним, учасниками справи чи третіми особами його недійсність не оспорюється, відтак, договір підлягає виконанню обома сторонами.

Матеріалами справи, а саме Актом прийому-передачі від 28.12.2022, котрий оформлено належним чином та складено на виконання умов договору з купівлі-продажу підтверджується факт передачі позивачем відповідачу предмету договору, а саме: трактора колісного марки CASE ІН МХ 255 MAGNUM 2010 року випуску, заводський номер НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 ; плуга вживаного Lemken 5-ти корпусний серійний №316546. Також в Акті від 28.12.2022 сторонами засвідчено передачу Покупцю (відповідачу у справі) супроводжуючих документів, а саме: Свідоцтва про державну реєстрацію ТЗ, номерних знаків та ключ/ключів.

Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов`язків покупця є оплата вартості товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.

У відповідності до ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно із частиною 1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Укладений сторонами договір містив відкладальну умову щодо кінцевого строку проведення оплати придбаного Покупцем товару.

Так, у додатку №1 до договору сторонами погоджено графік внесення платежів та зазначено про те, що: 28.12.2022 підлягав сплаті платіж на суму 603000,00грн, що еквівалентно 15000,00дол.США; 31.01.2023 платіж на суму 5000,00дол.США; 28.02.2023 - на суму 15000,00дол.США, 31.03.2023 - на суму 20000,00дол.США.

Отже, строк оплати чергового платежу за договором є таким що настав, а тому позивач має право вимагати сплати повної вартості товару, який за підрахунками позивача складає 1312500грн.

Щодо визначення ціни товару в гривневому еквіваленті до курсу іноземної валюти.

Як вбачається з пунктів 2.1, 2.2 договору, сторонами визначено загальну вартість переданого Покупцю (відповідачу у справі) товару в розмірі 55000,00дол.США. У договорі чітко встановлено спосіб визначення ціни товару в гривневому еквіваленті по відношенню до грошового еквіваленту в іноземній валюті, а саме передбачено, що сума у гривні, що підлягає сплаті Покупцем на виконання ним зобов`язань по договору, визначається шляхом множення грошового еквівалента вартості предмету договору (її неоплаченої частини) в іноземній валюті на курс продажу іноземної валюти, який дорівнює середньому курсу обміну в банках на валютному ринку за даними Інтернет-сторінки https://minfin.com.ua/ на день, що передує дню фактичної оплати Покупцем ціни договору (її неоплаченої частини).

Можливість використання середнього курсу продажу відповідної іноземної валюти саме для обрахування грошового еквіваленту ціни та загальної вартості товару (чи його неоплаченої частини) у даному випадку підлягає застосуванню, оскільки це погоджено сторонами в договорі від 28.12.2022 та відповідає принципу свободи договору (ст.6 ЦК України), адже саме на такий порядок визначення ціни товару в гривні було волевиявлення сторін.

Таким чином, при обрахуванні грошового еквівалента ціни товару в гривні повинен застосовуватись середній курс продажу іноземної валюти за даними сайту https://minfin.com.ua/, який існував протягом дня, що передував даті проведення часткової оплати покупцем товару (п.2.2 договору).

Отже, оскільки покупцем двічі проводились платежі на виконання зобов`язань за договором, то суд констатує, що станом на 29.12.2022 (день, що передує даті перерахування коштів в сумі 603000,00грн) середній курс долара США становив 40,35грн; станом на 18.04.2023 (день, що передує даті перерахування відповідачем коштів в сумі 200000,00грн) середній курс долара США склав 37,75грн; станом на 12.11.2023 (день, що передує даті подачі позову до суду) - 37,45грн.

Відтак, відповідачем частково виконано свої грошові зобов`язання на загальну суму 803000,00грн, що, з урахуванням встановленого середнього курсу валют, який підлягає застосуванню на підставі п.2.2 договору, еквівалентно 20212,25дол.США (30.12.2022 сплачено 14944,24дол.США (середній курс долара - 40,35грн/дол.США), 19.04.2023 сплачено 5298,01дол.США (середній курс долара - 37,75грн/дол.США).

Отже, вартість товару складається з прострочених платежів в загальному розмірі 34757,75дол.США (з яких: 14757,75дол.США (15000,00-242,25), строк виконання яких настав 28.02.2023; 20000,00дол.США, строк оплати яких встановлено - 31.03.2023), що станом на день, що передує зверненню з позовом до суду (12.11.2023), є еквівалентною 1301677,73грн.

Однак, позивачем при визначенні суми боргу в гривневому еквіваленті невірно взято до розрахунку середній курс долара США (37,50грн) і такий розрахунок визначено із суми, еквівалентній 35000,00доларам США, замість вірної 34757,75дол.США, що не відповідає умовам п.2.2 договору купівлі-продажу від 28.12.2022.

В подальшому, відповідачем не проводилася оплата предмету договору.

Статтею 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, а в силу приписів ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів, що підтверджують виконання відповідачем зобов`язань в повній мірі шляхом проведення остаточного розрахунку за отриманий товар на момент розгляду спору судом, у матеріалах немає.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу вимог ст.ст.11, 16, 509 ЦК України та ст.ст.2, 5 ГПК України кредитору належить право у судовому порядку вимагати від боржника виконання його обов`язків. Одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається.

Отже, обґрунтованими та документально підтвердженими судом визнаються позовні вимоги ФОП Танаджи К.Г. в розмірі 1301677,73грн боргу. Позовні вимоги в частині стягнення 10822,27грн до задоволення не підлягають у зв`язку з їх невірним обрахунком через невірне застосування середнього курсу долара США в банках на валютному ринку на конкретну дату.

Щодо вимог про пені суд зазначає таке.

За частиною першою статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини перша та друга статті 217 ГК України).

Згідно частини першої статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За наведеними вище положеннями ГК України господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.

Тлумачення умов укладеного договору щодо підстав застосування відповідальності за порушення відповідачем грошового зобов`язання має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання такої відповідальності у господарських правовідносинах.

Так, положення частини шостої статті 231 ГК України регулюють виключно правовідносини сторін щодо їх відповідальності за невиконання грошових зобов`язань, передбачаючи їх встановлення у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. На відміну від, наприклад, частини другої статті 231 ГК України, у частині шостій даної норми не вказано про застосування штрафної санкції у певному розмірі, а йдеться про спосіб її визначення.

У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Умовами договору купівлі-продажу від 28.12.2022 не встановлено розміру пені за невиконання відповідачем (Покупцем) грошового зобов`язання, а частина шоста статті 231 ГК України також не встановлює конкретного розміру (відсотку) належної до стягнення пені, а лише визначає порядок його визначення у договорі, виходячи з облікової ставки Національного банку України та період, протягом якого може бути застосовано таку санкцію.

З урахуванням наведеного, суд не вбачає правових підстав для застосування такої міри відповідальності як договірна санкція, з огляду на відсутність у договорі можливості її застосування; відсутність визначеного розміру пені, а тому доходить висновку про відмову в цій частині позовних вимог як необґрунтованих та безпідставно заявлених.

Висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

Відповідно до ст.20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Відповідно до змісту п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 13, ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76 ГПК України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Дослідивши подані позивачем докази суд визнав їх належними, допустимими, достовірними, а також вірогідними і взаємозв`язаними у сукупності доказами в розумінні ст.86 Господарського процесуального кодексу України. На підставі цих доказів, з урахуванням встановлених обставин по справі та діючого законодавства, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача частково. В даному спорі подані позивачем докази відповідачем жодним чином не спростовані.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають до задоволення частково, шляхом стягнення з відповідача 1301636,54грн боргу.

В решті позову суд відмовляє у зв`язку з їх невірним обрахунком та за безпідставністю.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору, в силу ст.129 ГПК України, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.4, 11, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 219, 220, 222, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "ТІЕРРА" (вул.Медова, будинок 12, місто Тернопіль, ідентифікаційний код 44532774) на користь Фізичної особи-підприємця Танаджи Костянтина Григоровича ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 (зареєстроване місце проживання ВПО - АДРЕСА_1 ), реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) - 1301677(один мільйон триста одну тисячу шістсот сімдесят сім)грн 73коп. боргу та 19525(дев`ятнадцять тисяч п`ятсот двадцять п`ять)грн 17коп. в повернення сплаченого судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

3. В решті позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судове рішення складено та підписано 27.02.2024.

Суддя Н.О. Андрусик