ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

22.02.2024 Справа № 914/295/24

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за заявою:ОСОБА_1
про неплатоспроможність:ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )

Суддя: Цікало А. І.

При секретарі: Пукач М. В.

Представники:

Заявника (боржника):не з`явився

ВСТАНОВИВ:

31.01.2024 р. на розгляд Господарського суду Львівської області за вх. № 328 від ОСОБА_1 надійшла заява про відкриття провадження у справі про її неплатоспроможність.

Ухвалою суду від 05.02.2024 р. заяву ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про її неплатоспроможність прийнято до розгляду, підготовче засідання призначено на 22.02.2024 р.

20.02.2024 р. до суду за вх. № 5040/24 від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи без її участі, у зв`язку з неможливістю бути присутньою в судовому засіданні через запровадження воєнного стану в Україні.

У зазначеному клопотанні ОСОБА_1 не наводить жодного обґрунтування неможливості бути присутньою в цьому судовому засіданні через воєнний стан в Україні, а також не наводить жодних підстав, які перешкоджають їй взяти участь у цьому засіданні через воєнний стан в Україні.

Щодо неявки боржника в судове засідання та подання боржником необґрунтованого та не підтвердженого клопотання про розгляд справи без його участі через неможливість взяти участь в судовому засіданні у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні, суд зазначає, що це вказує на зловживання недобросовісним боржником правом на ініціювання справи про банкрутство.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства, провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Особливості відновлення платоспроможності боржника, який є фізичною особою, визначено Книгою четвертою Кодексу України з процедур банкрутства.

Статтею 113 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Відповідно до ст. 115 Кодексу України з процедур банкрутства, провадження у справі про неплатоспроможність боржника - фізичної особи або фізичної особи - підприємця може бути відкрито лише за заявою боржника. Боржник має право звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність у разі, якщо: 2) боржник припинив погашення кредитів чи здійснення інших планових платежів у розмірі більше 50 відсотків місячних платежів за кожним з кредитних та інших зобов`язань упродовж двох місяців; 3) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 4) існують інші обставини, які підтверджують, що найближчим часом боржник не зможе виконати грошові зобов`язання чи здійснювати звичайні поточні платежі (загроза неплатоспроможності). До складу грошових вимог, у тому числі щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції.

Отже, про наявність наведених підстав у кожному конкретному випадку мають свідчити достатні фактичні обставини, які згідно із закріпленими в Кодексі України з процедур банкрутства нормами і вказують на неплатоспроможність фізичної особи або загрозу її неплатоспроможності.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства, заява про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність подається боржником за наявності підстав, передбачених цим Кодексом. До заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються: 1) довіреність чи інший документ, що засвідчує повноваження представника, якщо заяву підписано представником; 2) документи, що підтверджують наявність (відсутність) у боржника статусу фізичної особи - підприємця; 3) конкретизований список кредиторів і боржників із зазначенням загальної суми грошових вимог кредиторів (боржників), а також щодо кожного кредитора (боржника) - його імені або найменування, його місцезнаходження або місця проживання, ідентифікаційного коду юридичної особи або реєстраційного номера облікової картки платника податків та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті), суми грошових вимог (загальної суми заборгованості, заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені) окремо), підстав виникнення зобов`язань, а також строку їх виконання згідно із законом або договором; 4) опис майна боржника, що належить йому на праві власності, із зазначенням місцезнаходження або місця зберігання майна; 5) копії документів, що підтверджують право власності боржника на майно; 6) перелік майна, що перебуває у заставі (іпотеці) або є обтяженим в інший спосіб, його місцезнаходження, вартість, а також інформація про кожного кредитора, на користь якого вчинено обтяження майна боржника, - ім`я або найменування, місцезнаходження або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи або реєстраційний номер облікової картки платника податків та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті), сума грошових вимог, підстава виникнення зобов`язань, а також строк їх виконання згідно із законом або договором; 7) копії документів про вчинені боржником (протягом року до дня подання заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність) правочини щодо належного йому нерухомого майна, цінних паперів, часток у статутному капіталі, транспортних засобів та угоди на суму не менше 30 розмірів мінімальної заробітної плати; 8) відомості про всі наявні рахунки/електронні гаманці боржника (у тому числі депозитні рахунки), відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах, небанківських надавачах платіжних послуг, емітентах електронних грошей в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках, електронних гаманцях; 9) копія трудової книжки (за наявності); 10) відомості про роботодавця (роботодавців) боржника; 11) декларація про майновий стан боржника за формою, затвердженою державним органом з питань банкрутства; 12) докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень; 13) інформація про наявність (відсутність) непогашеної судимості за економічні злочини; 14) інші документи, що підтверджують наявність підстав, визначених статтею 115 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 119 Кодексу України з процедур банкрутства, у підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, з`ясовує наявність підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, а також вирішує інші питання, пов`язані з розглядом заяви. За наслідками підготовчого засідання господарський суд постановляє ухвалу про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність або про відмову у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність.

Отже, розглядаючи заяву боржника у підготовчому засіданні, суд, з урахуванням положень ч. 3 ст. 13, ст. ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, повинен перевірити відповідність поданої заяви вимогам до її форми та змісту відповідно до ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства та з`ясувати на підставі поданих боржником доказів наявність підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, визначених ч. 2 ст. 115 Кодексу України з процедур банкрутства (правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 29.07.2021 р. у справі № 909/1028/20).

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кодекс України з процедур банкрутства покладає на боржника обов`язки щодо надання повної і достовірної інформації про власний майновий стан та членів його сім`ї, щодо розміру та джерел доходів (п. 4-11 ч. 3 ст. 116), тому у разі необхідності має надати і додаткові пояснення чи документи на підтвердження належного виконання цих вимог.

Відповідно до ч. 5 ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства, декларація про майновий стан подається боржником за три роки (за кожен рік окремо), що передували року подання до суду заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність. Боржник також подає декларацію про майновий стан за рік, в якому подається заява про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, станом на перше число місяця, що передує місяцю подання заяви до суду. До членів сім`ї боржника належать особи, які перебувають у шлюбі з боржником (у тому числі якщо шлюб розірвано протягом трьох років до дня подання декларації), а також їхні діти, у тому числі повнолітні, батьки, особи, які перебувають під опікою чи піклуванням боржника, інші особи, які спільно з ним проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких з боржником не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Інститут надання фізичною особою декларації про майновий стан боржника за останні три роки разом із заявою про визнання її неплатоспроможною обумовлений, передусім, необхідністю визначення обсягів майнових активів боржника з метою ефективного здійснення процедури погашення боргів такої особи, зокрема шляхом їх реструктуризації та подальшого задоволення грошових вимог кредиторів. Саме тому реалізація обов`язку фізичної особи, яка звернулася до компетентного суду за визнанням факту її неплатоспроможності, у тому числі, надавати достовірну інформацію про все наявне майно, зумовлена не тільки формальними вимогами законодавця, а й сутнісним змістом процедур у справах про неплатоспроможність фізичної особи.

Звертаючись до суду ОСОБА_1 у самій заяві про неплатоспроможність та у деклараціях про майновий стан зазначила, що до членів її сім`ї належать син - ОСОБА_2 , син - ОСОБА_3 , дочка - ОСОБА_4 , дядько - ОСОБА_5 , мати - ОСОБА_6 , брат - ОСОБА_7 , Батько - ОСОБА_8 , чоловік - ОСОБА_9 , бабуся - ОСОБА_10 .

При цьому, у відповідних деклараціях боржником не зазначено відомості про реєстраційні номери облікових карток платника податків матері та дядька, як членів сім`ї.

Також, у деклараціях про майновий стан, які додані до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, боржником не зазначено про: доходи членів сім`ї (Розділ ІІ); відомості щодо об`єктів незавершеного будівництва, що належать членам сім`ї боржника (п. «Б» Розділу ІV); вклади у банках, готівкові кошти та інші активи, що перебувають у власності членів сім`ї боржника та відомості про цінні папери членів сім`ї боржника (п. «Б.», п. «Г» Розділу VІ); відомості про цінне рухоме майно (крім транспортних засобів) членів сім`ї боржника (п. «Б» Розділу VІІ); відомості щодо нематеріальних активів членів сім`ї боржника (п. «В» Розділу VІІІ); відомості про частку в статутному (установчому) капіталі товариств, підприємств, організацій членів сім`ї боржника (п. «Б» Розділу ІХ); відомості про майно членів сім`ї боржника, що передано в заставу (іпотеку) або є обтяженим в інший спосіб (п. «Б» Розділу Х). Вказано у відповідних графах що член сім`ї не надав інформації.

Крім того, у п. «Б» Розділу V «Транспортні засоби, що перебувають у власності, в оренді чи на іншому праві користування членів сім`ї боржника» декларацій про майновий стан боржника, боржником зазначено лише про легковий автомобіль, належний брату - ОСОБА_7 . Щодо інших членів сім`ї, зокрема і чоловіка, а також щодо інших транспортних засобів, боржником вказано у відповідних графах, що член сім`ї не надав інформації.

Такі обставини зумовлюють неможливість встановлення реального майнового стану боржника.

За встановлених обставин, суд доходить висновку, що декларації про майновий стан боржника за 2021 - 2023 роки, які додані до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, містять неповну інформацію стосовно активів та майна, доходів і витрат всіх членів сім`ї боржника.

Суд зазначає, що реалізація обов`язку фізичної особи, яка звернулася до суду за визнанням факту її неплатоспроможності, у тому числі, надавати достовірну інформацію про все наявне майно, як боржника так і членів його сім`ї, зумовлена не тільки формальними вимогами законодавця, а й сутнісним змістом процедур у справах про неплатоспроможність фізичної особи, тому надання повної і достовірної інформації у декларації про майновий стан є процесуальним обов`язком боржника у провадженнях про неплатоспроможність фізичної особи.

Боржник має усвідомлювати, що ризики зазначення неповної інформації у декларації покладаються саме на боржника, позаяк спеціальним законом, яким є Кодекс України з процедур банкрутства, такої підстави ненадання інформації про майновий стан члена сім`ї не передбачено, натомість у ч. 5 ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства імперативно визначено, що декларація повинна містити інформацію щодо майна, доходів та витрат боржника і членів його сім`ї, що перевищують 30 розмірів мінімальної заробітної плати (аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 08.12.2022 р. у справі № 916/1941/21).

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства, в конкретизованому списку кредиторів зазначаються: суми грошових вимог (загальної суми заборгованості, заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені) окремо), підстав виникнення зобов`язань, а також строку їх виконання згідно із законом або договором.

За змістом даної норми конкретизований список кредиторів має надати суду наглядну і зрозумілу картину складу і розміру боргових зобов`язань боржника як в цілому, так і в розрізі всіх кредиторів.

В доданому до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність конкретизованому списку кредиторів боржником зазначено загальну суму заборгованості перед кредиторами без окремого зазначення заборгованості за основним зобов`язанням, заборгованості за відсотками та суми неустойки (штрафу, пені). Також вказано, що інформація отримана з УБКІ станом на 04.01.2024 р.

З огляду на зазначене, неможливо встановити склад кожного зобов`язання, заборгованість за якими включена до загальної суми боргу, а також неможливо встановити настання строку виконання зобов`язання та, як наслідок, перевірити припинення боржником погашення заборгованості перед кредиторами у розмірі більше 50 % місячних платежів за кожним із кредитних зобов`язань.

Необхідно зазначити, що наявність боргу при ініціюванні справи про неплатоспроможність підтверджується доказами у відповідному обсязі, виходячи з правової природи правовідносин між боржником та кредитором.

Суд вважає, що ОСОБА_1 до заяви про відкриття провадження у справі про її неплатоспроможність не додала доказів отримання кредитних коштів, що унеможливлює здійснення їх аналізу для досягнення мети підготовчого засідання, а саме - підтвердження наявності кредитних зобов`язань та заборгованості на суму коштів, про існування якої вказано у заяві.

У постанові Верховного Суду від 02.07.2020 р. у справі № 916/2387/19 наведено правовий висновок, відповідно до якого факт виконання банком (фінансовою установою) свого зобов`язання щодо надання кредитних коштів може підтверджуватися меморіальним ордером, платіжними дорученнями та виписками з особового рахунку боржника.

Аналогічні правові висновки в подібних правовідносинах висвітлено у постанові Верховного Суду від 08.11.2022 р. у справі № 909/937/21.

Згідно з положеннями ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства обов`язок подання документів, на підставі яких виникла заборгованість заявника, покладений на заявника. До заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються, зокрема, й інші документи, що підтверджують наявність підстав, визначених ст. 115 цього Кодексу.

При цьому, суд враховує, що метою законодавця при запровадженні процедури банкрутства фізичних осіб було створення правового механізму, який дозволить фізичній особі - боржнику відновити її задовільний фінансовий стан через механізм погашення всіх існуючих боргів, що реалізується в тому числі шляхом реструктуризації зобов`язань.

Передумовою звернення фізичної особи - боржника до господарського суду із відповідною заявою та намір кінцевого результату є повне відновлення платоспроможності такої особи.

Отже, звертаючись до господарського суду із заявою про відкриття справи про неплатоспроможність, фізична особа - боржник повинен розкрити повну та вичерпну інформацію про загальну суму заборгованості та строк виконання зобов`язань, а також документально підтвердити таку інформацію належними та допустимими доказами у розумінні вимог статей 76-77 Господарського процесуального кодексу України, що також передбачено п. 3, п. 14 ч. 3 ст.116 Кодексу України з процедур банкрутства.

У постанові Верховного Суду від 21.10.2020 р. у справі № 915/36/20 висловлено правову позицію про те, що на момент подачі заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство боржником повинні бути надані документи (первинні документи, договори, бухгалтерський баланс, аудиторський висновок, судові рішення тощо), які підтверджують наявність ознак неплатоспроможності або її загрози, інакше таке банкрутство має ознаки фіктивного, тобто ініційованого з метою невиконання зобов`язань. За відсутності усіх первинних документів стосовно кредитних зобов`язань боржника у суду відсутня можливість встановити наявність ознак неплатоспроможності заявника або загрози такої неплатоспроможності.

Суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 02.06.2022 р. у справі № 917/1384/20, згідно з якою розрахунок заборгованості складений в односторонньому порядку сам по собі не є первинним документом в розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки не відповідає вимогам, встановленим наведеною нормою для первинних документів. Тому, за відсутності первинних документів, розрахунок не може вважатися доказом, який підтверджує суму видачі банком кредиту позичальнику, суми траншів кредиту, дату коли саме та яка сума кредитних коштів була повернута позичальником банку за відображеним у ньому періодом і як наслідок загальну суму боргу тощо.

Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 05.07.2019 р. у справі №910/4994/18).

У даному випадку заявником наведено підстави, передбачені ч. 2 ст. 115 Кодексу України з процедур банкрутства для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність: боржник припинив погашення кредитів чи здійснення інших планових платежів у розмірі більше 50 відсотків місячних платежів за кожним з кредитних та інших зобов`язань упродовж двох місяців та існують інші обставини, які підтверджують, що найближчим часом боржник не зможе виконати грошові зобов`язання чи здійснювати звичайні поточні платежі. При цьому, боржником самостійно визначено суми грошових вимог, до матеріалів справи не додано первинних документів (меморіальних ордерів, платіжних доручень, виписок з особового рахунку боржника тощо), які б підтверджували отримання кредитних коштів, тобто не підтверджено належними доказами підстави звернення із заявою про відкриття справи про неплатоспроможність.

Отже, заявником не дотримано вимог п. 3 ч. 3 ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства, оскільки матеріали поданої заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність не містять інформації про наявну заборгованість з нарахованих штрафних санкцій (штрафу, пені) по кожному кредитору окремо.

З огляду на вказане, суд зазначає, що неподання зазначених первинних документів, які підтверджують розмір прострочених зобов`язань боржника і строки їх виконання, не надає суду можливості надати оцінку щодо права ОСОБА_1 звернутись до господарського суду з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство в порядку ч. 2 ст. 115 Кодексу України з процедур банкрутства та встановити наведені заявником підстави для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Тобто, з наданих заявником до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність доказів неможливо встановити обставини припинення боржником погашення кредитів чи здійснення інших планових платежів у розмірі більше 50 % місячних платежів за кожним з кредитних та інших зобов`язань упродовж двох місяців, адже заявником не долучено до матеріалів справи відповідних доказів, що виключає можливість встановлення умов погашення боржником своїх грошових зобов`язань.

Щодо належності та допустимості кредитної історії для вирішення судом питання про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи, суд зазначає таке.

Верховний Суд у постанові від 16.11.2022 р. у справі № 917/1604/21 зазначив, що у справах про банкрутство (у т.ч. неплатоспроможність фізичних осіб) стадія відкриття провадження має своїми наслідками не лише заходи процесуального характеру, а й майнового. При цьому, внаслідок введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, ухвала про відкриття провадження у такій категорії справ поширюється на майнові відносини між боржником та невизначеним на момент винесення ухвали підготовчого засідання колом осіб - конкурсних кредиторів.

Таким чином, оскільки відкриття провадження у справі про неплатоспроможність має відповідні вищезазначені правові наслідки, то на фізичну особу-боржника (як єдиного суб`єкта звернення із заявою про відкриття провадження у такій справі) покладається обов`язок підтверджувати обставини його неплатоспроможності чи її загрози доказами у відповідному обсязі, у тому числі первинними документами, задля забезпечення перевірки господарським судом підстав та моменту виникнення зазначених боржником грошових вимог кредиторів, встановлення їх характеру та розміру.

Такий правовий висновок вбачається обґрунтованим також з тих підстав, що лише фізична особа-боржник (яка є єдиним суб`єктом звернення із відповідною заявою) наділена правом на подання відповідних доказів у підтвердження обставин своєї неплатоспроможності чи її загрози. Тому відсутність на цій стадії інших учасників справи, які мають право подати свої доводи чи заперечення щодо таких обставин чи доказів, зумовлює необхідність добросовісного виконання боржником своїх процесуальних обов`язків щодо доказування наявності обставин для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи.

У цьому контексті Верховний Суд у постанові від 16.11.2022 р. у справі № 917/1604/21 вважає, що самого кредитного звіту недостатньо для підтвердження вказаних обставин, оскільки такий звіт хоч і є належним доказом наявності кредитних відносин боржника з кредиторами, однак може містити неповну чи недостовірну інформацію про розмір та структуру заборгованості боржника, в тому числі за основним зобов`язанням.

Зазначеного висновку Касаційний господарський суд дійшов з огляду на передбачене ч. 5 ст. 13 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» право суб`єкта кредитної історії щодо звернення до Бюро з письмовою заявою у разі незгоди з інформацією, що складає його кредитну історію, за винятком інформації про кредитний бал.

Зокрема, Верховний Суд зазначив, що п. 14 ч. 3 ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються інші документи, що підтверджують наявність підстав, визначених статтею 115 цього Кодексу.

Отже, подання боржником при зверненні до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність лише кредитного звіту, однак без додавання інших документів (які стали підставою виникнення грошового зобов`язання у розумінні ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства) для належного підтвердження розміру заборгованості цього боржника (в тому числі за основним зобов`язанням), підстав виникнення зобов`язань та строків їх виконання, є недостатнім для доведення відповідних обставин та, як наслідок, встановлення судом наявності підстав для відкриття провадження у такій справі.

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 11.01.2024 р. у справі № 924/622/23 вказав, що роздруківка кредитної історії, надана боржником в підтвердження наявності договірних зобов`язань, яка не підписана ані письмово, ані електронним цифровим підписом відповідною посадовою особою Кредитного бюро, не може бути належним та допустимим доказом наявності грошових вимог.

Відтак суд зазначає, що роздруківка кредитної історії, надана боржником, не може вважатися допустимим доказом у справі, який би підтверджував наявність та розмір кредитних зобов`язань.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про неналежне виконання заявником п. 3 ч. 3 ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства, оскільки матеріали поданої заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність не містять належним чином оформленої інформації про наявну заборгованість з нарахованих штрафних санкцій (штрафу, пені) по кожному кредитору окремо.

Наведене, в свою чергу, унеможливлює для суду здійснити перевірку обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясувати наявність підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.11.2022 р. у справі № 917/1604/21.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 119 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність, якщо відсутні підстави для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Враховуючи ненадання ОСОБА_1 належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, суд дійшов висновку, що у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 2, 113, 115, 116, 119 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 3, 42, 74, 76, 77, 80, 86, 234 Господарського процесуального кодексу України, суддя -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі № 914/295/24 про неплатоспроможність ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Повна ухвала складена 22 лютого 2024 року.

Ухвала набрала законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в апеляційному порядку у строк, встановлений статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Веб-сторінка на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: https://court.gov.ua/fair/sud5015.

Суддя Цікало А.І.