ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2024 р. Справа№ 910/17724/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Євсікова О.О.

Корсака В.А.

при секретарі судового засідання Алчієвій І.В.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.12.2023 про відмову у вжитті заходів забезпечення позову

у справі № 910/17724/23 (суддя: Босий В.П.)

за позовом Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро»

до ОСОБА_1

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Ялинівка Нова»

про стягнення 4 190 122,07 грн.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 4 190 122,07 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.11.2023 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання та залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Ялинівка Нова» до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

06.12.2023 до Господарського суду міста Києва від Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову, в якій заявник просить суд накласти арешт на належне ОСОБА_1 нерухоме майно:

- будівлю, курінь для фруктів, нежитлова будівля, загальною площею: 36,8 кв.м., реєстраційний номер ОНМ: 54, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і на земельній ділянці з кадастровим номером :10:000:0274;

- нежитлову будівлю, загальною площею: 1418 кв.м., реєстраційний номер ОНМ: 54, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером :10:000:0274;

- склад запчастин, нежитлову будівлю, загальною площею: 206 кв.м., реєстраційний номер ОНМ: 54, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в на земельній ділянці з кадастровим номером :10:000:0274;

- гараж - сарай, нежитлову будівлю, загальною площею: 40,5 кв.м, реєстраційний номер ОНМ: 54, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- гараж автомобільний, майстерня, пожежне депо, нежитлова будівля, загальною площею: 396,7 кв.м., реєстраційний номер ОНМ:54, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером 18254862:10:000:0274.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.2023 у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, АТ «Банк Кредит Дніпро» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.12.2023 у справі № 910/17724/23 та ухвалити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити, вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту в межах суми позову у розмірі 4 190 122,07 грн. на належне ОСОБА_1 нерухоме майно.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та такою, що постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм процесуального та матеріального права. Скаржник зауважує, що ОСОБА_1 вже зараз ухиляється від виконання свого обов`язку і не реагує на вимогу Банку, хоча має майнові можливості для погашення заборгованості. На переконання скаржника, існує реальна загроза, а не припущення, невиконання чи утруднення виконання рішення суду у даній справі. Наголошує, що процедура відчуження нерухомого майна є досить швидкою, а тому ОСОБА_1 з метою уникнення відповідальності може за дуже коротний проміжок часу здійснити відчуження належних йому об`єктів нерухомого майна, що у подальшому зробить неможливим виконання рішення суду про стягнення заборгованості у зв`язку з відсутністю майна у боржника. Підкреслює, що заборона відповідачу вчиняти дії щодо розпорядження своїм майном ніяким чином не порушує права власника, оскільки така заборона відбувається тимчасово і спрямована лише на реальний захист прав кредитора.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді від 18.12.2023 апеляційна скарга у справі № 910/17724/23 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Євсіков О.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.12.2023 вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.12.2023 відкладено до надходження матеріалів справи № 910/17724/23 до Північного апеляційного господарського суду та витребувано з Господарського суду міста Києва копії матеріалів, необхідних для розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.12.2023 про відмову у вжитті заходів забезпечення позову (матеріали оскарження).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.12.2023 про відмову у вжитті заходів забезпечення позову у справі № 910/17724/23; розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.12.2023 про відмову у вжитті заходів забезпечення позову у справі № 910/17724/23 призначено на 07.02.2024; запропоновано учасникам судового процесу подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали.

24.01.2024 на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. Свої доводи обгрунтовує тим, що АТ «Банк Кредит Дніпро» не надало жодних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 дій, які б свідчили про намір ухилитися від виконання судового рішення. Зауважує, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Представник позивача в судовому засіданні 07.02.2024 вимоги апеляційної скарги підтримав, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нову про задоволення заяви про забезпечення позову.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання 07.02.2024 не з`явились, про час та місце судового розгляду повідомлялись у встановленому процесуальним законодавством порядку, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного документа.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

За змістом ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання прав сторін на судовий розгляд справи упродовж розумного строку, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи те, що явка представників сторін обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників відповідача та третьої особи, які повідомлені про судовий розгляд справи в апеляційному порядку.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову.

Згідно ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову в забезпеченні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем в обґрунтування поданої заяви не доведено суду, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання чи призвести до невиконання рішення суду, оскільки припущення позивача, викладені у заяві, не містять переконливих та підтверджених доказами підстав для забезпечення позову.

Колегія суддів, за результатами розгляду апеляційної скарги на ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, погоджується з вищевикладеними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає ст. 136 ГПК України, згідно якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).

Тобто забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів заявника, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічні правові висновки щодо застосування ст. ст. 136, 137 ГПК України викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19.

Виходячи з положень ст. ст. 136, 137 ГПК України при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, ймовірності ускладнення чи не поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 17.12.2018 р. у справі № 914/970/18).

Позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1 частини першої статті 137 ГПК України).

При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів на підтвердження наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності ускладнення або унеможливлення виконання рішення господарського суду, унеможливлення поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина четверта статті 137 ГПК України).

Співмірність, зокрема, передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії (постанови Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 910/17014/20 та від 28.07.2021 у справі № 910/3704/21).

З наведеного слідує, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.

Положеннями частини третьої статті 13, частин першої та третьої статті 74 ГПК України унормовано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За змістом статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вищенаведені процесуальні положення, судова колегія зауважує, що звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Разом з тим, позивач не навів мотивів, у тому числі з посиланням на відповідні обставини та належні докази, які б підтверджували наведені у заяві про забезпечення позову обставини, якими останній обґрунтовує необхідність вжиття судом заходів забезпечення позову у справі, і зокрема, що невжиття таких заходів спроможне істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Також, АТ «Банк Кредит Дніпро» не наведено обставин з посиланням на докази, які б свідчили про вчинення відповідачем конкретних дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання, в тому числі і дій, спрямованих на безпідставне витрачання ним коштів чи приховування активів тощо.

При цьому, доводи щодо потенційної можливості настання в майбутньому негативних наслідків, з посиланням на невизнання відповідачем вимог позивача, а також нібито свідоме ухилення від відповідальності, без надання відповідного обґрунтування, в тому числі з посиланням на докази, які б свідчили про вчинення відповідачем певних реальних дій, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

З урахуванням наведеного, судова колегія вважає, що місцевим господарським судом правомірно було відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки заявником належними і допустимими доказами в розумінні приписів ст. ст. 76, 77 ГПК України не було доведено обставин, з якими закон пов`язує застосування заходів забезпечення позову. Відтак, аргументи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків Господарського суду міста Києва.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.11.2023 у справі № 910/17724/23, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2024, вже було відмовлено у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про вжиття заходів забезпечення позову у даній справі.

При цьому, доводи заяви, за результатами розгляду якої судом першої інстанції було постановлено ухвалу від 22.11.2023, є аналогічними та тотожними доводам, які зазначено в заяві про забезпечення позову, що наразі розглядається судом апеляційної інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та такою, що постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм процесуального та матеріального права, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, ухвала Господарського суду міста Києва від 08.12.2023 про відмову у вжитті заходів забезпечення позову у справі № 910/17724/23 відповідає загальним вимогам, встановленим статтями 136, 137, 234 ГПК України, а тому правових підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Судові витрати, що пов`язані із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта (позивача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 269, 271, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.12.2023 про відмову у вжитті заходів забезпечення позову у справі № 910/17724/23 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.12.2023 про відмову у вжитті заходів забезпечення позову у справі № 910/17724/23 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом ухвали в суді апеляційної інстанції, покласти на Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро».

4. Матеріали оскарження № 910/17724/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 26.02.2024.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді О.О. Євсіков

В.А. Корсак