ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року м. ОдесаСправа № 916/3919/23

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Разюк Г.П.Савицького Я.Ф.

Справа розглядається в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті

на рішення Господарського суду Одеської області від 21.11.2023

у справі №916/3919/23

за позовом Державної служби України з безпеки на транспорті

до Фізичної особи-підприємця Гуцулюка Ігоря Анатолійовича

про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні у розмірі 3 732,81 грн,-

головуючий суддя Петренко Н.Д.

місце ухвалення рішення: Господарський суд Одеської області

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року Державна служба України з безпеки на транспорті звернулася до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Гуцулюка Ігоря Анатолійовича про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, у розмірі 3 732,81 грн.

Позов обґрунтовано порушенням відповідачем вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 21.11.2023р. по справі №916/3919/23 в задоволенні позовних вимог Державної служби України з безпеки на транспорті до фізичної особи-підприємця Гуцулюка Ігоря Анатолійовича про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні у розмірі 3 732,81 грн - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження порушення відповідачем 13.08.2021 порядку проїзду великовагових/великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, оскільки надана позивачем довідка №0053105 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 13.08.2021 є неналежним доказом у розумінні ч. 1 ст. 76 ГПК України.

Не погодившись із вказаним рішенням, Державна служба України з безпеки на транспорті звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить прийняти апеляційну скаргу до розгляду та відкрити апеляційне провадження; долучити до матеріалів справи запит Відділу державного нагляду (контролю) в Черкаській області до Управління патрульної поліції у Черкаській області від 11.12.2023 №96788/41/24-23 та лист Управління патрульної поліції у Черкаській області від 11.12.2023 №12516/41/24/01-2023, надати їм належну оцінку та врахувати їх при розгляді апеляційної скарги і прийняті рішення по даній справі; апеляційну скаргу Державної служби України задовольнити; рішення Господарського суду Одеської області від 21.11.2023р. по справі №916/3919/23 скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі; стягнути з фізичної особи-підприємця Гуцулюка Ігоря Анатолійовича на користь Державного бюджету України плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, у розмірі 3 732,81 грн.; стягнути з відповідача на користь Державної служби України з безпеки на транспорті понесені судові витрати в розмірі 2 684,00 грн.

Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм чинного законодавства, всупереч вимогам закону, таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, скаржник не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки відповідно до п.16 Порядку №1567 рейдова перевірка може проводитися однією посадовою особою Укртраснбезпеки.

В той же час, габаритно-ваговий контроль проводиться двома посадовими особами Укртраснбезпеки або однією посадовою особою Укртраснбезпеки із залученням посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Укравтодору, власника (балансоутримувача) пункту габаритно-вагового контролю.

При цьому, апелянта зауважує, що Господарським судом Одеської області не досліджено та не надано оцінки тому факту, що, як зазначалось в позовній заяві габаритно-ваговий контроль транспортного засобу відповідача здійснювався працівником Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Полярушом С.Ф. із залученням працівників Національної поліції, відповідно до графіка щоденної роботи пересувного пункту габаритно-вагового контролю в Черкаській області на серпень місяць 2021 року та графіка проведення спільних перевірок по врегулюванню питань з дотримання транспортного законодавства у Черкаській області на липень-вересень 2021 року (копії даних графіків містяться в матеріалах справи).

Скаржник вказує, що жодним чином не підозрював, що у суду першої інстанції виникне питання стосовно встановлення працівників Національної поліції, які 13.08.2023 були задіяні до проведення габаритно-вагового контролю, відповідно до наданих до позовної заяви графіка щоденної роботи пересувного пункту габаритно-вагового контролю в Черкаській області на серпень місяць 2021 року та графіка проведення спільних перевірок по врегулюванню питань з дотримання транспортного законодавства у Черкаській області на липень-вересень 2021 року.

Тільки отримавши судове рішення Відділом державного нагляду (контролю) у Черкаській області (колишнє Центральне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки), що є структурним підрозділом Уктрансбезпеки було зроблено запит до Начальника Управління патрульної поліції у Черкаській області про надання інформації, стосовно ПІП посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, які 13.08.2021 о 16 год 36 хв. на а/д Київ-Одеса 210 км+450 м були залучені до проведення спільних перевірок з працівником Уктрансбезпеки при здійсненні габаритно-вагового контролю.

На даний запит від Управління патрульної поліції в Черкаській області надійшов лист про надання відповіді №12516/41/24/01-2023 від 11.12.2023, відповідно до якої 13.08.2021 з 7:00 по 19:00 на 210 км +450 м а/д «Київ-Одеса» виконували службові обов`язки щодо забезпечення публічної безпеки і порядку, дотримання учасниками дорожнього руху ПДР України, в тому числі габаритно-вагових обмежень наступні поліцейські УПП в Черкаській області ДПП:

-інспектор взводу патрульної поліції в м. Умань УПП в Черкаській області ДПП старший лейтенант поліції Вітер О.А.;

-поліцейський взводу патрульної поліції в м. Умань УПП в Черкаській області ДПП старший лейтенант поліції Осітнянко Є.В.;

-командир взводу патрульної поліції м. Умань УПП в Черкаській області ДПП старший лейтенант поліції Бондаренко П.О.;

- інспектор взводу патрульної поліції в м. Умань УПП в Черкаській області ДПП старший лейтенант поліції Пирогівський Є.В.

Апелянт зауважує, що не міг подати такі докази до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, оскільки він не знав, що в суду виникнуть такі питання і потрібно буде робити відповідний запит до Управління патрульної поліції в Черкаській області, з метою чіткого з`ясування осіб, які були залучені до проведення габаритно-вагового контролю.

Враховуючи зазначене, Укртрансбезпека просить врахувати дані доводи та просить долучити до матеріалів справи додаткові докази, які були витребувані від Управління патрульної поліції в Черкаській області та які підтверджують той факт, що 13.08.2023 на 210 км. +450 м. автодороги М-05 «Київ-Одеса» габаритно-ваговий контроль проводився не одноособово Полярушем С.Ф., а із залученням працівників Національної поліції, надати їм належну оцінку та врахувати при розгляді даної апеляційної скарги та прийнятті рішення по справі.

Апелянт звертає увагу, що довідка №0053105 від 13.08.2021 про результати здійснення габаритно-вагового контролю складена та підписана посадовою особою Уктрансбезпеки, що проводила габаритно-ваговий контроль та виступала оператором вагового комплексу старшим державним інспектором ВДК Полярушем С.Ф., тобто належним суб`єктом її видачі.

При цьому, на думку скаржника, відсутність в цій довідці інформації щодо залучених працівників органів Національної поліції , жодним чином не вказує на те, що такі особи не були залучені до проведення відповідної процедури.

За переконанням апелянта, дії уповноваженої особи позивача старшого державного інспектора ВДК Поляруша С.Ф. щодо проведення габаритно-вагового контролю спільно із залученням працівників Національної поліції, документування його результатів та проставлення у Довідці №0053105 від 13.08.2021 в графі оператор вагового комплексу свого ПІП підпису та проставлення печатки, здійснені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, яке регламентує спірні правовідносини.

Враховуючи той факт, що працівники Національної поліції не наділені повноваженнями на складання та підписання за результатами здійснення габаритно-вагового контролю матеріалів перевірки про результати здійснення габаритно-вагового контролю, відповідно в Довідці в графі «оператор вагового комплексу» не може бути підпису когось іншого, аніж тієї посадової особи Укртраспебезпеки, яка проводила габаритно-ваговий контроль.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.12.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Господарського суду Одеської області від 21.11.2023 у справі №916/3919/23; розгляд апеляційної скарги Державної служби України з безпеки на транспорті ухвалено здійснювати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що не перешкоджає розгляду даної справи у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із частиною третьою статті 270 Господарського процесуального кодексу України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржуване у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі та доповненнях до неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 13.08.2021 посадовими особами Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на автодорозі 210 км + 450 м. а/д М-05 «Київ-Одеса» здійснено габаритно-ваговий контроль транспорту: автомобілю марки Volvo FH 500, р/н НОМЕР_1 з напівпричіпом-контейнеровозом марки WELCON 6327-L, р/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 ..

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 вказаний автомобіль належить ОСОБА_2 .

За результатами проведення габаритно-вагового контролю 13.08.2021 складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 0051242 та довідку № 0053105 про результати здійснення габаритно-вагового контролю, згідно з якими було виявлено перевищення нормативних вагових параметрів, а саме: фактичне навантаження по загальній масі склало 46,51т при допустимих 44 т.

З довідки № 0053105 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 13.08.2021 вбачається, що довідка підписана посадовою особою Укртрансбезпеки, що проводила габаритно-ваговий контроль (Поляруш С.Ф.) та оператором вагового комплексу (Поляруш С.Ф.).

Повноваження посадової особи Укртрансбезпеки контроль Поляруш С.Ф. підтверджено направленням на рейдову перевірку № 012359 від 05.08.2021, щотижневим графіком проведення рейдових перевірок працівниками Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки та графіком роботи пересувного пункту габаритно-вагового контролю на серпень 2021.

Уповноваженою особою Управління складено розрахунок плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів № 2029 від 13.08.2021, згідно якого плата за проїзд великовагового транспортного засобу склала 118,80 євро, що у відповідності до розрахунку Національного банку України станом на час вчинення правопорушення, а саме 13.08.2021 становить 3732,81 грн.

Центральним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки було направлено на адресу відповідача лист-повідомлення № 66531/726.4-24-21 від 17.08.2021 та № 40459/41-24-23 від 05.06.2023 про необхідність внесення плати за проїзд великовагового транспортного засобу марки Volvo FH 500, р/н НОМЕР_1 з напівпричіпом-контейнеровозом марки WELCON 6327-L, р/н НОМЕР_2 автомобільними дорогами загального користування у розмірі 118,80 євро.

Відповідач у добровільному порядку кошти не сплатив, що і стало підставою для звернення до Господарського суду Одеської області з відповідною позовною заявою.

Отже, предметом розгляду даної справи є наявність або відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3 732,81 грн за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні. Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначені Законом України "Про дорожній рух".

Так, частиною 2 ст.29 Закону України Про дорожній рух передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст.33 ЗУ Про автомобільний транспорт, автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Як передбачено ст.33 Закону України Про автомобільні дороги, рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Положеннями ст.48 Закону України Про автомобільний транспорт передбачено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом (окрім зазначених у ч. 2 статті) є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Відповідно до п.16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 №198, перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремими актами законодавства.

Згідно п.п.2, 3 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі - Порядок №1567) усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України підлягають державному контролю. Органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека та її територіальні органи.

Відповідно до Порядку № 1567, рейдові перевірки можуть проводитися із залученням посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Укравтодору, органу місцевого самоврядування та/або місцевої держадміністрації, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Укртрансбезпеки, та власників (балансоутримувачів) пунктів габаритно-вагового контролю (за погодженням з їх керівниками).

За положеннями пп.4 п.2, п.3 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879 (далі - Порядок №879), габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів. Габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної полиці.

Згідно з п.п.26, 27, 28, 31-1 Порядку №879 кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету. Плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників, у тому числі тих, що визначені у статті 5 Закону України "Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України", справляється у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів над параметрами, які враховувалися під час встановлення розміру єдиного збору в пунктах пропуску через державний кордон, де відсутні вагові комплекси, та з транспортних засобів, які виїжджають за межі України і на які в установленому порядку не отримано дозвіл на рух або не внесено плату за проїзд. Плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку. Плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень. Якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10 - 40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі. У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням. Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Як визначено у п.30 Порядку №879, плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою: П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів. Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра.

Відповідно до п.п.3, 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затвердженого Постановою КМУ №30 від 18.01.2001, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху. Умови і режим проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів. Рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу здійснюється відповідно до Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" через центри надання адміністративних послуг. Дозвіл оформлюється уповноваженим підрозділом Національної поліції на підставі погоджувальних документів з власниками вулично-дорожньої мережі, залізничних переїздів, мостового господарства, служб міського електротранспорту, електромереж, електрифікації, електрозв`язку, в яких визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Отже, із аналізу положень Постанов КМУ №442 від 10.09.2014 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», №737 від 12.09.2018, №592 від 26.06.2015 «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби України з безпеки на транспорті», Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого Постановою КМУ №1567 від 08.11.2006, вбачається, що позивач виконує функції габаритно-вагового контролю транспортних засобів та нараховує відповідну плату за перевищення нормативів допустимої ваги транспортного засобу.

Так, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження порушення відповідачем 13.08.2021 року порядку проїзду великовагових/великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування. Оскільки надана позивачем довідка №0053105 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 13.08.2021 року (а.с.18) підписана лише посадовою особою Укртрансбезпеки, що проводила габаритно-ваговий контроль (Поляруш С.Ф.). Проте вказана довідка не містить підпису та прізвища, ініціалів оператора вагового комплексу. У зв`язку із чим господарський суд оцінив вказану довідку як неналежний доказ у розумінні ч. 1 ст. 76 ГПК України, оскільки визначення вагових параметрів транспортного засобу відповідача було здійснено з порушенням положень Порядку № 879, а отримані в результаті зважування дані не можуть вважатися достовірними.

На підставі вищевикладеного, місцевий господарський суд вважав, що позовні вимоги Державної служби України з безпеки на транспорті не підлягають задоволенню, так як необґрунтовані та недоведені.

Судова колегія погоджується зі вказаним висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне вказати таке.

За частиною 2 статті 217 Господарського кодексу України в сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Частиною 1 статті 224 Господарського кодексу України унормовано, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно до частини 3 статті 225 ГК України при визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов`язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а в разі якщо вимогу не задоволено в добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1, ч. 3 та ч. 4 ст. 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 та ст. 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію ст. 13 ГПК України. Згідно з положеннями частин першої та третьої цієї статті, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 236 ГПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пунктами 37 та 41 Порядку №879 визначено, що учасники відносин у сфері габаритно-вагового контролю несуть відповідальність згідно із законодавством, а дії або бездіяльність учасників відносин у сфері габаритно-вагового контролю можуть бути оскаржені в установленому порядку.

Зміст і призначення закріпленої у Порядку №879 плати за проїзд великоваговим транспортним засобом полягає насамперед у відшкодуванні матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування. Положення цього нормативного акта, оприлюдненого в установленому законом порядку, у повній мірі визначають механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування.

Аналогічний правовий висновок зроблено у постановах Великої Палати Верховного Суду у справі № 926/16/19 від 12.02.2020 та № 917/210/19 від 12.02.2020.

У відповідності до правової позиції, висвітленої в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 у справі № 820/1203/17, за своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

Так, за змістом пункту 16 Порядку № 1567 рейдова перевірка може проводитися однією посадовою особою Укртрансбезпеки.

Габаритно-ваговий контроль проводиться двома посадовими особами Укртрансбезпеки або однією посадовою особою Укртрансбезпеки із залученням посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Укравтодору, власника (балансоутримувача) пункту габаритно-вагового контролю.

Відповідно до пункту 21 Порядку №1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що габаритно-ваговий контроль під час здійснення перевірки проводиться двома посадовими особами.

Згідно пункту 15 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 (далі - Порядок № 879), контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль.

Пунктом 20 Порядку № 879 передбачено, що за результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Отже, зі змісту вказаної норми слідує, що належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних визначається також посадовими особами, а не одноособово.

Крім того, пунктом 18 Порядку № 879 передбачено, що за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

Наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України від 10.10.2013 № 1007/1207 затверджено Порядок взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, додатком 1 до якого встановлено форму довідки про здійснення габаритно-вагового контролю, яка, серед іншого, має містити підпис, прізвище та ініціали оператора вагового комплексу, наявне місце для печатки.

Вказана правова позиція викладена в постанові КАС ВС від 12.07.2023 у справі №280/7529/21.

Колегія суддів вважає, що, дійсно, рейдову перевірку може проводити одна посадова особа Укртрансбезпеки та під час її проведення можливе здійснення габаритно-вагового контролю. При цьому, саме габаритно-ваговий контроль проводиться двома посадовими особами Укртрансбезпеки або однією посадовою особою Укртрансбезпеки із залученням посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Укравтодору, власника (балансоутримувача) пункту габаритно-вагового контролю.

Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що регулювання процедури здійснення рейдової перевірки та проведення габаритно-вагового контролю (зважування) не є тотожними поняттями, адже самим Порядком №1567, передбачено різні правила/вимоги до них.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, довідка №0053105 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 13.08.2021 року (а.с. 18) підписана посадовою особою Укртрансбезпеки, проте така довідка не підписана оператором вагового комплексу та не скріплена печаткою.

При цьому, оператор вагового комплексу, маючи відповідну кваліфікацію, є тією особою, яка безпосередньо здійснює зважування транспортного засобу і засвідчує результати зважування власним підписом та печаткою.

Отже, судова колегія дійшла висновку, що габаритно-ваговий контроль було проведено однією посадовою особою Укртрансбезпеки.

Таким чином, під час здійснення габаритно-вагового контролю відповідачем не дотримано вимог п. 16 Порядку № 1567.

Доказів залучення посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Укравтодору, власника (балансоутримувача) пункту габаритно-вагового контролю на момент винесення оскаржуваного рішення матеріали справи не містять.

Разом з тим, апелянтом заявлено клопотання про залучення до матеріалів справи на стадії апеляційного перегляду запит Відділу державного нагляду (контролю) в Черкаській області до Управління патрульної поліції у Черкаській області від 11.12.2023 №96788/41/24-23 та лист Управління патрульної поліції у Черкаській області від 11.12.2023 №12516/41/24/01-2023, надати їм належну оцінку та врахувати їх при розгляді апеляційної скарги і прийняті рішення по даній справі.

В обґрунтування вказаного клопотання скаржник зазначає, що жодним чином не підозрював, що у суду першої інстанції виникне питання стосовно встановлення працівників Національної поліції, які 13.08.2023 були задіяні до проведення габаритно-вагового контролю, відповідно до наданих до позовної заяви графіка щоденної роботи пересувного пункту габаритно-вагового контролю в Черкаській області на серпень місяць 2021 року та графіка проведення спільних перевірок по врегулюванню питань з дотримання транспортного законодавства у Черкаській області на липень-вересень 2021 року.

Тільки отримавши судове рішення Відділом державного нагляду (контролю) у Черкаській області (колишнє Центральне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки), що є структурним підрозділом Уктрансбезпеки було зроблено запит до Начальника Управління патрульної поліції у Черкаській області про надання інформації, стосовно ПІП посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, які 13.08.2021 о 16 год 36 хв. на а/д Київ-Одеса 210 км+450 м були залучені до проведення спільних перевірок з працівником Уктрансбезпеки при здійсненні габаритно-вагового контролю.

На даний запит від Управління патрульної поліції в Черкаській області надійшов лист про надання відповіді №12516/41/24/01-2023 від 11.12.2023, відповідно до якої 13.08.2021 з 7:00 по 19:00 на 210 км +450 м а/д «Київ-Одеса» виконували службові обов`язки щодо забезпечення публічної безпеки і порядку, дотримання учасниками дорожнього руху ПДР України, в тому числі габаритно-вагових обмежень наступні поліцейські УПП в Черкаській області ДПП:

-інспектор взводу патрульної поліції в м. Умань УПП в Черкаській області ДПП старший лейтенант поліції Вітер О.А.;

-поліцейський взводу патрульної поліції в м. Умань УПП в Черкаській області ДПП старший лейтенант поліції Осітнянко Є.В.;

-командир взводу патрульної поліції м. Умань УПП в Черкаській області ДПП старший лейтенант поліції Бондаренко П.О.;

- інспектор взводу патрульної поліції в м. Умань УПП в Черкаській області ДПП старший лейтенант поліції Пирогівський Є.В.

Апелянт зауважує, що не міг подати такі докази до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, оскільки він не знав, що в суду виникнуть такі питання і потрібно буде робити відповідний запит до Управління патрульної поліції в Черкаській області, з метою чіткого з`ясування осіб, які були залучені до проведення габаритно-вагового контролю.

Дослідивши надані документи, судова колегія апеляційного суду їх прийняла.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини першої статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

За приписами частини другої статті 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів) (ч. 2 ст. 164 ГПК України).

Таким чином, для підтвердження своїх вимог на позивача покладено обов`язок подати всі наявні в нього докази, що стосуються предмета спору, до суду першої інстанції.

Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч.3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.4). У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч.5).

Отже, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від особи, яка подає такий доказ, тягар доведення яких покладений на учасника справи.

При цьому за імперативним приписом частини четвертої статті 13 названого Кодексу кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 26.04.2021 у справі № 910/24991/15, від 11.06.2019 у справі № 906/353/17, від 05.12.2018 у справі № 910/7190/18, від 08.09.2020 у справі № 927/761/19, від 21.06.2018 у справі № 906/612/17.

Вказані положенні закріплені законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.

Таким чином, в процесуальному сенсі апеляційний суд вийшов би за межі апеляційного розгляду, передбаченого статтею 269 ГПК України.

З огляду на наведене, та враховуючи приписи ч. 4 ст. 236 ГПК України колегія суддів відмовляє позивачу у задоволенні клопотання про залучення до матеріалів справи запиту Відділу державного нагляду (контролю) в Черкаській області до Управління патрульної поліції у Черкаській області від 11.12.2023 №96788/41/24-23 та листа Управління патрульної поліції у Черкаській області від 11.12.2023 №12516/41/24/01-2023, оскільки він не обґрунтував неможливість подання вказаного доказу до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку, передбаченому статтею 269 ГПК України, незалежно від причин неподання стороною таких доказів. Саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення зазначеної норми процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якої є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Близька за змістом правова позиція послідовно викладалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 25.04.2018 у справі № 911/3250/16, від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17, від 06.03.2019 у справі № 916/4692/15, від 16.12.2020 у справі № 908/1908/19, від 21.01.2021 у справі № 908/3359/19, від 03.11.2021 у справі № 915/951/20.

У контексті інших доводів апелянта про відсутності порушення процедури перевірки, судова колегія зазначає, що відповідач не мав права одноособово проводити саме зважування, а тому, зафіксовані в довідці результати не можуть братись до уваги, як докази порушення.

Колегія суддів звертає увагу, що органи Укртрансбезпеки здійснюють свою діяльність, як суб`єкти владних повноважень, а отже, їх діяльність має характеризуватись певною послідовністю та передбачуваністю, що зокрема слідує з принципу належного урядування.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження порушення відповідачем 13.08.2021 року порядку проїзду великовагових/великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, оскільки надана позивачем довідка №0053105 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 13.08.2021 року є неналежним доказом у розумінні ч. 1 ст. 76 ГПК України.

З огляду на наведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи учасників справи, дійшла висновку, що судом першої інстанції за результатами розгляду справи було прийнято законне та вмотивоване рішення, а скаржником в апеляційній скарзі вищенаведені висновки суду першої інстанції не спростовано.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається; підстави для задоволенні апеляційної скарги - відсутні.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, то в порядку ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269- 270, 275, 276, 280-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті ради залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Одеської області від 21.11.2023р. у справі №916/3919/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної з дня її прийняття та не підлягає оскарженню, крім випадків передбачених ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови

складено 27.02.2024р.

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.П. Разюк

Суддя Я.Ф. Савицький