ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2024 р. м. Ужгород Справа № 907/1032/23

Суддя Господарського суду Закарпатської області Лучко Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Піпар А.Ю.

Розглянув матеріали справи

за позовом ОСОБА_1 , с. Минай Ужгородського району Закарпатської області

до відповідача 1 ОСОБА_2 , с. Минай Ужгородського району Закарпатської області

відповідача 2 Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, м. Київ

про визнання припиненою іпотеки, відсутності прав кредитора та права іпотеки та скасування рішення про державну реєстрацію

За участю представників:

позивача - Пітух В.І., адвокат, ордер серії АО № 1104506 від 06.11.2023;

відповідача 1 - Мушка Р.Ю.;

відповідача 2 - Кузка С.О., адвокат, довіреність №09/12/24 від 01.02.2024.

ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Закарпатської області з позовною заявою до відповідача 1 ОСОБА_2 , відповідача 2: Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання припиненою іпотеки згідно іпотечного договору №178/23-2006 від 20.10.2006, відсутності у відповідача 1 прав кредитора за кредитним договором і права іпотеки за іпотечним договором та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №69211386 від 08.09.2023.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи 907/1032/23 визначено головуючого суддю Лучка Р.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2023.

Ухвалою від 14.11.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, встановив учасникам справи процесуальні строки для подання заяв по суті спору та призначив підготовче засідання на 08.12.2023.

Підготовче засідання 08.12.2023 суд відклав відповідною ухвалою на 15.01.2024, а також постановив відмовити у задоволенні клопотання про продовження відповідачу 2 процесуального строку для подання відзиву від 07.12.2023.

У підготовчому засіданні 15.01.2024, з огляду на клопотання представника позивача про відкладення підготовчого засідання, суд оголосив перерву до 06.02.2024 продовживши строк підготовчого провадження на тридцять днів.

Ухвалою від 29.01.2024 судом відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 від 22.01.2024 про скасування ухвали Господарського суду Закарпатської області від 09.11.2023 у справі № 907/1032/23 про забезпечення позову.

Відповідно до ухвали від 06.02.2024 закрито підготовче провадження у даній справі та призначено судовий розгляд справи по суті в судовому засіданні 28.02.2024 року. Окрім того, означеною ухвалою суду залишено без розгляду клопотання позивача від 05.12.2023 про витребування доказів, поновлено відповідачу 1 строк подання відзиву на позов та залишено без розгляду поданий відповідачем 2 відзив на позов.

В судовому засіданні 28.02.2024 представник позивача підтримав позовні вимоги з викладених в позовній заяві підстав.

Відповідачі згідно з наданими в судовому засіданні поясненнями заперечують проти задоволення позовних вимог з зазначених у відзиві на позов відповідача 1 підстав.

Відповідно до ст. 233 ГПК України, рішення по даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Правова позиція позивача.

Позовні вимоги обґрунтовуються відсутністю в позивача натурального зобов`язання за укладеним з відповідачем 2 кредитним договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії №7/4-06 від 28.03.2006, у зв`язку з неможливістю виконання в примусовому порядку рішення Господарського суду Закарпатської області від 10.11.2010 року у справі №18/75, яким з позивача було стягнуто заборгованість за означеним кредитним договором.

У зв`язку з викладеним позивач зазначає про втрату відповідачем 2 права вимоги до позичальника через пропуск строків пред`явлення виконавчого документу до виконання та до майнового поручителя за закінченням строку дії іпотечного договору, що за позицією ОСОБА_1 свідчить про припинення права застави у зв`язку з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання.

Пояснює, що з урахуванням встановленого в п. 1.2. кредитного договору та в п. 1.1. договору іпотеки строку, іпотека за іпотечним договором №178/23-2006 від 20.10.2006 припинилася з 27.03.2009 року у зв`язку із закінченням строк дії договору іпотеки.

Зауважує також, що сам іпотечний договір не містить вказівки на можливість відступлення за ним права вимоги, а саме відступлення може бути здійснене тільки щодо дійсної вимоги в існуючому зобов`язанні.

Заперечення (відзив) відповідача 1.

Відповідач 1 згідно з відзивом на позовну заяву від 09.01.2023 заперечує проти задоволення позовних вимог, зазначаючи, що станом на 09.01.2024 року заборгованість за кредитним договором № 7/4-06 від 28.03.2006 року не погашена, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що основне зобов`язання за Кредитним договором є погашеним чи припиненим, а тому й відсутні правові підстави для припинення правовідносин, які виникли у сторін з метою забезпечення виконання вказаного зобов`язання.

Звертає увагу, що за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу, а пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина 2 статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

Безпідставним вважає твердження позивача про закінчення 27.03.2009 року строку дії іпотечного договору № 178/23-2006 від 20.10.2006 року, тобто з дати повернення кредиту, визначеної кредитним договором №7/4-06, оскільки вказані твердження ґрунтуються на помилковому ототожненні понять «строк договору» та «строк виконання зобов`язання», а згідно з пунктами 7.2. та 7.3. іпотечного договору сторони встановили що договір набирає чинності з моменту нотаріального посвідчення Договору та діє до повного виконання зобов`язань боржником за кредитним договором (з урахуванням усіх змін та доповнень до нього) або до припинення права іпотеки у випадках що прямо передбачені законодавством України.

Помилковими вважає також твердження позивача про відсутність у відповідача 1 права вимоги та права Іпотекодержателя, зауважуючи, що ПАТ Промінвестбанк, як первісним кредитором передано ОСОБА_2 , як Новому кредитору усі необхідні документи, які засвідчують права вимоги за кредитним договором та іпотечним договором, зокрема оригінали первісних правочинів та інших документів, які засвідчують права вимоги а також інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Невідповідним також вважає аргументацію позивача щодо відсутності в іпотечному договорі положення про можливість відступлення права вимоги за ним, позаяк нормами чинного законодавства не передбачено необхідності отримання згоди боржника при заміні кредитора в зобов`язанні, а на виконання вимог Закону України «Про іпотеку» одночасно із укладенням договору відступлення права вимоги, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бадаховим Ю.Н., за р.№ 1194, було здійснено державну реєстрацію змін у реєстрі речових прав щодо зміни Іпотекодержателя з ПАТ «Промінвестбанк» на іпотекодержателя ОСОБА_2 та 12.09.2023 року боржника та іпотекодавця ( ОСОБА_1 ,) в порядку ст. 24 Закону України «Про іпотеку» було повідомлено про відступлення права вимоги за кредитним договором та іпотечним договором.

Відповідь на відзив.

Позивач згідно з поданою суду відповіддю на відзив від 17.01.2024 спростовує аргументи відповідача 1, які викладені ним у відзиві на позов, зазначаючи, зокрема, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Пояснює, що враховуючи втрату ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» права вимоги до позичальника - майнового поручителя у зв`язку з ухваленням кінцевого рішення про стягнення боргу, пропуск строків пред`явлення до виконання виконавчого документа, яким стягнуто кінцеву заборгованість та закінченням строку дії іпотечного договору, в силу пункту 1 частини 1 статті 593 ЦК України та частини 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» право застави (зокрема, іпотека) припинилося у зв`язку з припиненням зобов`язання, забезпеченого заставою.

Зазначає, що застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства».

Акцентує увагу, що відповідачем 1 не спростовано обставину припинення іпотеки, позаяк умова іпотечного договору від 24.06.2008 р. №559 з наступними змінами та доповненнями, щодо строку дії договору до припинення основного зобов`язання, не може вважатися встановленням строку дії договорів в розумінні ст.ст. 251, 252 Цивільного кодексу України, оскільки не містять вказівки на подію, яка має неминуче настати, у зв`язку з чим іпотека за спірним іпотечним договором є припиненою на підставі приписів ч. 5 ст. 3 та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» з моменту закінчення строку дії цього договору, тобто з 27.03.2009 року.

Зауважує, при цьому, що підстави для припинення іпотеки передбачені приписом ст. 17 Закону України «Про іпотеку» є ширшими ніж перелік передбачений нею.

Вкотре наголошує, що необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, а відтак, укладений відповідачами договір про відступлення права вимоги порушує положення ст.ст. 512, 514 Цивільного кодексу України, а ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» жодних повідомлень позивачу про проведення аукціону з відкритих торгів та повідомлення про відступлення прав за Іпотечним договором на користь ОСОБА_2 не надсилав.

Резюмуючи наведені у відповіді на відзив обгрунтування, позивач зазначає, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор. У разі підтвердження обставини, що на момент укладення договору про відступлення права вимоги зобов`язання за кредитним договором та забезпечувальними договорами були припинені шляхом їх повного виконання, відступлення (продаж) банком неіснуючого права вимоги та майнового права суперечить статті 514 ЦК України та є підставою для визнання договору про відступлення права вимоги недійсним.

Заперечення.

Відповідач 1 в поданому суду запереченні від 31.01.2024 спростовує доводи позивача, що викладені у відповіді на відзив з тих самих, що й у відзиві на позов від 09.01.2024 підстав.

Заперечення (відзив) відповідача 2.

Поданий відповідачем 2 відзив на позов від 15.01.2024 ухвалою суду від 06.02.2024 залишено без розгляду у зв`язку з пропуском строку його подання та означеним у ньому аргументам судом не надається правова оцінка, як і не підлягає врахуванню подану позивачем на спростування аргументів відповідача 2 відповідь на відзив.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

28 березня 2006 року між Суб`єктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_1 , як Позичальником та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційний банком (закрите акціонерне товариство) в особі філії «Закарпатське Центральне відділення Промінвестбанку», м.Ужгород (правонаступником якого є відповідач 2 у справі - Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»), як Кредитором укладено кредитний договір про відкриття відновлюваної кредитної лінії № 7/4-06 (надалі - Кредитний договір), до якого було внесено зміни та доповнення додатковими угодами №1 та №2 від 12.05.2006 р.16.05.2008 р., 26.07.2008 р., 10.04.2009 р., згідно яких Кредитор відкрив позичальнику відновлювану кредитну лінію з лімітом кредитування 200 000 грн.

Відповідно до умов договору та внесених змін до нього кінцевий термін повернення кредиту сторони обумовили - 27 березня 2009 року (п. 1.2. Кредитного договору), зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14 % річних (п. 2.1. Кредитного договору).

У забезпечення повернення вищенаведеного кредиту 20.10.2006 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційний банком (закрите акціонерне товариство) в особі філії «Закарпатське Центральне відділення Промінвестбанку», м.Ужгород (правонаступником якого є відповідач 2 у справі - Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»), як Іпотекодержателем та Суб`єктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_1 , як Іпотекодавцем/Майновим поручителем було укладено договір іпотеки № 178/23-2006 (надалі - Іпотечний договір), згідно якого Іпотекодавець забезпечив вимоги Іпотекодержателя, що випливають з:

- Кредитного договору №59/32-04 від 04.10.2004 (із змінами та доповненнями), за умовами якого Позичальник зобов`язаний в передбаченому Кредитним договором порядку повернути Іпотекодержателю до 27.03.2009 кредит в розмірі 200 000,00 доларів США, сплатити відсотки за користування кредитом, неустойки (штрафи, пеню), відшкодувати Іпотекодержателю збитки, понесені внаслідок невиконання Боржником умов Кредитного договору;

- Кредитного договору №59/32-04 від 04.10.2004 (із змінами та доповненнями), укладеного між Іпотекодержателем та приватним підприємцем Фучко К.В., за умовами якого Позичальник зобов`язаний в передбаченому Кредитним договором порядку повернути Іпотекодержателю до 03.10.2007 кредит в розмірі 261 540,00 грн, сплатити відсотки за користування кредитом, неустойки (штрафи, пеню), відшкодувати Іпотекодержателю збитки, понесені внаслідок невиконання Боржником умов Кредитного договору.

Предметом іпотеки відповідно до п. 1.2. Іпотечного договору є право власності на земельну ділянку, площею 4246 м.кв., що розташована за адресою: Великолазівська сільська рада, мкр. «Новий», вул. Східна, Ужгородського району, Закарпатської області, цільове призначення земельної ділянки - для оптової торгівлі та складського господарства. Для цілей Іпотечного договору від визначенням предмету іпотеки в залежності від конкретного застосування розуміються як всі об`єкти Майнового поручителя, передані в іпотеку, так і будь-яка їх частина.

За змістом п. 1.3. Іпотечного договору предмет іпотеки належить Майновому поручителю на праві власності, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЗК №010361, виданого 12.07.2006 Ужгородською районною державною адміністрацією (кадастровий номер згідно з планом меж земельної ділянки :03:001:0028).

Відповідно до п. 7.3. Іпотечного договору цей договір діє до повного виконання зобов`язань Боржниками за Кредитними договорами (з урахуванням усіх змін і доповнень до нього) або до припинення права іпотеки у випадках, що прямо передбачені чинним законодавством України.

У зв`язку з неналежним виконанням позивачем, як Позичальником, зобов`язань за Кредитним договором Банк, звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення виконання зобов`язань за Кредитним договором.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 10.11.2010 у справі №18/75, яке набрало законної сили у встановленому законом порядку частково задоволено позовні вимоги та стягнуто з Суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово -інвестиційний банк», в особі філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Ужгород» 247 044 доларів США 59 центів боргу, а також 2469 доларів США 76 центів - витрат по сплаті держмита та 227 грн. 50 коп. витрат на інформаційне-технічне забезпечення судового процесу, звернувши стягнення на обумовлений сторонами предмет іпотеки згідно іпотечного договору №178/23-2006 від 20.10.2006 року а саме на:

- предмет іпотеки згідно договору іпотеки № 178/23-2006 від 20.10.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Дроботя А.Й. по реєстру за №933, а саме: земельну ділянку площею 4246 (чотири тисячі двісті сорок шість) м.кв., що розташована за адресою: Великолазівська сільська рада, мкр. «Новий», вул. Східна, Ужгородського району, Закарпатської області), шляхом продажу Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк`в особі філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Ужгород» предмету іпотеки від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі - продажу у порядку встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», за ціною визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на момент укладення договору купівлі-продажу, з метою погашення заборгованості приватного підприємця Луцо Мар`яни Михайлівни перед ПАТ «Промінвестбанк» за кредитним договором № 7/4-06 від 28.03.2006 року (із змінами та доповненнями).

Крім того, означеним рішенням Господарського суду Закаопатської області предмет іпотеки на період до його реалізації передано в управління ПАТ «Промінвестбанк» та надано відстрочку виконання рішення до 10.02.2011 року.

Під час розгляду справи №18/75 судом встановлено неналежне виконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором та наявність заборгованості за Кредитним договором в розмірі 247 044,59 доларів США, в тому числі 198 639,14 доларів США - заборгованості по погашенню кредиту, 46 189,27 доларів США - відсотків за користування кредитом та 2216,18 доларів США пені.

Ухвалою від 03.12.2014 у справі №18/75 судом змінено спосіб та порядок виконання рішення господарського суду Закарпатської області від 10.11.2010 року у справі №18/75 та стягнуто з Суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» в особі філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Ужгород» 247 044 доларів США 59 центів, а також 2469 доларів США 76 центів - витрат по сплаті держмита та 227 грн. 50 коп. витрат на інформаційне-технічне забезпечення судового процесу, звернувши стягнення на обумовлений сторонами предмет іпотеки, згідно іпотечного договору №178/23-2006 від 20.10.2006 року, шляхом продажу предмету іпотеки: земельної ділянки площею 4246 м. кв., що розташована за адресою: Великолазівська сільська рада, мкр. „Новий", вул. Східна Ужгородського району, Закарпатської на прилюдних торгах, порядок виконання рішення - у межах процедури виконавчого провадження передбаченої Законом України „Про виконавче провадження".

В подальшому, ухвалою від 07.06.2023 у справі №18/75 Господарський суд Закарпатської області відмовив в задоволенні заяви в задоволенні заяви ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання у справі №18/75.

Таким чином, за встановленими у справі обставинами, стягувач у справі №18/75 (відповідач 2 в даній справі) пропустив строк пред`явлення до примусового виконання наказу Господарського суду Закарпатської області у справі №18/75, яким в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором звернуто стягнення на належний позивачу предмет іпотеки: земельну ділянку, площею 4246 м.кв., що розташована за адресою: Великолазівська сільська рада, мкр. «Новий», вул. Східна, Ужгородського району, Закарпатської області.

Водночас, заборгованість за Кредитним договором Позичальником (позивачем) станом на час розгляду даної справи в суді не погашена, що вбачається зі змісту позовної заяви та підтверджуються поясненнями представника в судовому засіданні.

Разом з тим, в ході ліквідаційної процедури ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» 29.08.2023 відбулися відкриті торги (аукціон), оформлені протоколом електронного аукціону № GFD001-UA-773, з продажу права вимоги за Кредитним договором № 7/4-06 від 28.03.2006, переможцем яких згідно з протоколом електронного аукціону № GFD001-UA-773 від 29.08.2023, визнано ОСОБА_2 - відповідача 1 у справі

08 вересня 2023 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк» в особі виконуючого обов`язки уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Промінвестбанк» Паламарчук В.В. та ОСОБА_2 укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, який посвідчений 08.09.2023 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бадаховим Ю.Н. та зареєстрований у реєстрі за № 1194, відповідно до якого відповідачу1 відступлено права вимоги, зокрема, за Кредитним та Іпотечними договорами (із змінами та доповненнями).

Відповідно до акту прийому-передачі документів від 08.09.2023 відповідачем 2, як Первісним кредитором передано відповідачу 1, як Новому кредитору документи на підтвердження прав за переданою вимогою, зокрема, оригінали Кредитного договору № 7/4-06 від 28.03.2006 (з Договорами про внесення змін до нього), Іпотечного договору №178/23-2006 від 20.10.2006, оригінали яких надано відповідачем 1 та оглянуто в судовому засіданні 28.02.2024 року.

Позивач з посиланням на пропуск Первісним кредитором (ПАТ «Промінвестбанк») строку пред`явлення виконавчого документу в справі №18/75 до виконання, стверджує про відсутність в Боржника - ОСОБА_1 натурального зобов`язання по Кредитному договору (яке було б підтверджено судовим рішенням), що, за позицією позивача, свідчить про припинення зобов`язання за кредитним договором та договором іпотеки, а відповідачу 1 за договором від 08.09.2023 передано недійсну вимогу, у зв`язку з чим просить суд:

- визнати припиненою іпотеку, згідно іпотечного договору №178/23-2006, посвідченого 20 жовтня 2006 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Дроботя А.Й. за реєстровим №933;

- визнати відсутність у ОСОБА_2 прав кредитора по відношенню до суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 у зобов`язаннях за кредитним договором № 7/4-06 від 28.03.2006;

- визнати відсутність у ОСОБА_2 права іпотеки за іпотечним договором, укладеним між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційний банком (закрите акціонерне товариство) в особі філії «Закарпатське Центральне відділення Промінвестбанку», м. Ужгород та суб`єктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_1 ;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 69211386 від 08.09.2023 року 12:40:39, приватного нотаріуса Бадахова Юрія Назіровича, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ - про державну реєстрацію іпотеки 51659729 (спеціальний розділ) щодо нерухомого майна: земельної ділянки, площею 0,4246га, кадастровий номер :03:001:0028, за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Великі Лази, вулиця Східна (мікрорайон «Новий») іпотекодержатель - ОСОБА_2 .

Судом встановлено також, що відповідно до інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підприємницька діяльність Фізичної особи-підприємця Луцо Мар`яни Михайлівни припинена 05.11.2014 за власним рішенням підприємця, про що в реєстрі вчинено запис за № 6023745.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ

Частиною першою статті 15 ЦК України (тут і надалі у редакції Кодексу, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з пунктом 7 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення.

Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання повністю або частково таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення правовідношення повністю або частково на підставі пункту 7 частини другої статті 16 ЦК України.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Великої палати Верховного суду від 05.06.2018 в справі №338/180/17 фізична особа, яка мала статус суб`єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратила його, до 15 грудня 2017 року не могла бути стороною у господарському процесі, якщо для цього не було визначених ГПК України підстав. З часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи спори за її участю, зокрема пов`язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася нею раніше, слід було розглядати за правилами цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було відкрите у господарському суді до настання таких обставин. У разі припинення провадження у господарській справі на підставі пункту 6 частини першої статті 80 ГПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, спори за участю фізичної особи, яка припинила підприємницьку діяльність, мали розглядатися за правилами цивільного судочинства (п. 73 постанови).

Відповідно до ст.ст. 51, 52, ст.ст. 598-609 ЦК України, однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа - підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

З врахуванням викладеного, беручи до уваги, що спірні правовідносини виникли з приводу виконання укладеного між відповідачем 2 та позивачем як суб`єктом підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем кредитного договору, пов`язаного зі здійснення останньою господарської (підприємницької) діяльності, незважаючи на припинення 05.11.2014 підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем Луцо Мар`яною Михайлівною, вказана справа підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні Заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Відповідно до ст. 599 ЦК України, яка кореспондується з вимогами ст. 202 ГК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов`язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання, що вважається виконаним згідно з статтею 599 ЦК України.

Означена правова(постанова Верховного суду від 04.04.2018 у справі №921/247/17-г/16).

За встановленими у справі обставинами, ОСОБА_1 не виконано належним чином зобов`язань за Кредитним договором №7/4-06 від 28.03.2006, адже як встановлено рішенням Господарського суду Закарпатської області від 10.11.2010 у справі №18/75 за Позичальником рахувалася заборгованість в загальній сумі 247 044,59 доларів США, в тому числі 198 639,14 доларів США - заборгованості по погашенню кредиту, 46 189,27 доларів США - відсотків за користування кредитом та 2216,18 доларів США пені.

Матеріалами справи підтверджується, що на час розгляду даної справи в суді заборгованість Позичальника за Кредитним договором не погашена, що не заперечується і позивачем у справі, який, натомість доводить, що пропуск строків позовної давності та пропуск строку пред`явлення виконавчого документа, виданого Господарським судом Закарпатської області у справі №18/75 до виконання є підставою для припинення зобов`язань позивача за Кредитним договором та, відповідно, передання відповідачу 1 недійсної (припиненої) вимоги відповідно до умов Договору від 08.09.2023 року.

Даючи оцінку означеним аргументам позивача, суд враховує, що правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України, норми якої передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599), переданням відступного (стаття 600), зарахуванням (стаття 601), за домовленістю сторін (стаття 604), прощенням боргу (стаття 605), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606), неможливістю виконання (стаття 607), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609).

Спливу позовної давності та/або неможливості примусового виконання рішення як підстави для припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають.

Суд зауважує, що пропуск строку пред`явлення виконавчого документа до виконання положеннями п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» пов`язується не з припиненням зобов`язання зі сплати стягнутої судом суми, а з поверненням органом примусового виконання судових рішень без виконання виданого судом виконавчого документа.

При цьому, неможливість примусового виконання рішення органами виконавчої служби не свідчить про неможливість добровільного виконання зобов`язання боржника або реалізації кредитором у встановлених законом випадках права в позасудовому порядку задовольнити свої вимоги до боржника, в тому числі, в спірних правовідносинах шляхом набуття в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» права власності на предмет забезпечення за неналежно виконаним зобов`язанням, про що відповідачем 1 надіслано на адресу позивача повідомлення №03 від 22.09.2023 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Також, слід зазначити, що відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України.

Згідно з приписами цієї статті особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

У зобов`язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само й боржник зі спливом позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку.

Однак за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя цієї статті). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята цієї статті). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша цієї статті), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.

Отже, Цивільний кодекс України не визнає сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

Таким чином, зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється.

Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і за загальним правилом є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 цього Закону).

На відносини майнової поруки норми статті 559 ЦК України щодо припинення поруки не поширюються, оскільки іпотека за правовою природою є заставою і регулюється нормами параграфа 6 (статті 572-593) Глави 49 ЦК України та спеціальним законом (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.12.2012 у справі № 5004/2440/11 (провадження № 3-44гс12), що була в подальшому відображена у постанові Верховного Суду від 09.04.2019 у справі № 910/3359/18).

Підстави припинення права застави визначені статтею 593 ЦК України, а іпотеки як окремого виду застави також статтею 17 Закону України «Про іпотеку».

Так, відповідно до частини першої статті 593 ЦК України право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо Заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» регламентовано, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно вимог частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття Іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо Іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Аналіз наведених положень законодавства свідчить, що припинення іпотеки з інших підстав, ніж ті, що визначені в статті 17 Закону України «Про іпотеку» та частині першій статті 593 ЦК України, є можливим лише у випадку, коли така підстава припинення встановлена законом (правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 12.04.2018 у справі № 908/2698/16).

Якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, й за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) сам по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором і, отже, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку».

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові у справі № 6-786цс17, а також у постановах Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 921/247/17-г/16, від 20 червня 2018 року у справі № 752/17492/15-ц, від 04 липня 2018 року у справі № 569/1548/16-ц, від 18 липня 2018 року у справі № 537/6072/16-ц, від 05 лютого 2020 року у справі № 766/10193/16-ц, від 03 березня 2021 року у справі № 335/9695/19, від 29 вересня 2021 року у справі № 548/223/19, від 11 лютого 2022 року у справі № 482/1561/20-ц, від 17 травня 2022 року у справі № 523/18773/19, від 07 вересня 2023 року у справі № 638/961/21, від 04 жовтня 2023 року у справі № 331/6035/21, від 08 листопада 2023 року у справі №359/10612/19, від 02 березня 2023 року у справі №910/4473/21 та інших.

У постанові від 23 жовтня 2021 року у справі № 545/746/20 Верховний Суд зазначив, що спірні правовідносини сторін після відмови у задоволенні позову банку про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв`язку зі спливом позовної давності не припиняються, а трансформуються в натуральне зобов`язання.

Натуральним є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але отримане в результаті добровільного виконання не є безпідставно набутим майном (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц).

Підсумовуючи викладене, за відсутності доказів припинення зобов`язань за Кредитним договором у встановленому законом порядку, сама по собі неможливість примусового виконання рішення суду в справі №18/75 та/або пропуск строку позовної давності в спірних правовідносинах не є тією підставою, з якою законодавець пов`язує можливість вважати зобов`язання припиненим, а відтак, в задоволенні позовних вимог з цих підстав про визнання припиненою іпотеки, згідно іпотечного договору №178/23-2006, посвідченого 20 жовтня 2006 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Дроботя А.Й. за реєстровим №933 та визнання відсутності у ОСОБА_2 прав кредитора по відношенню до суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 у зобов`язаннях за кредитним договором № 7/4-06 від 28.03.2006 належить відмовити.

Даючи оцінку зазначеним позивачем обґрунтуванням підстав вважати іпотеку припиненою на підставі п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» у зв`язку з закінченням 27.03.2009 строку дії іпотечного договору, суд враховує, що положеннями п. 7.3. Іпотечного договору цей договір діє до повного виконання зобов`язань Боржниками за Кредитними договорами (з урахуванням усіх змін і доповнень до нього) або до припинення права іпотеки у випадках, що прямо передбачені чинним законодавством України.

Інших положень, які б встановлювали строк дії Іпотечний договір не містить, а зазначення в його п. 1.1., що цей Договір забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що випливають, зокрема, Кредитного договору №59/32-04 від 04.10.2004 (із змінами та доповненнями), за умовами якого Позичальник зобов`язаний в передбаченому Кредитним договором порядку повернути Іпотекодержателю до 27.03.2009 кредит в розмірі 200 000,00 доларів США, сплатити відсотки за користування кредитом, неустойки (штрафи, пеню), відшкодувати Іпотекодержателю збитки, понесені внаслідок невиконання Боржником умов Кредитного договору, - не є встановленням строку дії Іпотечного договору, позаяк стосуються опису забезпечувального іпотекою основного зобов`язання відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку»

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/19/12 (провадження № 14-10цс18) зазначила, що «поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов`язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності».

З урахуванням наведеного, за встановлених обставин невиконання позивачем зобов`язань за Кредитним договором, суд вважає необґрунтованими доводи позивача щодо закінчення строку дії кредитного договору як підстави для припинення іпотеки, оскільки статтею 17 Закону України «Про іпотеку» не передбаченого такої підстави для припинення іпотеки як закінчення строку Кредитного договору.

Указаний висновок узгоджується із висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах від 04 грудня 2013 року у справі №6-125цс13, від 22 жовтня 2014 року у справі 6-153цс14, відповідно до якого сам факт закінчення строку дії кредитного договору за наявності заборгованості боржника за цим договором не є підставою для припинення договору іпотеки, який укладений для забезпечення виконання кредитного договору боржником.

Надаючи оцінку заявленим вимогам про визнання у відповідача 1 відсутньою права іпотеки за Іпотечним договором, суд зауважує, що підстави заявлених позовних вимог в цій частині, як і похідної вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 69211386 від 08.09.2023 року позивачем пов`язуються з переданням відповідачу 1 за Договором про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги від 08.09.2023 недійсної вимоги (оцінка яким вже надана судом вище) та відсутністю права (можливості), виходячи зі змісту Іпотечного договору, на відступлення права вимоги за цим Договором.

У відповідності до п.1 ч.1. ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У відповідності до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 24 3акону України «Про іпотеку» встановлено, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Положеннями Іпотечного договору сторонами не визначено заборони на відступлення прав за Іпотечним договором, а відповідно до п. 5.11. Кредитного договору (в редакції Договору про внесення змін №2 від 10.04.2009 до Кредитного договору) сторони встановлюють, що Банк має право відступити право вимоги щодо повернення суми кредиту, процентів, комісії, неустойки третій особі без згоди на це позичальника.

Суд зауважує, що при відступленні прав вимоги зобов`язання не припиняється, не змінюється - залишається одним і тим самим; відбувається тільки заміна особи на стороні кредитодавця. Відповідна заміна відбувається і в іпотечному договорі - новий кредитодавець стає Іпотекодержателем.

Згідно з частиною третьою статті 24 Закону України «Про іпотеку» правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Таким чином, право за договором про відступлення прав переходить не в момент його підписання і нотаріального посвідчення, а в момент державної реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Разом із тим, у разі недотримання цієї умови правочин про відступлення прав за іпотечним договором є дійсним, але вимога нового іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно.

Матеріали справи свідчать, що Договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги укладений 08 вересня 2023 року відповідачами у встановленому законом порядку, посвідчений 08.09.2023 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бадаховим Ю.Н. та зареєстрований у реєстрі за № 1194 та відповідно до акту прийому-передачі документів від 08.09.2023 відповідачем 2, як Первісним кредитором передано відповідачу 1, як Новому кредитору документи на підтвердження прав за переданою вимогою, зокрема, оригінали Кредитного договору № 7/4-06 від 28.03.2006 (з Договорами про внесення змін до нього), Іпотечного договору №178/23-2006 від 20.10.2006.

Крім того, з витягу з Державного реєстру речових прав від 08.09.2023 року, індексний номер 345816131 вбачається, що на виконання вимог Закону України «Про іпотеку» одночасно із укладенням договору відступлення права вимоги, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бадаховим Ю.Н., за № 1194, було здійснено державну реєстрацію змін у реєстрі речових прав щодо зміни Іпотекодержателя з ПАТ «Промінвестбанк» на іпотекодержателя ОСОБА_2 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 69211386 від 08.09.2023 року), вимогу про скасування якої позивачем також заявлено до суду.

З урахуванням наведеного, суд висновує, що при відступленні права вимоги за Кредитним договором № 7/4- 06 від 28.03.2006 року та Іпотечним договором № 178/23-2006 від 20.10.2006 року було дотримано положення чинного законодавства України, що регулюють порядок відступлення права вимоги, як за кредитним договором так і за договором іпотеки, а аргументи позивача щодо передання відповідачу 1 недійсної вимоги та про відсутність передбаченої Іпотечним договором згоди на відступлення права вимоги спростовуються матеріалами справи, а відтак, в задоволенні позовних вимог позивача належить відмовити за недоведеністю.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 ст. 73 ГПК України унормовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені судом, а відтак, розглянувши спір на підставі поданих учасниками доказів, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позивачем позовних вимог, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

Щодо забезпечення позову.

За встановленими у даній справі обставинами, ОСОБА_1 разом з позовною заявою подано суду заяву від 06.11.2023 про забезпечення позову, за результатами розгляду якої ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 09.11.2023 було задоволено заяву позивача та постановлено:

- заборонити органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, які визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна, а саме: земельної ділянки площею 0,4246 га, кадастровий номер: 03:001:0028, місце розташування: АДРЕСА_1 ), в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно.

Ухвалою від 29.01.2024 відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_2 від 22.01.2024 про скасування ухвали Господарського суду Закарпатської області від 09.11.2023 у справі №907/1032/23 про забезпечення позову.

Згідно з ч.ч. 9, 10 ст. 145 ГПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. В такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги ухвалення судом в даній справі рішення щодо повної відмови в задоволенні позовних вимог підлягають скасуванню в повній мірі вжиті ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 09.11.2023 у справі № 907/1032/23 заходи забезпечення позову.

Водночас, відповідно до ухвали від 09.11.2023 судом було також застосовано зустрічне забезпечення шляхом зобов`язання ОСОБА_1 внести на депозитний рахунок Господарського суду Закарпатської області грошові кошти в сумі 42 000,00 грн у десятиденний строк з дня постановлення ухвали.

Згідно з квитанцією до платіжної інструкції № від 16.11.2023 ОСОБА_1 внесено на депозитний рахунок Господарського суду Закарпатської області грошові кошти в сумі 42 000,00 грн.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 142 ГПК України у випадку залишення позову без розгляду або закриття провадження з інших, ніж зазначені у частині першій цієї статті підстав, або у випадку ухвалення рішення суду щодо повної або часткової відмови у задоволенні позову зустрічне забезпечення скасовується, якщо протягом двадцяти днів з дня набрання відповідним рішенням або ухвалою суду законної сили, відповідачем або іншою особою, права або охоронювані законом інтереси якої порушено вжиттям заходів забезпечення позову, не буде подано позов про відшкодування збитків в порядку, визначеному статтею 146 цього Кодексу.

Якщо такий позов буде подано, зустрічне забезпечення діє як захід забезпечення позову у відповідному провадженні, а питання про його скасування вирішується одночасно з вирішенням цього позову по суті заявлених вимог, поверненням позовної заяви, відмовою у відкритті провадження у справі або залишенням вказаного позову без розгляду чи закриттям провадження.

З урахуванням викладеного, зустрічне забезпечення може бути скасоване судом за мотивованим клопотанням позивача у випадку, якщо протягом двадцяти днів з дня набрання відповідним рішенням або ухвалою суду законної сили, відповідачем або іншою особою, права або охоронювані законом інтереси якої порушено вжиттям заходів забезпечення позову, не буде подано позов про відшкодування збитків в порядку, визначеному статтею 146 ГПК України.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати по сплаті судового збору на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача в справі.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 126, 129, 142, 145, 221, 236, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Скасувати вжиті ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 09.11.2023 у справі № 907/1032/23 заходи забезпечення позову.

На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного Господарського суду.

Повне судове рішення складено та підписано 04 березня 2024 року.

Суддя Лучко Р.М.