СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року м. Харків Справа № 917/1252/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М. , суддя Шутенко І.А.,

в порядку спрощеного провадження без виклику сторін;

розглянувши в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача, Фізичної особи-підприємця Мільшина Сергія Миколайовича (вх. №2769П/1)

на рішення господарського суду Полтавської області від 06.11.2023 (повний текст судового рішення складений 06.11.2023, суддя Безрук Т.М.)

у справі №917/1252/23

за позовом Фізичної особи-підприємця Семенченко Олени Миколаївни, м.Запоріжжя

до Фізичної особи-підприємця Мільшина Сергія Миколайовича , м.Кременчук

про стягнення 151 405,76 грн

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року до господарського суду Полтавської області звернулася Фізична особа-підприємець Семенченко Олена Миколаївна з позовом до Фізичної особи-підприємця Мільшина Сергія Миколайовича про стягнення 151 405,76 грн за договором оренди нежитлового приміщення № 1 від 21.03.2018, у тому числі: 92 000,00 грн основного боргу за оренду нежитлового приміщення, 23315,07 грн - пені, 31384,14 грн - інфляційних втрат, 4706,55 грн - 3% річних.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 06.11.2023 у справі №917/1252/23 позов задоволено повністю; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Мільшина Сергія Миколайовича на користь Фізичної особи-підприємця Семенченко Олени Миколаївни 92 000,00 грн основного боргу, 23 315,06 грн пені, 4 706,55 грн - 3% річних, 31 384,14 грн інфляційних втрат, 2 684,00 грн відшкодування витрат з оплати судового збору.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване наступним:

- відповідач не надав до матеріалів справи належних доказів, які б підтверджували факт направлення позивачу повідомлення про розірвання договору саме 30.08.2021 та не надав доказів, які б підтверджували дату отримання цього повідомлення позивачем, тобто не довів належними доказами дату надсилання та дату вручення вказаного повідомлення позивачу;

- відповідачем не надано доказів повернення об`єкту оренди позивачу за актом приймання-передачі, складання такого акту чи доказів направлення вказаного акту позивачу та відмови позивача від підписання цього акту, отже, не доведено належними доказами факт припинення договору 31.10.2021 у відповідності до вимог ч.2 ст. 795 ЦК України та п. 2.4, п. 2.5 та п. 2.6 договору;

- матеріалами справи підтверджується заборгованість відповідача з орендної плати в сумі 92000,00 грн, а здійснений позивачем розрахунок основної заборгованості є арифметично правильним, тому заявлені у позові суми пені, інфляційних втрат та 3 % річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідач, Фізична особа-підприємець Мільшин Сергій Миколайович, з рішенням місцевого господарського суду частково не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповного дослідження обставин справи, просить рішення господарського суду Полтавської області від 06.11.2023 у справі №917/1252/23 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги частково, стягнувши з Фізичної особи-підприємця Мільшина Сергія Миколайовича за договором оренди нежитлового приміщення № 1 від 21.03.2018 основного боргу 15400,00 грн за оренду нежитлового приміщення, 3902,74 грн - пені, 6013,88 грн - інфляційних втрат, 930,84 грн - 3% річних. Одночасно відповідач порушував питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, а також зазначив попередній розмір очікуваних судових витрат.

Апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Мільшина Сергія Миколайовича мотивована наступним:

- судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, які призвели до неправильного висновку щодо відсутності доказів розірвання спірного договору оренди;

- місцевий господарський суд не звернув уваги на те, що позивачем ні в позові, ні у відповіді не відзив не вказано, коли фактично позивачу повернуто об`єкт оренди; судом не встановлена обставина щодо дати припинення користування відповідачем об`єктом оренди та повернення його позивачу відповідно до умов договору, а також не встановлено чи виконано позивачем зобов`язання, передбачене п. 4.2.6. договору;

- згідно акту звірки взаєморозрахунків станом на 22.12.2021 позивачем не враховано оплату відповідачем орендної плати на суму 10600,00 грн, що підтверджується квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» від 06.09.2021, а також при врахуванні суми боргу слід враховувати сплачений апелянтом платіж на суму 25000 гривень; апелянт частково визнає заборгованість: основну суму боргу у розмірі 15 400,00 грн за період з 01.09.2021 по 30.10.2021, пеню у розмірі 3 902, 74 грн, інфляційні витрати у розмірі 6 013,88 грн та 3% річних у розмірі 930,84 грн, всього 26 246, 58 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 15.12.2023 для розгляду справи №917/1252/23 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Гребенюк Н.В., судді Слободін М.М., Шутенко І.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.12.2023 у справі №917/1252/23 апеляційну скаргу відповідача, Фізичної особи-підприємця Мільшина Сергія Миколайовича (вх. №2769П/1) на рішення господарського суду Полтавської області від 06.11.2023 у справі №917/1252/23 залишено без руху; встановлено протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали апелянту усунути недоліки, а саме: подати до Східного апеляційного господарського суду докази сплати судового збору у встановленому відповідним законодавством порядку та розмірі (3220,80 грн); роз`яснено скаржнику, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається особі, яка подала апеляційну скаргу.

20.12.2023 до Східного апеляційного господарського суду від позивача надійшли заперечення на клопотання апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження, в яких останній зазначає про відсутність підпису на ордері представника відповідача, належним чином засвідченої копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, незазначення у прохальній частині апеляційної скарги про поновлення строку на апеляційне оскарження, а також про відсутність поважність причин пропуску строку.

27.12.2023 до Східного апеляційного господарського суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.01.2024 у справі №917/1252/23 поновлено Фізичній особі-підприємцю Мільшину Сергію Миколайовичу пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Полтавської області від 06.11.2023 у справі №917/1252/23; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Мільшина Сергія Миколайовича (вх. №2769П/1) на рішення господарського суду Полтавської області від 06.11.2023 у справі №917/1252/23; встановлено учасникам справи строк до 18.01.2024 для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та письмових пояснень з доказами їх надсилання учасникам провадження; розпочато розгляд справи з 17.01.2024 без повідомлення учасників справи; зупинено дію рішення господарського суду Харківської області від 06.11.2023 у справі №917/1252/23; витребувано з господарського суду Полтавської області матеріали справи №917/1252/23.

15.01.2024 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №917/1252/23.

15.01.2024 до Східного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, оскаржуване судове рішення - без змін.

Будь-яких інших заяв, клопотань до суду апеляційної інстанції не надходило.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між Фізичною особою-підприємцем Семенченко Оленою Миколаївною (далі - позивач, орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Мільшин Сергієм Миколайовичем (далі відповідач, орендар) був укладений договір оренди нежитлового приміщення № 1 від 21.03.2018, за умовами п. 1.1 якого цим договором регулюються правовідносини, пов`язані із передачею орендодавцем орендарю у строкове платне користування нежитлового приміщення загальною площею 52,6 кв.м (далі - об`єкт оренди).

У відповідності до умов наведеного договору:

- передача об`єкта оренди здійснюється шляхом підписання сторонами акту прийому-передачі, що свідчить про фактичну передачу його орендареві у користування (п.2.1 договору);

- по завершенню терміну оренди згідно даного договору орендар повертає об`єкт оренди на протязі п`яти робочих днів на підставі акту прийому-передачі. У будь-якому разі початок та закінчення терміну користування орендарем об`єкта оренди та нарахування витрат по експлуатації об`єкта оренди встановлюються лише відповідними актами прийому-передачі (щодо передачі та повернення об`єкту оренди). Відмова орендодавця від приймання об`єкта оренди за актом прийому передачі у разі розірвання або припинення дії договору не є підставою для нарахування орендної плати за цей час (п.п.2.4, 2.6 договору);

- орендна плата, яка підлягає сплаті орендарем орендодавцю становить 25000,00 грн без ПДВ за один місяць оренди. У суму орендної плати включаються плата за користування об`єктом оренди та плата за користування земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт оренди (п.3.1 договору);

- в строк до 28.03.2028 орендар зобов`язаний сплатити орендодавцю наступну орендну плату за період: з 24.03.2018 по 07.04.2018 у розмірі 100,00 грн, з 08.04.2018 - по 31.04.2018 у розмірі 18333,00 грн. В строк до 08.04.2018 орендар зобов`язаний сплатити орендодавцю гарантійний платіж у розмірі 25000,00 грн (п.3.1.2);

- орендна плата починає нараховуватися з моменту передачі об`єкта оренди орендодавцем орендарю за актом прийому-передачі (п.3.2 договору);

- розрахунки між сторонами зі сплати орендної плати здійснюються щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця (п.3.4 договору);

- на підтвердження належного виконання своїх зобов`язань за Договором, Орендар до 08.04.2018 сплачує Орендодавцю гарантійний платіж у розмірі місячної орендної плати. У разі дострокового розірвання або припинення дії даного Договору, гарантійний платіж, за узгодженням з Орендодавцем може бути зараховані у якості орендної плати а інших платежів за останній місяць оренди, решта гарантійного платежу повертається орендареві на протязі п`яти робочих днів з моменту підписання сторонами Акту прийому-передачі приміщення (п.3.12 договору);

- орендодавець зобов`язаний прийняти об`єкт оренди за актом прийому-передачі у строк не пізніше п`яти робочих днів від дня припинення цього договору (п.4.2.6 договору);

- орендар має право достроково розірвати цей договір, письмово попередивши про це орендодавця за 60 календарних днів (п.4.3.8.3);

- орендар зобов`язаний у випадку припинення дії даного договору передати орендодавцеві об`єкт оренди у належному стані з урахуванням нормального фізичного зносу на протязі п`яти робочих днів від дня припинення дії або дострокового розірвання договору (п.4.4.4 договору);

- договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 28.02.2021 (п.7.1 договору).

21.03.2018 між позивачем та відповідачем був підписаний акт №1 приймання-передачі приміщення за договором оренди нежитлового приміщення №1 від 21.03.2018, у якому сторони підтвердили, що орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне володіння та користування нежитлове приміщення загальною площею 52,6 кв.м.

22.02.2021 позивач та відповідач уклали додаткову угоду № 3 до договору оренди нежитлового приміщення №1 від 21.03.2018, відповідно до п. 1 якої домовилися про продовження строку дії договору оренди нежитлового приміщення до 28.02.2022 включно.

У п. 2 Додаткової угоди № 3 від 22.02.2021 до договору сторони встановили, що орендна плата з 01.04.2021 становить 31000,00 грн за один місяць оренди. У суму орендної плати включаються плата за користування земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт оренди.

Відповідач направив позивачу повідомлення № 1 від 30.08.2021 про розірвання договору в зв`язку з черговим підвищенням орендної плати. У повідомленні також вказано: «Акт щодо підвищення орендної плати отримано 28.08.2021. Цю дату вважаємо датою розірвання договору. Зобов`язуюсь повернути приміщення орендодавцю до 28.10.2021».

Відповідач у відзиві на позов вказував, що вказане повідомлення було надіслано позивачу засобами поштового зв`язку 30.08.2021, тому згідно з п. 4.3.8.3 Договору цей договір припинив свою дію 31.10.2021.

Доказів направлення повідомлення №1 від 30.08.2021, повернення орендованого приміщення матеріали справи не містять.

Позивач посилається на те, що фактично повідомлення про розірвання договору отримав 03.11.2022, тому датою розірвання договору позивач вважає 03.01.2022.

За період 01.09.2021 - 03.01.2022 позивач нарахував до сплати 127000,00 грн орендної плати (із розрахунку: по 31000,00 грн за вересень, жовтень, листопад, грудень 2021 року та 3000,00 грн за три дні січня 2022 року).

Вказане стало підставою для звернення із позовом у цій справі.

Місцевий господарський суд погодився з доводами позивача та задовольнив їх в повному обсязі.

Надаючи власну правову кваліфікацію спірним правовідносинам, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами статей 626 - 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 759 та статті 761 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

За приписами частини першої статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У розумінні положень ч.1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 4 ст. 284 Господарського кодексу України встановлено, що строк договору оренди визначається за погодженням сторін.

Приписами частини 1 ст. 291 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від договору оренди не допускається.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 291 Господарського кодексу України договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу (приватизації) об`єкта оренди; ліквідації суб`єкта господарювання-орендаря; загибелі (знищення) об`єкта оренди.

Згідно частини 3 наведеної статті договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Положеннями статті 188 Господарського кодексу України визначений порядок зміни та розірвання господарських договорів.

Так, сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Частиною 4 ст. 291 Господарського кодексу України визначено, що правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

У справі, що розглядається, відсутні підстави, передбачені Цивільним кодексом України для розірвання договору найму на вимогу наймача.

Доказів розірвання договору в судовому порядку матеріали справи не містять.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини першої статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Положеннями статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як встановлено обставинами вище, сторонами спірного правочину було погоджено, що орендар має право достроково розірвати договір, письмово попередивши про це орендодавця за 60 календарних днів (п.4.3.8.3 договору).

Так, встановленими обставинами вище зазначається, що відповідач направив позивачу повідомлення № 1, датоване 30.08.2021, про розірвання договору в зв`язку з черговим підвищенням орендної плати.

На наявній в матеріалах справи копії з конверту (т.1, а.с.27) дата поштового штемпеля не читається, а відомості щодо вказаного на конверті рекомендованого відправлення №241 на офіційному сайті АТ «Украпошта» відсутні.

Водночас, отримане позивачем повідомлення про розірвання договору містить відмітку про його отримання 03.11.2022.

Попри доводи апелянта, наявні матеріали справи не містять будь-яких доказів направлення відповідачем зазначеного повідомлення 30.08.2021, з урахуванням чого останній не спростував належними, допустимими та вірогідними доказами дату надсилання та дату вручення вказаного повідомлення позивачу 03.11.2022.

Крім того, зі змісту положень ч.1 ст. 795 Цивільного кодексу України вбачається, що передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до частини 2 наведеної статті повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Як зазначається вище, сторонами спору в договорі оренди п. 2.4 було погоджено, що по завершенню терміну оренди орендар повертає об`єкт оренди на протязі п`яти робочих днів на підставі акту прийому-передачі.

У відповідності до п. 2.5 договору сторони узгодили, що у будь-якому разі початок та закінчення терміну користування об`єктом оренди та нарахування витрат по експлуатації об`єкта оренди встановлюються лише відповідними актами прийому-передачі (щодо передачі та повернення об`єкту оренди).

Згідно п. 2.6 договору, укладеного між сторонами спору, відмова орендодавця від приймання об`єкта оренди за актом прийому-передачі у разі припинення дії договору не є підставою для нарахування орендної плати за цей час. У даному випадку датою припинення правовідносин між сторонами та відповідно датою припинення нарахування орендної плати є дата розірвання або припинення договору.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що попри тягар сторони доведення обставин, які покладені в основу наведених нею заперечень, відповідач не надав суду доказів повернення об`єкту оренди позивачу за актом приймання-передачі, не надав доказів складання такого акту чи доказів направлення вказаного акту позивачу та відмови позивача від підписання цього акту, а також не посилається на існування наведених обставин.

Враховуючи вищенаведене та беручи до уваги погоджені сторонами правочину умови договору відповідач не довів належними, допустимими та вірогідними доказами факту припинення договору, укладеного між сторонами спору, 31.10.2021.

Частиною першою статті 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

У розумінні положень частин 3, 4 статті 286 Господарського кодексу України орендна плата встановлюється у грошовій формі. Залежно від специфіки виробничої діяльності орендаря орендна плата за згодою сторін може встановлюватися в натуральній або грошово-натуральній формі. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно частин 1, 3, 5 статті 762 Цивільного кодексу України вказано, що за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за найм (оренду) майна. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Сторонами спору не заперечується, що відповідач частково сплачував орендну плату в сумі 35000,00 грн, до яких позивач включив наступні платежі відповідача: 5 000,00 грн за платіжним дорученням №@2РL744147 від 23.11.2021 (т.1, а.с.35); 5 000,00 гривень за платіжним доручення №@2РL551420 від 30.11.2021 (т.1, а.с.36); 25 000,00 грн гарантійного платежу, сплаченого за платіжним дорученням №@2РL220988 від 13.04.2018 (т.1 а.с.37).

З урахуванням наведеного, позивач визначив заборгованість з орендної плати в сумі 92000,00 грн.

Разом з тим, в поданій апеляційній скарзі та у відзиві на позовну заяву відповідач вказував на те, що позивач не врахував проведену відповідачем оплату орендної плати в сумі 10600,00 грн за квитанцією банку від 06.09.2021 та гарантійний платіж в сумі 25000,00 грн.

З наявних матеріалів справи вбачається, що позивач у відповіді на відзив на позовну заяву зазначав, що він врахував оплату відповідача в сумі 10600,00 грн за 06.09.2021 та в сумі 5400,00 за 06.09.2021 як орендну плата за серпень 2021 року, в акті взаєморозрахунків вказав загальну суму оплати за серпень 2021 року в розмірі 16000,00 грн, адже відповідні кошти від відповідача в сумі 10600,00 грн за 06.09.2021 були зараховані як орендна плата за серпень 2021 року і відповідач не конкретизував призначення вказаного платежу.

Про вказане, зокрема, свідчить квитанція банку від 06.09.2021 на суму 10600,00 грн з призначенням платежу: «оплата оренди від ФОП Мільшин С. М.».

Таким чином, позивач обґрунтовано врахував цю оплату як сплату орендної плати за серпень 2021 року, що відобразив у акті взаєморозрахунків, а доводи апелянта про протилежне не знайшли своє підтвердження при перегляді оскаржуваного судового рішення в цій частині, що у сукупності свідчить про правильність здійсненого позивачем розрахунку заборгованості з орендної плати в сумі 92000,00 грн та наявність підстав для задоволення таких позовних вимог.

Як зазначалося вище, позивач також просив стягнути з відповідача 23315,07 грн пені, нарахованої з 01.08.2022 по 01.02.2023, 31384,14 грн - інфляційних втрат за період 11.09.2021 - 05.07.2023 (поетапно), 4706,55 грн - 3% річних за період 11.09.2021 - 05.07.2023 (поетапно).

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно положень статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума бо інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Як встановлено обставинами вище, сторонами спору у відповідності до умов п.5.1 договору було погоджено, що у випадку неналежного виконання орендарем своїх зобов`язань по оплаті орендної плати, орендар сплачує неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення.

У відповідності до п. 7 розділу IX "Прикінцеві положення" Господарського кодексу України (в редакції Закону України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19, який набрав чинності 01.04.2020), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" було установлено карантин з 12.03.2020 на усій території України.

В подальшому карантин був скасований 01.07.2023 постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651, тому обмеження строку нарахування пені, встановлені ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України за заявлений період нарахування не застосовуються.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши арифметичну правильність та законність здійснено позивачем розрахунку, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення 23315,07 грн пені, 31384,14 грн інфляційних та 4706,55 грн - 3% річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Наданий відповідачем контррозрахунок ґрунтується на висновку щодо іншого обрахування заборгованості та не спростовує правильності розрахунку позивача.

Враховуючи вищенаведене у сукупності та беручи до уваги доведеність матеріалами справи факту порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань в частині своєчасної оплати за договором оренди нежитлового приміщення, спростованість доводів щодо припинення дії договору 31.10.2021, відсутність доказів погашення виниклої заборгованості, а також арифметичної правильності розрахунку позивача, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при перегляді оскаржуваного судового рішення та не є підставою для його скасування.

З огляду на викладене та враховуючи, що місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного судового рішення було дотримано норми матеріального та процесуального права, повно досліджено обставини справи, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при перегляді оскаржуваного судового рішення, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а тому рішення господарського суду Полтавської області від 06.11.2023 у справі №917/1252/23 слід залишити без змін.

У відповідності до статті 129 ГПК України витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 269, 270, п.1 ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Мільшина Сергія Миколайовича (вх. №2769П/1) на рішення господарського суду Полтавської області від 06.11.2023 у справі №917/1252/23 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 06.11.2023 у справі №917/1252/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 27.02.2024

Головуючий суддя Н.В. Гребенюк

Суддя М.М. Слободін

Суддя І.А. Шутенко