ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Закарпатської області
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХвала

"04" березня 2024 р. м. Ужгород Справа №907/306/23

Суддя Господарського суду Закарпатської області Пригара Л.І.,

розглянувши заяву Керівника Ужгородської окружної прокуратури, м. Ужгород Закарпатської області №07.53-107-1443ВИХ-24 від 23.02.2024 (вх. №02.3.1-02/1429/24 від 23.02.2024) про забезпечення позову у справі №907/306/23

За позовом Керівника Ужгородської окружної прокуратури, м. Ужгород Закарпатської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, м. Ужгород Закарпатської області

до відповідача 1 Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, с. Оноківці Ужгородського району Закарпатської області

до відповідача 2 Малого приватного підприємства Карпати, м. Ужгород Закарпатської області

про визнання незаконним та скасування рішення Оноківської сільської ради №1317 від 14.12.2019 Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель; визнання недійсною Додаткової угоди від 21.01.2020 про внесення змін до Договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) №2 від 08.08.1996, укладеної між Оноківською сільською радою та Малим приватним підприємством Карпати; зобов`язання Малого приватного підприємства Карпати повернути земельну ділянку з кадастровим номером :10:020:0271 площею 36,9002 га у комунальну власність об`єднаної територіальної громади в особі Оноківської сільської ради,

шляхом накладення арешту на земельну ділянку за кадастровим номером :10:020:0271 площею 36,9002 га, що перебуває в комунальній власності в особі Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області; заборони відповідачам та іншим фізичним і юридичним особам здійснювати будь-які підготовчі чи будівельні роботи на земельній ділянці за кадастровим номером :10:020:0271 площею 36,9002 га; заборони Державній інспекції архітектури та містобудування та її територіальним структурним підрозділам здійснювати реєстрацію дозвільних документів щодо проведення підготовчих робіт, будівництва об`єктів нерухомості і введення їх в експлуатацію на земельній ділянці за кадастровим номером :10:020:0271 площею 36,9002 га; заборони відповідачам та іншим фізичним і юридичним особам здійснювати будь-які дії щодо поділу, об`єднання, зміни цільового призначення, передачі в оренду чи на іншому праві користування, відчуження тощо щодо земельної ділянки за кадастровим номером :10:020:0271 площею 36,9002 га; заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки за кадастровим номером :10:020:0271 площею 36,9002 га та будь-яких об`єктів нерухомого майна на ній,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Господарського суду Закарпатської області перебуває справа №907/306/23 за позовом Керівника Ужгородської окружної прокуратури, м. Ужгород Закарпатської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, м. Ужгород Закарпатської області до відповідача 1 Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, с. Оноківці Ужгородського району Закарпатської області, до відповідача 2 Малого приватного підприємства Карпати, м. Ужгород Закарпатської області про визнання незаконним та скасування рішення Оноківської сільської ради №1317 від 14.12.2019 Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель; визнання недійсною Додаткової угоди від 21.01.2020 про внесення змін до Договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) №2 від 08.08.1996, укладеної між Оноківською сільською радою та Малим приватним підприємством Карпати; зобов`язання Малого приватного підприємства Карпати повернути земельну ділянку з кадастровим номером :10:020:0271 площею 36,9002 га у комунальну власність об`єднаної територіальної громади в особі Оноківської сільської ради.

Поданою через канцелярію суду заявою №07.53-107-1443ВИХ-24 від 23.02.2024 (вх. №02.3.1-02/1429/24 від 23.02.2024) прокурор просить вжити заходи забезпечення позову у справі №907/306/23 шляхом накладення арешту на земельну ділянку за кадастровим номером :10:020:0271 площею 36,9002 га, що перебуває в комунальній власності в особі Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області; заборони відповідачам та іншим фізичним і юридичним особам здійснювати будь-які підготовчі чи будівельні роботи на земельній ділянці за кадастровим номером :10:020:0271 площею 36,9002 га; заборони Державній інспекції архітектури та містобудування та її територіальним структурним підрозділам здійснювати реєстрацію дозвільних документів щодо проведення підготовчих робіт, будівництва об`єктів нерухомості і введення їх в експлуатацію на земельній ділянці за кадастровим номером :10:020:0271 площею 36,9002 га; заборони відповідачам та іншим фізичним і юридичним особам здійснювати будь-які дії щодо поділу, об`єднання, зміни цільового призначення, передачі в оренду чи на іншому праві користування, відчуження тощо щодо земельної ділянки за кадастровим номером :10:020:0271 площею 36,9002 га; заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки за кадастровим номером :10:020:0271 площею 36,9002 га та будь-яких об`єктів нерухомого майна на ній.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову прокурор покликається на те, що 15.04.2023 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про право оренди вищевказаної земельної ділянки за орендарем МПП Карпати зі строком дії до 14.12.2068; підстава реєстрації договір оренди землі, серія та номер: 2, виданий 08.08.1996, видавник: Оноківська сільська рада Ужгородського району Закарпатської області/МПП Карпати; договір щодо внесення змін до договору, серія та номер: 2, виданий 11.04.2023, видавник: Оноківська сільська рада Ужгородського району Закарпатської області/ МПП Карпати.

Водночас прокурор зазначає, що Додатковою угодою №2 від 11.04.2023 Договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) №2 від 08.08.1996 вчергове викладено в новій редакції та визначено його предметом земельну ділянку за кадастровим номером :10:020:0271.

За твердженням прокурора, підставами для укладення Додаткової угоди №2 від 11.04.2023 слугували п. 3, 4, 5 рішення Оноківської сільської ради №1193-ХХІ-VIII від 07.12.2022 Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок та укладання додаткової угоди №2 про внесення змін до договору на право тимчасового користування землею (у тому числі на умовах оренди) №2 від 08 серпня 1996 року між Оноківською сільською радою та МПП Карпати, а також рішення Оноківської сільської ради №1386-ХХV-VIII від 30.03.2023 Про укладання додаткової угоди №2 до Договору на право тимчасового користування землею (у тому числі на умовах оренди) №2 від 08 серпня 1996 року між Оноківською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області та МПП Карпати (зі змінами до нього).

Прокурор наголошує, що підставою заявленого в даній справі позову став факт прийняття відповідачем 1 рішення №1317 від 14.12.2019 та укладення додаткової угоди до Договору на право тимчасового користування землею (у тому числі на умовах оренди) від 21.01.2020, що призвело до порушення ст. 33 Закону України Про оренду землі (в редакції від 21.10.2019), оскільки відповідачі продовжили дію припиненого договору.

На переконання прокурора, відсутність чинного на момент пролонгації правочину свідчить про те, що спірна земельна ділянка підлягала наданню в оренду в порядку, визначеному ст. 124, 134 та 135 Земельного кодексу України в редакції 17.11.2019.

Прокурор вказує, що з експлікації земельної ділянки за кадастровим номером :04:004:0006, яка затверджена спірним рішенням Оноківської сільської ради, вбачається, що межі земельної ділянки, котра передавалась в користування МПП Карпати на підставі Договору, та межі земельної ділянки, відносно якої вчинялись дії щодо пролонгації речового права, не співпадають.

За твердженням прокурора, на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером :04:004:0006 відповідачем 1 здійснено поділ такої на 3 земельні ділянки з кадастровими номерами :04:004:0239 площею 35,3169 га, :04:004:0240 площею 1,4343 га та :04:004:0241 площею 0,149 га, а надалі, на підставі технічної документації із землеустрою щодо об`єднання вказаних земельних ділянок, останні об`єднано в земельну ділянку з кадастровим номером :10:020:0271 площею 36,9002 га для інших оздоровчих цілей.

Прокурор звертає увагу, що земельна ділянка з кадастровим номером :10:020:0271 має таку саму конфігурацію, як і земельна ділянка з кадастровим номером :04:004:0006 (перед її поділом), а тому також є відмінною від ділянки, що передавалась за Договором на право тимчасового користування землею (у тому числі на умовах оренди) №2 від 08.08.1996.

Покликаючись на існування реальної загрози реалізації, перетворення чи забудови в будь-який спосіб спірної земельної ділянки, що може унеможливити відновлення порушених інтересів держави та виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог, прокурор наголошує на необхідності вжиття заходів забезпечення позову в даній справі.

Оцінюючи заяву Ужгородської окружної прокуратури, м. Ужгород Закарпатської області про забезпечення позову у справі №907/306/23, суд зазначає наступне.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає ст. 136 ГПК України, згідно з якою господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 137 ГПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

При вирішенні питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду або незабезпечення таким рішенням ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 ГПК України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову (висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 08.09.2020 у справі №910/1261/20, від 25.09.2020 у справі №921/40/20).

Отже умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення господарського суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 у справі №916/1572/19).

Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому, важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

При використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03.12.2020 у справі №911/1111/20).

Статтею 1291 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень.

Отже метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом спірних правовідносин є заявлені прокурором вимоги немайнового характеру, а саме, визнання незаконним та скасування рішення Оноківської сільської ради №1317 від 14.12.2019 Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель; визнання недійсною Додаткової угоди від 21.01.2020 про внесення змін до Договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) №2 від 08.08.1996, укладеної між Оноківською сільською радою та Малим приватним підприємством Карпати та зобов`язання Малого приватного підприємства Карпати повернути земельну ділянку з кадастровим номером :10:020:0271 площею 36,9002 га у комунальну власність об`єднаної територіальної громади в особі Оноківської сільської ради.

Відтак, із огляду на те, що в даній справі прокурор звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення в разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, в зазначеному випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, в постанові Верховного Суду від 13.05.2019 у справі №911/1551/18.

Водночас вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів усіх учасників; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності учасників правовідносин.

Слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення із заявою про забезпечення позову, а тому, суди в кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Крім того, адекватність певного заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії (висновки про застосування норм права, які викладені в постановах Верховного Суду від 25.05.2018 у справі №916/2786/17, від 22.11.2021 у справі №922/827/21, від 26.11.2021 у справі №922/826/21).

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

До того ж, заявник самостійно обирає конкретний вид забезпечення позову, а суд надає тільки оцінку його співмірності заявленим позовним вимогам.

Так, у даному випадку прокурор просить суд застосувати такі заходи забезпечення позову, як накладення арешту на земельну ділянку за кадастровим номером :10:020:0271 площею 36,9002 га, що перебуває в комунальній власності в особі Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області; встановлення заборони відповідачам та іншим фізичним і юридичним особам здійснювати будь-які підготовчі чи будівельні роботи на земельній ділянці за кадастровим номером :10:020:0271 площею 36,9002 га; встановлення заборони Державній інспекції архітектури та містобудування та її територіальним структурним підрозділам здійснювати реєстрацію дозвільних документів щодо проведення підготовчих робіт, будівництва об`єктів нерухомості і введення їх в експлуатацію на земельній ділянці за кадастровим номером :10:020:0271 площею 36,9002 га; встановлення заборони відповідачам та іншим фізичним і юридичним особам здійснювати будь-які дії щодо поділу, об`єднання, зміни цільового призначення, передачі в оренду чи на іншому праві користування, відчуження тощо щодо земельної ділянки за кадастровим номером :10:020:0271 площею 36,9002 га; встановлення заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки за кадастровим номером :10:020:0271 площею 36,9002 га та будь-яких об`єктів нерухомого майна на ній.

Відповідно до статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод особа має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, та має право саме на ефективний спосіб захисту прав і це означає, що вона має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Згідно зі ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За положеннями ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Системний аналіз наведених положень Господарського процесуального кодексу України дає підстав дійти висновку про те, що позивач, звертаюсь до суду із заявою про забезпечення позову, повинен підтвердити ті обставини, на які він посилається у заяві, певними доказами, на підставі яких суд має встановити обґрунтованість поданої заяви.

Разом із цим, визначений у процесуальному законі принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 21.12.2020 у справі №916/401/17).

Водночас суд враховує, що саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідачів від виконання судового рішення без наведення належного обґрунтування наведених обставин не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. В даному випадку, матеріали справи не містять належних доказів для застосування судом саме такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на спірну земельну ділянку, при чому у спорі, в якому не розглядаються вимоги майнового характеру, одночасно із таким видом забезпечення позову, як заборона вчиняти дії, тоді як арешт включає в себе і заборону вчиняти будь-які дії стосовно визначеного об`єкта речового права. Разом з тим, у поданій суду заяві прокурором не обґрунтовано підстав для одночасного застосування визначених ним декількох видів забезпечення позову.

Слід звернути увагу на те, що однією із підстав для вжиття запобіжних заходів, на яку посилається прокурор, є твердження про те, що відповідачем 1 допущено порушення земельного законодавства під час укладення з відповідачем 2 Додаткової угоди від 21.01.2020 про внесення змін до Договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) №2 від 08.08.1996, укладеної між Оноківською сільською радою та Малим приватним підприємством Карпати на підставі рішення Оноківської сільської ради №1317 від 14.12.2019 Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель.

У даному контексті суд зазначає, що питання правомірності вказаного рішення органу місцевого самоврядування та укладення на його підставі спірної Додаткової угоди стосуються суті заявлених позовних вимог і не можуть бути предметом розгляду під час вирішення питання про наявність або відсутність підстав для забезпечення позову (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.11.2021 у справі №922/827/21, від 26.11.2021 у справі №922/826/21).

Крім того, заслуговує на увагу той факт, що метою накладення арешту на земельну ділянку є заборона відчуження її будь-яким чином у порядку, встановленому законодавством. Поряд із цим, матеріалами справи підтверджено, що спірна земельна ділянка перебуває у комунальній власності Оноківської сільської ради, а в користуванні у Малого приватного підприємства Карпати на підставі Договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) №2 від 08.08.1996 (з подальшими змінами і доповненнями).

З наведеного випливає, що відповідач 2 об`єктивно позбавлений можливості будь-яким чином здійснювати відчуження земельної ділянки. Крім того, відчуження земельної ділянки комунальної власності здійснюється виключно в порядку та в межах, визначених чинним законодавством України. Водночас прокурором не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що власник земельної ділянки Оноківська сільська рада вчиняє дії, спрямовані на її відчуження (аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.09.2021 у справі №916/3238/20).

В частині доводів прокурора про необхідність встановлення заборони відповідачам та іншим фізичним і юридичним особам здійснювати будь-які підготовчі чи будівельні роботи на спірній земельній ділянці суд відзначає, що матеріали заяви про забезпечення позову не містять документальних доказів на підтвердження здійснення відповідачами заходів із забудови спірної земельної ділянки, а також доказів того, які саме роботи проводяться, осіб, що їх проводять, як і не містять належного обґрунтування, що проведення зазначених робіт змінює характеристики земельної ділянки та ускладнить її повернення в разі задоволення позову.

Суд зауважує, що предметом спору у справі не є незаконність будівництва, як такого, оскільки прокурор оспорює неправомірність набуття МПП Карпати права користування земельною ділянкою.

Також суд враховує той факт, що прокурор у поданій ним заяві про забезпечення позову просить суд заборонити будь-яким особам проведення будівельних та підготовчих робіт. Тобто вказана вимога спрямована не лише на заборону відповідачам вчиняти певні дії, а також й іншим особам, що в даному випадку порушуватиме права третіх осіб, які не є стороною даного спору.

При цьому, за умови відсутності на розгляді в господарського суду позовної вимоги щодо неправомірності проведення забудови та належних і допустимих доказів щодо її реального здійснення на спірній земельній ділянці станом на даний час, заявлені прокурором заходи забезпечення позову в частині встановлення заборони Державній інспекції архітектури та містобудування та її територіальним структурним підрозділам здійснювати реєстрацію дозвільних документів щодо проведення підготовчих робіт, будівництва об`єктів нерухомості і введення їх в експлуатацію на спірній земельній ділянці, а також у частині заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки за кадастровим номером :10:020:0271 площею 36,9002 га та будь-яких об`єктів нерухомого майна на ній є неспіврозмірними та неадекватними, а тому, такими, що не підлягають задоволенню.

В частині доводів прокурора про необхідність застосування заходу забезпечення позову у вигляді встановлення заборони відповідачам та іншим фізичним і юридичним особам здійснювати будь-які дії щодо поділу, об`єднання, зміни цільового призначення, передачі в оренду чи на іншому праві користування, відчуження тощо щодо земельної ділянки, суд зауважує, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів у підтвердження того, що відповідачем 1, як власником спірної земельної ділянки, станом на момент звернення прокурора із заявою про забезпечення позову вчиняються будь-які дії із перелічених вище.

Крім того, згідно з частиною 3 статті 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. У відповідності до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

За приписами статті 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад.

Відповідно до частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України).

У той же час, слід зауважити, що заборона власнику приймати рішення та здійснювати будь-які дії щодо своєї власності є крайньою мірою судового примусу і може застосовуватись у виняткових випадках, інакше таке обмеження може призвести до істотних негативних наслідків, а саме, порушення прав та охоронюваних законом інтересів власника земельної ділянки.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.03.2021 у справі № 912/1711/20.

В частині доводів прокурора про необхідність встановлення іншим фізичним і юридичним особам здійснювати будь-які дії щодо поділу, об`єднання, передачі в оренду тощо спірної земельної ділянки суд звертає увагу, що лише Оноківська сільська рада та МПП Карпати мають право ініціювати вищевказані питання, і тільки відповідач 1, у свою чергу, наділений повноваженнями щодо розгляду та прийняття рішення із цього приводу. Відтак, аргументи прокурора про доцільність вжиття заходу забезпечення позову у вигляді заборони фізичним та юридичним особам здійснювати будь-які дії щодо поділу, об`єднання, передачі в оренду спірної земельної ділянки є безпідставними та необґрунтованими.

Таким чином, суд констатує, що заявляючи про необхідність вжиття заходів до забезпечення позову, прокурор не навів обставин та не подав належних доказів, із якими законодавство пов`язує необхідність їх застосування.

З огляду на викладене, оцінивши обґрунтованість доводів прокурора щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, наявності зв`язку між заявленими заходами забезпечення позову і предметом позовних вимог, зважаючи на забезпечення збалансованості інтересів сторін, суд дійшов висновку, що прокурор не подав доказів наявності фактичних обставин, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду за даним позовом. Відтак, суд вбачає відсутність достатніх підстав для задоволення заяви Ужгородської окружної прокуратури, м. Ужгород Закарпатської області №07.53-107-1443ВИХ-24 від 23.02.2024 (вх. №02.3.1-02/1429/24 від 23.02.2024) про забезпечення позову у справі №907/306/23, що є підставою для відмови у їх застосуванні шляхом постановлення відповідної ухвали.

Керуючись ст. 73, 74, 77, 79, 123, 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України

СУД ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні заяви Ужгородської окружної прокуратури, м. Ужгород Закарпатської області №07.53-107-1443ВИХ-24 від 23.02.2024 (вх. №02.3.1-02/1429/24 від 23.02.2024) про забезпечення позову у справі №907/306/23 відмовити.

2. На підставі ст. 235 Господарського процесуального кодексу України ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею. Апеляційна скарга на ухвалу суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без участі учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ухвали). Ухвала може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду.

3. Копію ухвали надіслати сторонам спору.

4. Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі, http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Ухвала складена та підписана 04.03.2024.

Суддя Пригара Л.І.