ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
УХВАЛА

"23" лютого 2024 р. Cправа № 902/1235/23

Господарський суд Вінницької області у складі судді Шамшуріної Марії Вікторівни,

за участю секретаря судового засідання Макогін О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" (01011, місто Київ, вулиця Алмазова Генерала, будинок 4а, ідентифікаційний код юридичної особи 14305909)

до Фізичної особи-підприємця Слободянюка Івана Олександровича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

про стягнення 407 378,95 гривень

за участю:

представника позивача адвокат Сірочук І.В., згідно довіреності

відповідача ФОП Слободянюк І.В.

представника відповідача адвокат Тюркін О.С., згідно ордеру

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Господарського суду Вінницької області перебуває справа № 902/1235/23 за позовом Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" до Фізичної особи-підприємця Слободянюка Івана Олександровича про стягнення заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання кредитного договору № 011/64692/1169690 від 18.08.2021 у розмірі 407 378,95 гривень, у тому числі 390 200,00 гривень заборгованості за кредитом та 17 178,95 гривень заборгованості за відсотками.

30.01.2024 до суду від Фізичної особи-підприємця Слободянюка Івана Олександровича надійшла заява №б/н від 30.01.2024 (вх. № 01-34/1069/24 від 30.01.2024) про закриття провадження у справі № 902/1235/23 на підставі п.1.ч.1 статті 231 ГПК України у зв`язку з тим, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

13.02.2024 року до суду від Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" надійшли письмові пояснення від 13.02.2024 (вх.№ 01-34/1614/24 від 13.02.2024), у яких позивач заперечив щодо поданої відповідачем заяви про закриття провадження у справі та зазначив, що у прохальній частині позову було допущено технічну помилку та виклав виправлену редакцію прохальної частини позову.

У судовому засіданні 23.02.2024 представник позивача просила прийняти до розгляду подані письмові пояснення та у задоволенні заяви відповідача про закриття провадження у справі просила відмовити.

Відповідач та представник відповідача підтримали заяву №б/н від 30.01.2024 (вх. № 01-34/1069/24 від 30.01.2024) про закриття провадження у справі № 902/1235/23 з підстав викладених у ній. Щодо прийняття до розгляду письмових пояснень позивача заперечили, посилаючись на те, що такі пояснення по суті є заявою про зміну позовних вимог.

За наслідками розгляду заяви відповідача про закриття провадження у справі № 902/1235/23 та письмових пояснень позивача від 13.02.2024 суд оголосив про вихід до нарадчої кімнати та орієнтовний час повернення.

Після виходу з нарадчої кімнати судом оголошено вступну та резолютивну частину ухвали суду.

Розглянувши письмові пояснення позивача від 13.02.2024 року, у яких позивач виправив помилку у прохальній частині позову щодо зазначення статусу відповідача, суд дійшов висновку про прийняття вказаних пояснень до розгляду та здійснення подальшого розгляду справи з їх урахуванням з огляду на таке.

Як вбачається із матеріалів справи позивач звернувся до суду з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Слободянюка Івана Олександровича про стягнення заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання кредитного договору № 011/64692/1169690 від 18.08.2021 у розмірі 407 378,95 гривень, у тому числі 390 200,00 гривень заборгованості за кредитом та 17 178,95 гривень заборгованості за відсотками.

Предметом позову є матеріально - правова вимога про стягнення заборгованості у розмірі 407 378,95 гривень, у тому числі 390 200,00 гривень заборгованості за кредитом та 17 178,95 гривень заборгованості за відсотками.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору № 011/64692/1169690 від 18.08.2021, укладеного між Акціонерним товариством "Райффайзен Банк" та Фізичною особою-підприємцем Слободянюком Іваном Олександровичем щодо повернення кредиту та сплати нарахованих відсотків за користування кредитними коштами.

Разом з тим у прохальній частині позову позивач просив стягнути заборгованість за договором та витрати на сплату судового збору з Слободянюка Івана Олександровича, а не з Фізичної особи-підприємця Слободянюка Івана Олександровича.

У письмових поясненнях позивач зазначив, що у прохальній частині було допущено технічну помилку, у зв`язку з чим вважає вірним викладення прохальної частини позову наступного змісту:

"1. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Слободянюка Івана Олександровича (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь АТ Райффайзен Банк () заборгованість за кредитним договором №011/64692/1169690 від 18.08.2021 р. в сумі 407 378,95 грн. яка складається із:

- заборгованості за кредитом - 390 200,00 грн.,

- заборгованості за відсотками - 17 178,95 грн.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Слободянюка Івана Олександровича (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь АТ Райффайзен Банк () витрати по сплаті судового збору у сумі 6 110,68 грн."

Враховуючи, що спірні правовідносини виникли між Акціонерним товариством "Райффайзен Банк" та Фізичною особою-підприємцем Слободянюком Іваном Олександровичем з приводу укладення та належного виконання умов кредитного договору № 011/64692/1169690 від 18.08.2021 та станом на день звернення з позовом та розгляду справи відповідач не втратив статусу фізичної особи-підприємця, суд дійшов висновку про прийняття поданих позивачем пояснень до розгляду та здійснення подальшого розгляду справи з урахуванням виправленої позивачем у цих поясненнях прохальної частини позову.

Твердження відповідача, що позивач, виправивши прохальну частину позову, змінив позовні вимоги судом відхиляються, оскільки здійснені позивачем виправлення у прохальній частині позову в частині статусу відповідача не є зміною предмета або підстав позову, а також не є зміною відповідача по справі.

Розглянувши заяву відповідача №б/н від 30.01.2024 (вх. № 01-34/1069/24 від 30.01.2024) про закриття провадження у справі № 902/1235/23, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню з огляду на таке.

На обгрунтування поданої заяви відповідач зазначив, що з позовної заяви вбачається, що предметом позовних вимог є стягнення заборгованості із фізичної особи Слободянюка Івана Олександровича на підставі кредитного договору №011/64692/1169690 від 18.08.2021 року укладеного між Акціонерним товариством "Райффайзен Банк" та фізичною особою-підприємцем Слободянюком Іваном Олександровичем. При цьому, як зазначає сам позивач і це підтверджуються відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, фізична особа-підприємець Слободянюк Іван Олександрович є фізичною особою, яка не припинила свій статус суб`єкта підприємницької діяльності.

Враховуючи ту обставину, що спір виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності фізичною особою-підприємцем, яка має статус суб`єкта підприємницької діяльності, а позовні вимоги стосуються фізичної особи з огляду на зміст ст.4, ст.20 ГПК України на думку відповідача цей спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Позивач у письмових поясненнях від 13.02.2024 заперечив щодо закриття провадження у справі з підстав зазначених відповідачем, пояснив, що позовна заява, подана до суду відповідає вимогам статті 162 ГПК України, містить чітке визначення відповідача по цій справі - Фізична особа-підприємець Слободянюк Іван Олександрович (що очевидно визнається заявником, оскільки заява про закриття провадження по справі подана саме від ФОП Слободянюка І.О.), у задоволенні заяви відповідача про закриття провадження у справі просив відмовити.

Розглянувши заяву відповідача про закриття провадження у справі № 902/1235/23 на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 ГПК України судом враховано таке.

Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначив, що поняття "суд встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до вимог статті 1 ГПК України Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Частиною 2 статті 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

З дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.02.2020 у справі №916/385/19, від 13.02.2019 у справі №910/8729/18 визначено ознаки спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду: наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, та спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання та від визначення цих правовідносин як господарських. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 916/1261/18.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.08.2019 у справі № 646/6644/17 зроблено висновок, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір. Суб`єктний склад спірних правовідносин є формальним критерієм, який має бути оцінений належним судом.

Отже, при визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суд повинен виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до господарського суду з позовом до Фізичної особи-підприємця Слободянюка Івана Олександровича про стягнення заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання кредитного договору № 011/64692/1169690 від 18.08.2021, укладеного між позивачем та Фізичною особою-підприємцем Слободянюком Іваном Олександровичем.

Із змісту позову вбачається, що спір між сторонами виник з приводу виконання кредитного договору, укладеного з Фізичною особою-підприємцем Слободянюком Іваном Олександровичем, який є стороною цього договору, отже такий спір виник з приводу виконання господарського договору.

Таким чином, спірні правовідносини за своїм характером та змістом виникли у господарських правовідносинах, тому спір, що є предметом розгляду у цій справі підлягає вирішенню за правилами господарського судочинства.

Суд також зауважує, що з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Враховуючи, що спір між сторонами виник у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем кредитного договору, укладеного позивачем та відповідачем у статусі фізичної - підприємця для здійснення підприємницької діяльності, такий спір є таким, що виник із господарських правовідносин, тому підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Отже, позивач, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору.

Допущена позивачем помилка у прохальній частині позову в частині статусу відповідача не змінює характеру та підстав виникнення спірних правовідносин та не змінює критеріїв віднесення цього спору до господарського судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Наведена норма підлягає застосуванню, якщо предмет спору чи суб`єктний склад його учасників не охоплюється юрисдикцією господарських судів, або коли право чи інтерес не підлягають судовому захисту.

З огляду на суб`єктний склад учасників спору, предмет та фактичні підстави позову, а також характер спірних правовідносин у цій справі заявлені позовні вимоги підлягають розгляду за правилами господарського судочинства.

Враховуючи викладене, суд відхиляє доводи відповідача та його представника, що цей спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Приймаючи до уваги, що спір у справі № 902/1235/23 належить розглядати у порядку господарського судочинства, суд дійшов висновку, що заява відповідача про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 ГПК України задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 232, 234, 235, 255 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Прийняти до розгляду додаткові пояснення Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" № б/н від 13.02.2024 (вх. 01-34/1614/24 від 13.02.2024) та здійснювати подальший розгляд справи з їх урахуванням.

2. У задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Слободянюка Івана Олександровича № б/н від 30.01.2024 (вх. № 01-34/1069/24 від 30.01.2024) про закриття провадження у справі № 902/1235/23 на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 ГПК України відмовити.

3. Згідно зі статтею 235 ГПК України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення. Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

4. За приписами частини 1 статті 255 ГПК України ухвала суду окремо від рішення суду першої інстанції оскарженню не підлягає.

5. Примірник ухвали суду надіслати учасникам справи до електронних кабінетів у системі ЄСІТС, за їх відсутності - рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повний текст ухвали складено та підписано 28.02.2024 року.

Суддя Шамшуріна М.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу, до електронного кабінету у системі ЄСІТС;

3 - відповідачу, 21037, Вінницька обл., місто Вінниця(з), вулиця Черняховського, буд. 32