РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2024Справа № 910/282/24
Суддя Господарського суду міста Києва Чинчин О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства «РВС БАНК» (04071, місто Київ, ВУЛИЦЯ ВВЕДЕНСЬКА, будинок 29/58, Ідентифікаційний код юридичної особи 39849797)
до проТовариства з обмеженою відповідальністю Промислова група «СПЕЦТЕХНОЛОГІЯ» (01103, місто Київ, вул.Верхогляда Андрія, будинок 4, Ідентифікаційний код юридичної особи 32109687) стягнення заборгованості у розмірі 300 051 грн. 67 коп.
Представники: без повідомлення представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Акціонерне товариство «РВС БАНК» (надалі також - «Позивач») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Промислова група «СПЕЦТЕХНОЛОГІЯ» (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості у розмірі 300 051 грн. 67 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем його зобов`язань за Договором про надання гарантії №Д-2112-23Г від 24.08.2023 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.01.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/282/24, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З метою повідомлення Сторін про розгляд справи Судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвала суду про відкриття провадження у справі від 10.01.2024 року була надіслана до електронного кабінету Сторін, що підтверджується повідомленням про доставку електронного листа.

Відповідно до статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що Відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, Суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

24.08.2023 року між Акціонерним товариством "РВС Банк" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю Промислова група «СПЕЦТЕХНОЛОГІЯ» (принципал) було укладено Договір про надання гарантії №Д-2112-23Г, за умовами п. 1.1 якого за заявою принципала банк надає на користь бенефіціара гарантію, за якою зобов`язується сплатити бенефіціару на його письмову вимогу, що становить належне представлення, грошову суму у разі настання гарантійного випадку, протягом строку дії або до дати закінчення дії гарантії. Загальна сума гарантії складає 521 400 грн. (п. 1.2 Договору). (а.с.8-9)

Строк дії гарантії: гарантія вступає в силу з моменту надання та діє по 30.11.2023 року включно. (п.1.4 Договору)

Згідно з п.4.2 Договору якщо на вимогу бенефіціара та/або на виконання рішення суду про сплату за гарантією банк виплачує грошові кошти за гарантією, принципал зобов`язаний протягом 2 (двох) робочих днів з отримання регресної вимоги банку, в повному обсязі відшкодувати банку такі виплати та усі пов`язані з цим витрати банку, зокрема, включаючи, але не обмежуючись наступним: - суми, фактично сплачені банком бенефіціару в порядку та випадках, передбачених гарантією; - збитки, включаючи реальні збитки, упущену вигоду та збитки від інфляційних процесів; - судові витрати, понесені банком за гарантією; - суми, фактично сплачені банком, у зв`язку із відкриттям виконавчого провадження. До повного такого відшкодування принципал сплачує банку проценти від суми боргу в розмірі 30% (тридцять) процентів річних (за методом факт/факт (фактична кількість днів у місяці/фактична кількість днів у році - 365 (366)) у валюті гарантії, за період з моменту сплати банком за гарантією на вимогу бенефіціара або згідно із рішенням суду про сплату за гарантією та до моменту нарахування суми боргу на належні рахунки банку. Проценти за користування грошовими коштами сплаченими банком за гарантією нараховуються із умови, що враховується перший день перерахування (сплати) банком грошових коштів за гарантією бенефіціару і не враховується день фактичного повернення/відшкодування принципалом у повному обсязі грошових коштів, сплачених банком за гарантією.

Відповідно до п.4.3 Договору регресна вимога банку оформлюється в письмовій формі, підписується уповноваженою особою банку, скріплюється печаткою (за наявності) та вважається отриманою принципалом у випадку, зокрема, направлення за допомогою поштового зв`язку рекомендованим або цінним листом з повідомленням про вручення за зазначеними адресами сторін. Датою отримання регресної вимоги буде вважатись дата їх особистого вручення, про що вказано вказано в повідомленні про вручення, а у разі повернення листа на адресу банку з іншими поштовими відмітками (в тому числі закінчення терміну зберігання, відсутність адресата за вказаною адресою, відмова адресата від одержання та інше) з дати відправлення регресної вимоги.

25.08.2023 року Акціонерним товариством «РВС БАНК», як Гарантом, видано Банківську гарантію № 2112-23Г, за якою Гарант безумовно зобов`язується протягом п?яти банківських днів після одержання паперового оригіналу першої письмової вимоги Бенефіціара, оформленої належним чином (підпис уповноваженої особи, печатка Бенефіціара (якщо передбачена)) та/або електронного SWIFT-повідомлення через Банк Бенефіціара на його SWIFT, сплатити Бенефіціару Повну суму Банківської гарантії, без необхідності для Бенефіціара обґрунтовувати свого вимогу, без подання будь-яких інших документів, крім вимоги, або виконання будь-яких інших умов, за умови, що в тексті вимоги буде зазначено, що сума, яка вимагається, повинна бути сплачена у зв?язку з невиконанням/неналежним виконанням Принципалом зобов`язань Договором. Ця гарантія набирає чинності з дати видачі та діє включно до: « 30» листопада 2023 року.

Основна угода: Договір підряду № від 01.12.2022р., що укладено за результатами процедури закупівлі «Реконструкція системи блискавкозахисту компресорної станції "Лубин" в Лубенському районі Полтавської області (Будівельні роботи та поточний ремонт)», згідно оголошення про заплановану закупівлю UA-2022-08-22-007798-а. розміщеного на веб-порталі Уповноваженого органу https://prozorro.gov.ua/tender/ UA-2022-08-22-007798-a.

Повна (максимальна) сума Банківської гарантії та валюта: 521 400,00 гривень (П?ятсот двадцять одна тисяча чотириста гривень 00 копійок). (а.с.10)

Електронним SWIFT-повідомленням від 05.10.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» вимагало сплатити суму Банківської гарантії за гарантією № 2112-23Г від 25.08.2023 року. (а.с.12)

12.10.2023 року Акціонерне товариство «РВС БАНК» перерахувало на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» грошові кошти у розмірі 521 400 грн. 00 коп., що підтверджується меморіальним ордером №1 від 12.10.2023 року із зазначенням призначення платежу: «сплата за гарантією №2112-23Г від 25.08.2023 згідно з вимогою». (а.с.13)

Товариство з обмеженою відповідальністю Промислова група «СПЕЦТЕХНОЛОГІЯ» повернуло на користь Акціонерного товариства «РВС БАНК» грошове покриття за Гарантією №2112-23Г від 25.08.2023 року у розмірі 156 420 грн. 00 коп., що підтверджується меморіальним ордером №12698 від 12.10.2023 року. (а.с.14)

13.10.2023 року Позивач надіслав на адресу Відповідача регресну вимогу №2089/23-БТ про відшкодування 364 980 грн. 00 коп., що підтверджується копіями опису вкладення у цінний опис від 13.10.2023, накладної, фіскального чеку, рекомендованого повідомлення про вручення 23.10.2023 р. (а.с.15-18)

19.10.2023 року між Акціонерним товариством "РВС Банк" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю Промислова група «СПЕЦТЕХНОЛОГІЯ» (принципал) було укладено Додатковий договір №1 до Договору про надання гарантії №Д-2112-23Г від 24.08.2023 року, за умоваим якого у зв?язку із отриманням Вимоги Бенефіціара (ТОВ «Оператор ГТС України», ідентифікаційний код юридичної особи 42795490) про сплату за Гарантією виконання зобов??язань №2112-23Г від 25.08.2023 (далі - Гарантія) Банком сплачено Бенефіціару 521 400,00 гривень (П?ятсот двадцять одна тисяча чотириста гривень 00 копійок) (у тому числі за рахунок грошового забезпечення (покриття) у сумі 156 420,00 гривень (сто п?ятдесят шість тисяч чотириста двадцять гривень 00 копійок), яке було надане Принципалом за Договором №Д-2112-23Г про надання гарантії від 24.08.2023). (а.с.19)

Згідно з п.2 Додаткового договору №1 Принципал визнає свої зобов?язання щодо відшкодування Банку всіх витрат за Гарантією виконання зобов?язань №2112-23Г від 25.08.2023 та Договором N° Д-2112-23Г про надання гарантії від 24.08.2023, що настало з моменту сплати Банком за Гарантією.

Згідно з п.3 Додаткового договору №1 сума заборгованості Принципала за Гарантією, без врахування процентів, що нараховуються Банком згідно до п. 4.2. Договору №Д-2112-23Г про надання гарантії від 24.08.2023, становить 364 980,00 грн. (триста шістдесят чотири тисячі дев?ятсот вісімдесят гривень 00 копійок). У будь-якому разі до повного відшкодування Банку грошових коштів, сплачених Банком за Гарантією, Принципал сплачує Банку проценти від суми боргу у розмірі та на умовах, передбачених Договором №Д-21 12-23Г про надання гарантії від 24.08.2023.

Відповідно до п.4 Додаткового договору №1 у зв?язку із сплатою Банком за Гарантією та з метою забезпечення виконання зобов?язань Принципала за Договором щодо відшкодування Банку всіх витрат за Гарантією та сплати процентів згідно із п. 4.2. Договору, Сторони домовилися про наступний графік погашення заборгованості:

4.1. 100 000,00 грн. (сто тисяч гривень 00 копійок) - до 31.10.2023 включно;

4.2. 264 980,00 грн. (двісті шістдесят чотири тисячі дев?ятсот вісімдесят гривень 00 копійок) - до 30.11.2023 включно;

4.3. остаточна сума платежу, сума процентів - визначається Банком станом на день оплати Принципалом, згідно із умовами Договору про надання гарантії Д-2112-23Г від 24.08.2023 - до 30.11.2023 включно.

На виконання умов Додаткового договору №1 від 19.10.2023 року до Договору про надання гарантії №Д-2112-23Г від 24.08.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю Промислова група «СПЕЦТЕХНОЛОГІЯ» перерахувало на користь Акціонерного товариства «РВС БАНК» грошові кошти у розмірі 105 699 грн. 69 коп., що підтверджується платіжною інструкцією №386 від 31.10.2023 року. (а.с.20)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Відповідачем не було сплачено виплачену Банком гарантію в порядку регресу у повному обсязі. Таким чином, Позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Промислова група «СПЕЦТЕХНОЛОГІЯ» заборгованість у розмірі 264 980 грн. 00 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем його зобов`язань, Позивач просить суд стягнути з Відповідача 30% річних у розмірі 14 154 грн. 09 коп., пеню у розмірі 19 592 грн. 68 коп., інфляційні у розмірі 1 321 грн. 90 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Акціонерного товариства «РВС БАНК» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору про надання гарантії №Д-2112-23Г від 24.08.2023 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.08.2023 року Акціонерним товариством «РВС БАНК», як Гарантом, видано Банківську гарантію № 2112-23Г, за якою Гарант безумовно зобов`язується протягом п?яти банківських днів після одержання паперового оригіналу першої письмової вимоги Бенефіціара, оформленої належним чином (підпис уповноваженої особи, печатка Бенефіціара (якщо передбачена)) та/або електронного SWIFT-повідомлення через Банк Бенефіціара на його SWIFT, сплатити Бенефіціару Повну суму Банківської гарантії, без необхідності для Бенефіціара обґрунтовувати свого вимогу, без подання будь-яких інших документів, крім вимоги, або виконання будь-яких інших умов, за умови, що в тексті вимоги буде зазначено, що сума, яка вимагається, повинна бути сплачена у зв?язку з невиконанням/неналежним виконанням Принципалом зобов`язань Договором. Ця гарантія набирає чинності з дати видачі та діє включно до: « 30» листопада 2023 року.

Основна угода: Договір підряду № від 01.12.2022р., що укладено за результатами процедури закупівлі «Реконструкція системи блискавкозахисту компресорної станції "Лубин" в Лубенському районі Полтавської області (Будівельні роботи та поточний ремонт)», згідно оголошення про заплановану закупівлю UA-2022-08-22-007798-а. розміщеного на веб-порталі Уповноваженого органу https://prozorro.gov.ua/tender/-08-22-007798-a.

Повна (максимальна) сума Банківської гарантії та валюта: 521 400,00 гривень (П?ятсот двадцять одна тисяча чотириста гривень 00 копійок). (а.с.10)

Відповідно до частин 1, 2 статті 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони.

Згідно зі статтею 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Кредитор може пред`явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано (частини 1, 2, 3, 4 статті 563 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 561 Цивільного кодексу України гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше. Гарантія не може бути відкликана гарантом, якщо в ній не встановлено інше.

Отже, у відносинах за гарантією беруть участь три суб`єкти - гарант, беніфеціар та принципал. Забезпечувальна функція гарантії полягає у тому, що вона (гарантія) забезпечує належне виконання принципалом його обов`язку перед беніфеціаром.

Гарантія - це односторонній правочин, змістом якого є обов`язок гаранта сплатити кредитору-беніфеціару грошову суму відповідно до умов гарантій у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією. Тобто, гарантія створює зобов`язання тільки для гаранта.

Статтею 564 Цивільного кодексу України унормовано, що після одержання вимоги кредитора гарант повинен негайно повідомити про це боржника і передати йому копії вимоги разом з доданими до неї документами. Гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії.

Гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії (ч.1 ст.565 Цивільного кодексу України).

Виходячи з Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 639, видачі гарантії передує укладення договору між гарантом та боржником про надання фінансових послуг з видачі гарантії. Вказаний договір виступає зв`язуючим ланцюгом між основним договором принципала і беніфеціара, оскільки у договорі про видачу гарантії вказується, що гарантія видається на прохання принципала у зв`язку з його обов`язком перед беніфеціаром за основним договором, та гарантією, видача якої є основним обов`язком гаранта за цим договором.

Відповідно до розділу І Положення гарантійний лист - це гарантія, що оформлена належним чином на паперовому носії. Гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант приймає на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром (оформлене в письмовій формі або у формі повідомлення) сплатити кошти за принципала в разі невиконання останнім своїх зобов`язань у повному обсязі або їх частину в разі пред`явлення бенефіціаром вимоги та дотримання всіх вимог, передбачених умовами гарантії. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від основного зобов`язання принципала (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на таке зобов`язання безпосередньо міститься в тексті гарантії.

Електронним SWIFT-повідомленням від 05.10.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» вимагало сплатити суму Банківської гарантії за гарантією № 2112-23Г від 25.08.2023 року. (а.с.12)

12.10.2023 року Акціонерне товариство «РВС БАНК» перерахувало на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» грошові кошти у розмірі 521 400 грн. 00 коп., що підтверджується меморіальним ордером №1 від 12.10.2023 року із зазначенням призначення платежу: «сплата за гарантією №2112-23Г від 25.08.2023 згідно з вимогою». (а.с.13)

Товариство з обмеженою відповідальністю Промислова група «СПЕЦТЕХНОЛОГІЯ» повернуло на користь Акціонерного товариства «РВС БАНК» грошове покриття за Гарантією №2112-23Г від 25.08.2023 року у розмірі 156 420 грн. 00 коп., що підтверджується меморіальним ордером №12698 від 12.10.2023 року. (а.с.14)

19.10.2023 року між Акціонерним товариством "РВС Банк" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю Промислова група «СПЕЦТЕХНОЛОГІЯ» (принципал) було укладено Додатковий договір №1 до Договору про надання гарантії №Д-2112-23Г від 24.08.2023 року, за умоваим якого у зв?язку із отриманням Вимоги Бенефіціара (ТОВ «Оператор ГТС України», ідентифікаційний код юридичної особи 42795490) про сплату за Гарантією виконання зобов?язань №2112-23Г від 25.08.2023 (далі - Гарантія) Банком сплачено Бенефіціару 521 400,00 гривень (П?ятсот двадцять одна тисяча чотириста гривень 00 копійок) (у тому числі за рахунок грошового забезпечення (покриття) у сумі 156 420,00 гривень (сто п?ятдесят шість тисяч чотириста двадцять гривень 00 копійок), яке було надане Принципалом за Договором №Д-2112-23Г про надання гарантії від 24.08.2023). (а.с.19)

Згідно з п.2 Додаткового договору №1 Принципал визнає свої зобов?язання щодо відшкодування Банку всіх витрат за Гарантією виконання зобов?язань №2112-23Г від 25.08.2023 та Договором N° Д-2112-23Г про надання гарантії від 24.08.2023, що настало з моменту сплати Банком за Гарантією.

Згідно з п.3 Додаткового договору №1 сума заборгованості Принципала за Гарантією, без врахування процентів, що нараховуються Банком згідно до п. 4.2. Договору №Д-2112-23Г про надання гарантії від 24.08.2023, становить 364 980,00 грн. (триста шістдесят чотири тисячі дев?ятсот вісімдесят гривень 00 копійок). У будь-якому разі до повного відшкодування Банку грошових коштів, сплачених Банком за Гарантією, Принципал сплачує Банку проценти від суми боргу у розмірі та на умовах, передбачених Договором №Д-21 12-23Г про надання гарантії від 24.08.2023.

Відповідно до п.4 Додаткового договору №1 у зв?язку із сплатою Банком за Гарантією та з метою забезпечення виконання зобов?язань Принципала за Договором щодо відшкодування Банку всіх витрат за Гарантією та сплати процентів згідно із п. 4.2. Договору, Сторони домовилися про наступний графік погашення заборгованості:

4.1. 100 000,00 грн. (сто тисяч гривень 00 копійок) - до 31.10.2023 включно;

4.2. 264 980,00 грн. (двісті шістдесят чотири тисячі дев?ятсот вісімдесят гривень 00 копійок) - до 30.11.2023 включно;

4.3. остаточна сума платежу, сума процентів - визначається Банком станом на день оплати Принципалом, згідно із умовами Договору про надання гарантії Д-2112-23Г від 24.08.2023 - до 30.11.2023 включно.

У ч. 1 ст. 569 Цивільного кодексу України зазначено, що гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником.

Згідно з п.4.2 Договору якщо на вимогу бенефіціара та/або на виконання рішення суду про сплату за гарантією банк виплачує грошові кошти за гарантією, принципал зобов`язаний протягом 2 (двох) робочих днів з отримання регресної вимоги банку, в повному обсязі відшкодувати банку такі виплати та усі пов`язані з цим витрати банку, зокрема, включаючи, але не обмежуючись наступним: - суми, фактично сплачені банком бенефіціару в порядку та випадках, передбачених гарантією; - збитки, включаючи реальні збитки, упущену вигоду та збитки від інфляційних процесів; - судові витрати, понесені банком за гарантією; - суми, фактично сплачені банком, у зв`язку із відкриттям виконавчого провадження. До повного такого відшкодування принципал сплачує банку проценти від суми боргу в розмірі 30% (тридцять) процентів річних (за методом факт/факт (фактична кількість днів у місяці/фактична кількість днів у році - 365 (366)) у валюті гарантії, за період з моменту сплати банком за гарантією на вимогу бенефіціара або згідно із рішенням суду про сплату за гарантією та до моменту нарахування суми боргу на належні рахунки банку. Проценти за користування грошовими коштами сплаченими банком за гарантією нараховуються із умови, що враховується перший день перерахування (сплати) банком грошових коштів за гарантією бенефіціару і не враховується день фактичного повернення/відшкодування принципалом у повному обсязі грошових коштів, сплачених банком за гарантією.

13.10.2023 року Позивач надіслав на адресу Відповідача регресну вимогу №2089/23-БТ про відшкодування 364 980 грн. 00 коп., що підтверджується копіями опису вкладення у цінний опис від 13.10.2023, накладної, фіскального чеку, рекомендованого повідомлення про вручення 23.10.2023 р. (а.с.15-18)

Враховуючи вищевикладене, Суд зазначає, що за умовами Договору про надання гарантії №Д-2112-23Г від 24.08.2023 року Банк має право вимагати від Принципала сплати всіх платежів, пов?язаних з виконанням обов?язків за гарантією.

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи вищенаведені умови Договору про надання гарантії №Д-2112-23Г від 24.08.2023 року, обов`язок Відповідача по відшкодуванню виплаченою Банком Бенефіціару суми гарантії у загальному розмірі 521 400 грн. 00 коп. в порядку регресу настав 25.10.2023 року.

Таким чином, заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю Промислова група «СПЕЦТЕХНОЛОГІЯ» перед Акціонерним товариством «РВС БАНК» за Договором про надання гарантії №Д-2112-23Г від 24.08.2023 року становить 264 980 грн. 00 коп.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачем грошових коштів Акціонерному товариству «РВС БАНК» в розмірі 264 980 грн. 00 коп.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив відшкодування виплаченої Банком Бенефіціару суми гарантії в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином, а тому Суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 264 980 грн. 00 коп. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, Позивач просив суд стягнути з Відповідача 30% річних за загальний період прострочення з 01.11.2023 року по 04.01.2024 року у розмірі 14 154 грн. 09 коп. та інфляційні у розмірі 1 324 грн. 90 коп.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року).

Згідно з п.4.2 Договору до повного такого відшкодування принципал сплачує банку проценти від суми боргу в розмірі 30% (тридцять) процентів річних (за методом факт/факт (фактична кількість днів у місяці/фактична кількість днів у році - 365 (366)) у валюті гарантії, за період з моменту сплати банком за гарантією на вимогу бенефіціара або згідно із рішенням суду про сплату за гарантією та до моменту нарахування суми боргу на належні рахунки банку. Проценти за користування грошовими коштами сплаченими банком за гарантією нараховуються із умови, що враховується перший день перерахування (сплати) банком грошових коштів за гарантією бенефіціару і не враховується день фактичного повернення/відшкодування принципалом у повному обсязі грошових коштів, сплачених банком за гарантією.

Таким чином, Суд зазначає, що умовами Договору про надання гарантії №Д-2112-23Г від 24.08.2023 року Сторони погодили інший розмір процентів річних.

Суд, перевіривши розрахунок 30% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки Відповідачем сплати заборгованості за загальний період прострочки з 01.11.2023 року по 04.01.2024 року у розмірі 14 154 грн. 09 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у повному обсязі.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року)

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, Суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України.

Відповідно до ст. 3 вищевказаного Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Згідно з Листом Державного комітету статистики України №11/1-5/73 від 13.02.2009р. також не має практичного застосування середньоденний індекс інфляції, що може бути розрахований за формулою середньої геометричної незваженої (корінь з місячного індексу в 31 (30) степені). Так, він вказує лише на темп приросту цін за 1 день та не є показником реальної величини знецінення грошових коштів кредитора за період прострочення боржником своїх зобов`язань.

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997р., відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Таким чином, інфляційні мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Зазначене відповідає п. 6 Наказу Держкомстату №265 від 27.07.2007р. «Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін», відповідно до якого розрахунки базового індексу споживчих цін проводяться за міжнародною класифікацією індивідуального споживання за цілями та здійснюються відповідно до модифікованої формули Ласпейреса. Розрахунки базового індексу споживчих цін за квартал, період з початку року і т.п. проводяться «ланцюговим» методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів.

При цьому, коли відносно кожного грошового зобов`язання, які мають різні строки виникнення, проводиться оплата частинами через короткі проміжки часу, розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати щодо кожного окремого платежу, як складової загальної суми окремого грошового зобов`язання, за період з моменту виникнення обов`язку з оплати та який буде спільним для всіх платежів по конкретному грошовому зобов`язанню, до моменту фактичного здійснення платежу з подальшим сумуванням отриманих результатів для визначення загальної суми інфляційних втрат.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов`язання в зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, за загальний період прострочки з 01.11.2023 р. по 04.01.2024 р. у розмірі 1 324 грн. 90 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у повному розмірі.

Крім того, Позивач також просив стягнути з Відповідача на його користь пеню за загальний період прострочки з 19.10.2023 р. по 04.01.2024 р. у розмірі 19 592 грн. 68 коп.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з нормами ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року)

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що за порушення строків повернення Банку коштів, сплачених Банком за Гарантією/сплати процентів, комісій та/або інших платежів за цим Договором Принципал сплачує Банку пеню від суми заборгованості у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочки, що діяла в період, за який нараховується пеня.

Суд, перевіривши розрахунок пені, у зв`язку з неналежним виконанням умов Договору, за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов`язання з 19.10.2023 р. по 04.01.2024 р. у розмірі 19 592 грн. 68 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв`язку з невірним розрахунком Позивача в частині визначення початку перебігу прострочення Відповідача, а саме з 26.10.2023 року. Таким чином, з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню пеня за загальний період прострочки виконання договірного грошового зобов`язання з 26.10.2023 р. по 04.01.2024 р. у розмірі 16 792 грн. 83 коп.

Що стосується клопотання Позивача про зазначення нарахування 30% річних, розрахованих відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, до моменту виконання рішення суду, Суд зазначає.

Відповідно до ч.10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України Суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за час прострочення.

За змістом частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до приписів статті 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Застосування частини 10 статті 238 ГПКУкраїни у даному випадку, сприятиме найшвидшому виконанню відповідачем судового рішення в частині сплати основного боргу, а позивач буде позбавлений необхідності ще раз звертатися до суду з позовом про стягнення з відповідача додатково нарахованих процентів, за допущене ним прострочення після ухвалення судом рішення.

Відповідно до частин 11, 12 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

За вказаних обставин, Суд дійшов висновку, що відповідно до положень частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України наявні всі правові підстави для зазначення у рішенні суду про проведення нарахування органом (особою), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, 30% річних від суми заборгованості у розмірі 264 980 грн. 00 коп. з 05.01.2024 року до моменту виконання рішення суду за формулою: СОБ*30*КДП)/КДР/100 = сума процентів річних, де СОБ - сума основного боргу, 3 - 30 відсотків річних, КДП - кількість днів прострочення, КДР - кількість днів у році.

При цьому, Суд вважає за необхідне роз`яснити органу (особі), що здійснює примусове виконання рішення суду, що в разі часткової сплати відповідачем боргу, 30 % річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, за визначеною вище формулою.

Таким чином, з Товариства з обмеженою відповідальністю Промислова група «СПЕЦТЕХНОЛОГІЯ» на користь Акціонерного товариства «РВС БАНК» підлягає стягненню заборгованість у розмірі 264 980 грн. 00 коп., 30% річних у розмірі 14 154 грн. 09 коп., інфляційні у розмірі 1 324 грн. 90 коп. та пеня у розмірі 16 792 грн. 83 коп.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ

1. Позов Акціонерного товариства «РВС БАНК» - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Промислова група «СПЕЦТЕХНОЛОГІЯ» (01103, місто Київ, вул.Верхогляда Андрія, будинок 4, Ідентифікаційний код юридичної особи 32109687) на користь Акціонерного товариства «РВС БАНК» (04071, місто Київ, ВУЛИЦЯ ВВЕДЕНСЬКА, будинок 29/58, Ідентифікаційний код юридичної особи 39849797) заборгованість у розмірі 264 980 (двісті шістдесят чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят) грн. 00 коп., 30% річних у розмірі 14 154 (чотирнадцять тисяч сто п`ятдесят чотири) грн. 09 коп., інфляційні у розмірі 1 324 (одна тисяча триста двадцять чотири) грн. 90 коп., пеню у розмірі 16 792 (шістнадцять тисяч сімсот дев`яносто дві) грн. 83 коп. та судовий збір у розмірі 4 458 (чотири тисячі чотириста п`ятдесят вісім) грн. 78 коп.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. В порядку ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України нарахувати до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Промислова група «СПЕЦТЕХНОЛОГІЯ» (01103, місто Київ, вул.Верхогляда Андрія, будинок 4, Ідентифікаційний код юридичної особи 32109687) на користь Акціонерного товариства «РВС БАНК» (04071, місто Київ, ВУЛИЦЯ ВВЕДЕНСЬКА, будинок 29/58, Ідентифікаційний код юридичної особи 39849797) 30% річних на суму основного боргу за Договором про надання гарантії №Д-2112-23Г від 24.08.2023 року, що становить 264 980 грн. 00 коп., за період з 05.01.2024 року і до моменту виконання рішення суду за формулою: СОБ*30*КДП)/КДР/100 = сума процентів річних, де СОБ - сума основного боргу, 3 - 30 відсотків річних, КДП - кількість днів прострочення, КДР - кількість днів у році.

5. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

6. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 23 лютого 2024 року.

Суддя О.В. Чинчин