ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2024м. ДніпроСправа № 904/6667/23

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз", м. Дніпро

до Комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради", м. Дніпро

про стягнення 62 498,52 грн, -

Суддя Бажанова Ю.А.

Без виклику (повідомлення) учасників

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради" 49 120,19 грн основного боргу, 12 313,69 грн пені, 779,19 грн 3% річних та 285,45 грн інфляційних збитків. Витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем типового договору №09420URALJAT016 від 01.01.2016 розподілу природного газу в частині розрахунку за надані послуги.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

10.01.2024 через систему "Електронний суд" відповідач подав відзив на позов, в якому визнає факт приєднання до Типового публічного договору розподілу природного газу, однак проти задоволення позовних вимог заперечує на підставі того, що позивач не надавав рахунку на оплату відповідачу (відсутні будь-які документи, які б підтверджували факт надання рахунку), а, отже, у споживача не було підстав здійснювати платежі.

Відповідачем не визнається заборгованість за наданими позивачем Актами, КП "Дніпротеплоенерго" ДОР" натомість просить суд, у випадку задоволення / часткового задоволення позовних вимог, врахувати щодо розрахунків, наданих Оператором ГРМ, таке:

- КП"Дніпротеплоенерго" ДОР" є підприємством, яке постачає теплоенергію не тільки в бюджетні установи, але і в інші установи, що є також об`єктами критичної інфраструктури;

- КП"Дніпротеплоенерго" ДОР" було фактично позбавлене права підвищувати тарифи на теплову енергію, яка постачалась споживачам з 01.06.2022, не зважаючи на те, що витрати відповідача постійно збільшуються у зв`язку з підвищенням цін на енергоносії (природний газ, електроенергію, водопостачання та водовідведення та ін.), ремонт та обслуговування котельного обладнання та теплових мереж, сплату податків і зборів, заробітні плати. У зв`язку з цим відповідач має скрутне майнове положення, що є істотною обставиною для зменшення розміру пені.

Таким чином, у випадку задоволення (часткового задоволення) позовних вимог, просить суд зменшити розмір пені на 90 %, що дорівнюватиме: 12 313,69 грн *90 % = 11 082,32 грн (сума до зменшення розміру пені).

Щодо розрахунків інфляційних витрат та 3 % річних, КП "Дніпротеплоенерго" ДОР" не визнає суму основного боргу, з вищевказаних підстав та, як наслідок, заперечує проти розрахунків інфляційних витрат та 3 % річних, наданих позивачем.

У доповненнях до відзиву, які надійшли до суду 11.01.2024, відповідач зазначив, що заборгованість в розмірі 57 798,53 грн за травень 2023 року була погашена в повному обсязі відповідно до платіжної інструкції № 1098 від 28.08.2023. Факт погашення заборгованості визнає сам відповідач, надавши до суду Акт звірки № 10536, в якому зазначено, що заборгованість за травень 2023 погашена відповідачем на підставі платіжної інструкції № 1098 від 28.08.2023 в розмірі 57 798,53 грн. З огляду на зазначене, у позивача відсутні підстави просити суд стягувати з відповідача основну заборгованість в розмірі 49 120 грн, пеню в розмірі 12 313,69 грн, 3 % річних в розмірі 779,19 грн та інфляційні витрати в розмірі 285,45 грн.

20.02.2024 до господарського суду від позивача надійшла відповідь на відзив в якому зазначає, що у момент розірвання договору у споживача (відповідача) виникло перевищення обсягу річної замовленої потужності в обсязі 80 033,79м3 на суму 86 436,49 грн, про що сторонами підписано акт надання послуг №БД000016916 від 31.05.2023, який був вручений відповідачу разом з рахунком на оплату №ДБ000016916 від 31.05.2023 в день розірвання договору.

На момент розірвання договору №09420URALJAT016 від 01/01/2016 сума боргу на користь АТ "Дніпрозаз" складала у загальному розмірі 457 164,95 грн, про що зазначено в пункті 2 додаткової угоди №ДУ-1/09420URALJAT016 від 31.05.2023.

Відповідно до пункту 6.7 договору у разі виникнення у споживача заборгованості за цим договором сторони можуть укласти графік погашення заборгованості, який оформлюється додатком до цього договору або окремим договором про реструктуризацію заборгованості.

У разі відсутності графіка погашення заборгованості оператор ГРМ має право грошові кошти, отримані від споживача в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості споживача відповідно до черговості її виникнення.

Позивач отримав від КП"Дніпротеплоенерго" ДОР" кошти у загальному розмірі 408044,76 грн, які зарахував в рахунок погашення існуючої наступної заборгованості, а саме:

- за перевищення обсягу річної замовленої потужності в сумі 86 436,49 грн;

- за розподіл природного газу станом на 31.12.2022р. всумі 81 735,78 грн;

- за розподіл природного газу (січень-травень2023р.) в сумі 239 872,49 грн.

Таким чином, враховуючи часткову оплату коштів, за договором утворилась заборгованість в сумі 49 120,19 грн за травень 2023 року, яка підлягала обов`язковій сплаті до 10 червня 2023 року та яку відповідач не сплатив.

21.02.2024 від Комунального підприємство "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради" через систему "Електронний суд" надійшла заява в якій зазначає, що позивач повинен був надіслати відповідь на відзив в строк до 21.01.2024, але надіслав її аж 20.02.2024 у зв`язку з чим у позивача відсутні підстави на поновлення строку на подання відповіді на відзив.

Також зазначає, що подаючи відповідь на відзив, позивач не врахував, що представником відповідача було подано доповнення до відзиву, якими встановлено, що на сторінці 4 позовної заяви відповідач стверджує, що між споживачем та Оператором ГРМ було укладено акт наданих послуг № БД000013825 від 31.05.2023 і що від відповідача надійшла оплата у розмірі 8 678,34 грн, тобто залишилась заборгованість у розмірі 49 120,19 грн. Отже, виходячи з тверджень позивача, загальний розмір заборгованості становив 49 120,19 грн + 8 678,34 грн = 57 798,53 грн за травень 2023, що відображено в наданому позивачем акті звірки № 10536.

Відповідач не погоджується з вказаною позивачем заборгованістю та не визнає її, оскільки заборгованість в розмірі 57 798,53 грн за травень 2023 була погашена в повному обсязі відповідно до платіжної інструкції № 1098 від 28.08.2023, яка була надана у доповненнях до відзиву від 11.01.2024.

Факт погашення заборгованості визнає сам відповідач, надавши до суду Акт звірки № 10536, в якому зазначено, що заборгованість за травень 2023 погашена відповідачем на підставі платіжної інструкції № 1098 від 28.08.2023 в розмірі 57 798,53 грн.

Таким чином вважає, що у позивача відсутні підстави щодо стягнення з відповідача основну заборгованість в розмірі 49 120 грн, пеню в розмірі 12 313,69 грн, 3 % річних в розмірі 779,19 грн та інфляційні витрати в розмірі 285,45 грн.

Враховуючи, що відповідач скористався правом на подання відзиву на позов та доказів, позивач правом на подання відповіді на відзив, а відповідач заперечень на відповідь на відзив, матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, господарський суд вважає за можливе розглянути справу в порядку частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України за наявними у ній матеріалами.

Статтею 248 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем визначає Кодекс газорозподільних систем, затверджений Постановою Національної, комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494 (далі - Кодекс ГРМ).

Відповідно до пункту 2, глави 1 розділу VI Кодексу ГРМ, доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання (постачання) природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та оператор ГРМ (до мереж якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газ, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2498 (далі - договір розподілу природного газу), в порядку визначеному цим розділом.

Згідно з пунктом 4, глави 3, розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу між оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Згідно з пунктом 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунку Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу.

01.01.2016 Комунальним підприємством "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради" було подано Публічному акціонерному товариству "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" (яке в подальшому змінило назву на Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз") заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) №09420URALJAT016 (а.с.14).

Типовий договір розподілу природного газу затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП), від 30.09.2015 №2498.

Пунктом 1.1. Типового договору визначено, що цей договір є публічним, регламентує порядок та умови забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

Відповідно до пункту 1.3. типового договору, цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовим) який є невід`ємною частиною цього договору, яку в установленому порядку оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунку оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Таким чином, підписавши заву-приєднання відповідач приєднався до умов Типового договору розподілу природного газу.

За цим договором оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором (пункт 2.1. типового договору).

Відповідно до пунктів 1-4 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року.

Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

Річна замовлена потужність (за замовчуванням) об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, крім випадків, передбачених цією главою.

Розмір величини річної замовленої потужності для споживача, що не є побутовим, визначається Оператором ГРМ виходячи з наявних об`єктів, зазначених у заяві-приєднанні, що є додатком до договору розподілу природного газу.

З 01.01.2021 річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, але не може бути меншим за:

- 39 метрів кубічних - для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується тільки для приготування їжі;

- 126 метрів кубічних - для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується для підігріву води та приготування їжі;

- 314 метрів кубічних - для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується комплексно, у тому числі для опалення, або об`єкта споживача, що не побутовим.

Оператор ГРМ зобов`язаний до 12 жовтня щорічно за підсумками газового року проінформувати споживача про фактичний обсяг споживання природного газу всіма об`єктами споживача за попередній газовий рік та одночасно повідомити його, що зазначений обсяг споживання газу за замовчуванням споживача буде визначений як розмір річної замовленої потужності споживача на наступний календарний рік. У такому повідомленні Оператор ГРМ одночасно має зазначити про: величину річної замовленої потужності на поточний календарний рік; величину потужності, яка розрахована для щомісячної оплати споживачем у поточному календарному році; величину потужності, яка розрахована для щомісячної оплати споживачем у наступному календарному році; покази лічильника природного газу/інші дані, за якими було сформовано (станом на 30 вересня поточного року) розмір річної замовленої потужності (за замовчуванням) на наступний календарний рік (для побутових споживачів).

Така інформація надається споживачеві шляхом розміщення її у платіжних документах (для побутових споживачів), особистих кабінетах споживача (за наявності), актах приймання-передачі природного газу (для споживачів, що не є побутовими).

Відповідно до пункту 6.1. договору оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

Цей договір укладається на невизначений строк (пункт 12.1. договору).

Доказів зміни, розірвання чи визнання недійсним вказаного договору сторонами суду не надано.

Пунктом 8 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ передбачено, що припинення або обмеження розподілу (споживання) природного газу не звільняє споживача від зобов`язання оплати вартості послуг за договором розподілу природного газу.

Інформація щодо обсягів замовленої потужності була зазначена оператором ГРМ, у тому числі, в Акті наданих послуг № БД000013825 від 31.05.2023, зокрема в акті вказано, що споживач прийняв послуги відповідно до величини замовленої потужності, що визначається як 1/12 річної замовленої потужності об`єктів споживача та дорівнює 53517,16 м.куб. на місяць. Тариф на послуги розподілу природного газу 0,9 грн. за 1 м.куб на місяць (без урахування ПДВ).

Вказаний акт було підписано відповідачем та скріплений печаткою підприємства.

Отже відповідач був обізнаний щодо величини замовленої потужності свого об`єкту.

Крім того, позивачем в матеріали справи надано Акт приймання-передачі природного газу №ДНГ0082051 від 30.09.2021 з якого вбачається, що величина річної замовленої потужності на 2023 рік становить 642 2306,10м.3; величина потужності, що розрахована для місячної плати у 2023 році складає 53517,15 м3 .

Згідно постанови НКРЕКП від 22.12.2021р. №2744 "Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" на період з 01 січня 2022 року до 31 грудня 2022 року включно, встановлено тариф на послуги розподілу природного газу у розмірі 0,90 грн за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ).

У 2023 році тариф залишився без змін та складає 0.90 грн за 1м3 на місяць (без урахування ПДВ).

Матеріалами справи підтверджується, що 31.05.2023 Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" на виконання умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) №09420URALJAT016 від 01.01.2016 надавались послуги Комунальному підприємству "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради".

31.05.2023 між Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" та Комунальним підприємством "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради" укладено додаткову угоду №ДУ-1/09420URALJAT016 до типового договору розподілу природного газу №09420URALJAT016 від 01.01.2016, відповідно до якої сторони домовились в частині надання послуг розподілу природного газу розірвати договір з 01.06.2023. Останній день дії договору вважати 31.05.2023.

В додатковій угоді зазначено, що сторони підтверджують, що станом на 31.05.2023 за договором є невиконані зобов`язання з оплати вартості послуг розподілу природного газу у розмірі 457 164,55 грн., і оговорили, що в частині розрахунків договір діє до остаточного їх здійснення (пункт 2 додаткової угоди).

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" посилається на неналежне виконання Комунальним підприємством "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради" зобов`язань за договором розподілу природного газу №09420URALJAT016 від 01.01.2016 в частині своєчасної сплати послуг з розподілу газу у сумі 49 120,19 грн., проти чого заперечує відповідач, що і є причиною виникнення спору.

Предметом спору є стягнення з відповідача на користь позивача 49 120,19 грн основного боргу, 12 313,69 грн пені, 779,19 грн 3% річних та 285,45 грн інфляційних збитків.

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору про надання послуг з розподілу природного газу, строк дії договору, умови надання послуг та їх оплати, факт надання послуг, загальна вартість наданих за договором послуг, настання строку їх оплати, наявність часткової чи повної оплати, допущення прострочення оплати, наявність підстав для стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних у заявлених до стягнення сумах.

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина 1 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Позивач просить стягнути з відповідача 49 120,19 грн. заборгованості за послуги з розподілу газу за травень 2023 року.

Розрахунковим періодом є календарний місяць (пункт 6.4 договору).

Пунктом 6.6 типового договору, визначено, що оплата вартості послуги з розподілу природного газу здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунку оператора ГРМ. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Згідно пункту 6.8 договору, надання оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватись підписаним між сторонами актом надання послуг, що оформлюється відповідно до вимог кодексу газорозподільчих систем.

Так, 31.05.2023 сторонами підписаний акт №БД000013825 наданих послуг, відповідно до якого на підставі договору розподілу природного газу №09420URALJAT016 від 01.01.2016 у травні 2023 року надані послуги з розподілу газу на суму 57 798,52 грн.

Разом з тим, 31.05.2023 сторонами також підписано додаткову угоду №ДУ-1/09420URALJAT016 до типового договору розподілу природного газу №09420URALJAT016 від 01.01.2016, в якій сторони домовились в частині надання послуг розподілу природного газу розірвати договір з 01.06.2023. Останній день дії договору вважати 31.05.2023.

В додатковій угоді зазначено, що сторони підтверджують, що станом на 31.05.2023 за договором є невиконані зобов`язання з оплати вартості послуг розподілу природного газу у розмірі 457 164,55 грн., і оговорили, що в частині розрахунків договір діє до остаточного їх здійснення (пункт 2 додаткової угоди).

Відповідно до пункту 6.7 договору у разі виникнення у Споживача заборгованості за цим Договором Сторони можуть укласти графік погашення заборгованості, який оформлюється додатком до цього Договору або окремим договором про реструктуризацію заборгованості.

У разі відсутності графіка погашення заборгованості Оператор ГРМ має право грошові кошти, отримані від Споживача в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості Споживача відповідно до черговості її виникнення.

Так, станом на час розірвання договору розподілу природного газу №09420URALJAT016 від 01.01.2016, сторони підтвердили наявність станом на 31.05.2023 заборгованості (невиконаних зобов`язань) з оплати вартості послуг розподілу природного газу у розмірі 457 164,55 грн., також сторонами не було укладено графік погашення заборгованості, тому позивач відповідно до пункту 6.7 договору має право грошові кошти, отримані від Споживача в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості Споживача відповідно до черговості її виникнення.

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" зазначає, що після розірвання договору отримало від Комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради" кошти у загальному розмірі 408 044,76 грн, які зарахував в рахунок погашення існуючої заборгованості: за перевищення обсягу річної замовленої потужності в сумі 86 436,49 грн; за розподіл природного газу станом на 31.12.2022 всумі 81 735,78 грн; за розподіл природного газу (січень-травень 2023р.) в сумі 239 872,49 грн. Після здійснення такого зарахування у відповідача залишилась заборгованість у розмірі 49 120,19 грн., яка, з урахуванням черговості її виникнення, обліковується за травень 2023 року (останній місяць надання позивачем послуг з розподілу газу).

З урахуванням викладеного, господарський суд погоджується із такими доводами позивача та відхиляє доводи відповідача про відсутність заборгованості з розподілу газу за травень 2023 року у сумі 49 120,19 грн.

При цьому господарський суд враховує, що договір розподілу природного газу №09420URALJAT016 від 01.01.2016 є розірваним, у позивача зупинена ліцензія з розподілу природного газу; із наявністю заборгованості та її розміром відповідач був ознайомлений (в пункті 2 додаткової угоди зафіксований розмір невиконаних зобов`язань на 31.05.2023 у сумі 457 164,55 грн.), як і з умовами договору в частині права Оператора ГРМ зарахувати отримані від Споживача кошти в рахунок погашення існуючої заборгованості Споживача відповідно до черговості її виникнення. Крім того, з акту звірки №10536 вбачається, що оплата за платіжним дорученням №1098 від 28.08.2023 на суму 57 798,53 грн. також врахована позивачем в якості оплати за договором розподілу природного газу №09420URALJAT016 від 01.01.2016.

Відповідно до пункту 7.2 договору Оператор ГРМ має право отримувати від Споживача оплату за цим договором.

Споживач за умовами пункту 7.4 договору зобов`язується здійснювати розрахунки в розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.

Відповідач доказів оплати вартості послуг у розмірі 49 120,19 грн. до суду не надав, доводи наведені позивачем в обґрунтування позову у цій частині не спростував.

За викладеного позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 49 120,19 грн. заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховані та заявлені до стягнення з відповідача на свою користь 779,19 грн. 3% річних та 285,45 грн. інфляційних втрат за період з 12.06.2023 по 20.12.2023.

Перевіривши здійснені позивачем нарахування, господарський суд встановив, що розрахунки інфляційних втрат є правильними; у розрахунку 3% річних позивачем допущено арифметичну помилку, після здійсненого перерахунку господарський суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 775,16 грн. (49 120,19 грн. х 3% х 192 / 365) 3% річних.

На підставі викладеного, позовні вимоги в частині стягнення 285,45 грн. інфляційних втрат та 775,16 грн. 3% річних підлягають задоволенню.

Стаття 549 Цивільного кодексу України визначає, що неустойка (пеня, штраф) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 8.2 договору у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми прострочення платежу за кожен день прострочення платежу.

Нарахування пені здійснюється починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку здійснення оплати за цим договором.

Позивач заявив вимоги про стягнення з відповідача пені у сумі 12 313,69 грн. за період з 12.06.2023 по 10.12.2023. При цьому, під час підрахунку позивачем врахована облікова ставка Національного банку України у розмірі 25% за увесь період (з 12.06.2023 по 10.12.2023). Між тим, у заявлений позивачем період облікова ставка Національного банку України змінювалась: з 28.07.2023 22%, з 15.09.2023 20%, з 27.10.2023 16%.

Після здійсненого перерахунку господарський суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 10 195,47 грн. пені за період з 12.06.2023 по 10.12.2023.

Комунальне підприємство "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради" у випадку задоволення (часткового задоволення) позовних вимог, просить суд зменшити розмір пені на 90 %.

Комунальне підприємство "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради" посилається на те, що є підприємством, яке постачає теплоенергію не тільки в бюджетні установи, але і в інші установи, що є також об`єктами критичної інфраструктури; було фактично позбавлене права підвищувати тарифи на теплову енергію, яка постачалась споживачам з 01.06.2022, не зважаючи на те, що витрати відповідача постійно збільшуються у зв`язку з підвищенням цін на енергоносії (природний газ, електроенергію, водопостачання та водовідведення та ін.), ремонт та обслуговування котельного обладнання та теплових мереж, сплату податків і зборів, заробітні плати. У зв`язку з цим відповідач має скрутне майнове положення, що є істотною обставиною для зменшення розміру пені.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зробила наступні висновки.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Суд звертає увагу, що розмір заявленої пені, яка підлягає стягненню з відповідача (10 195,47 грн.) складає 20,75 % суми заборгованості, що залишилась несплаченою (49 120,19 грн.). Крім того, з відповідача підлягають стягненню 285,45 грн. інфляційних втрат та 775,16 грн. 3% річних.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання; незначності прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної особи тощо.

Разом з тим, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) та засадах господарського судочинства, визначених статтею 2 Господарського процесуального кодексу України.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Згідно із частиною 3 статті 13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України одними із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Крім того, господарський суд вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідно до частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

При цьому, у рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 зазначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зокрема, з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Суд виходить із того, що у принципі добросовісності, а саме: при реалізації прав і повноважень, закладений принцип неприпустимості зловживання правом, згідно з якими здійснення прав та свобод однієї особи не повинне порушувати права та свободи інших осіб. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

Сторони є вільними у виборі контрагента, у визначенні умов договору, тощо, що відповідає нормам закону. Добросовісність, розумність та справедливість є засадами зобов`язальних правовідносин і зміст даних принципів полягає у тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права з дотриманням прав і інтересів інших осіб. В свою чергу, добросовісність є внутрішнім критерієм, в той час як справедливість і розумність - зовнішнім або об`єктивним, і зазначені принципи у сукупності є оціночними категоріями цивільного права.

Суд враховує і те, що цивільне законодавство не дає визначення даних принципів, віддаючи це на розсуд сторін зобов`язання, тобто укладаючи угоду сторони повинні керуватись внутрішнім критерієм - добросовісністю по відношенню до контрагента (вчиняти дії таким чином, щоб при цьому не завдавалася шкода, неможливість укладення зобов`язання на засадах обману, насильства, зловживання довірою, дотримуватись правової поведінки суб`єктів зобов`язання, вчиняти всі залежні від сторони зобов`язання дії щодо належного виконання зобов`язання та непорушення прав інших осіб), і виходити з зовнішнього критерію - справедливості та розумності, що виражається в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню, тобто кожна сторона у виконанні цивільно-правових зобов`язань повинна дотримуватись такої поведінки по відношенню до своїх прав і обов`язків, яка б виключала необ`єктивні (неупереджені, несправедливі) дії сторін зобов`язання стосовно одна одної.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Отже, цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності. Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18.

Згідно з частиною 1 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити майновий стан сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, а також чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд відзначає, що вказане питання вирішується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При цьому, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 22.04.2019 у справі № 925/1549/17, від 30.05.2019 у справі № 916/2268/18, від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18.

В аспекті права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд звертає увагу на наступні обставини та вважає за необхідне використати надане національним законодавством України право суду на зменшення розміру штрафних санкцій.

Суд об`єктивно оцінивши даний випадок, приймає до уваги причини неналежного виконання зобов`язання відповідачем, надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, враховуючи інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, дійшов до висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача на 50 % та стягнення пені у розмірі 5 097,74 грн.

Враховуючи дотримання балансу інтересів сторін, суд зазначає про неможливість зменшення розміру пені більше, ніж на 50%. Порушення дисципліни оплати розподілу газу у спірний період та прострочення оплати мали місце. Умови договору, в тому числі порядок та строк оплати, були відповідачу відомі, і останній міг, здійснивши своєчасну оплату, уникнути нарахування пені. За таких обставин подальше зменшення штрафних санкцій зможе привести до втрати неустойкою засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 76-79 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене господарський суд дійшов до висновку про те, що є правомірними та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 55 278,54 грн. (49 120,19 грн. заборгованості за надані послуги з розподілу газу + 5 097,74 грн. пені, 285,45 грн. інфляційних втрат + 775,16 грн. 3% річних).

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання позову покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог. При цьому суд враховує, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача без урахування зменшення цих сум.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" до Комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради про стягнення 62 498,52 грн задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради (49005, м. Дніпро, вул. Феодосійська, буд. 7, ) на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" (49101, м. Дніпро, вулиця Олександра Кониського, будинок 5; ) 49 120,19 грн заборгованості, 5 097,74 грн пені, 775,16 грн 3% річних, 285,45 грн інфляційних втрат, 2 592,86 грн. витрат по сплаті судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 27.02.2024

Суддя Ю.А. Бажанова