У Х В А Л А

26 лютого 2024 року м. Чернігівсправа № 927/186/24

Господарський суд Чернігівської області, в складі судді Романенко А.В., розглянув матеріали заяви від 21.02.2024 № 50-77-830ВИХ-24 про вжиття заходів забезпечення позову

за заявою: Керівника Козелецької окружної прокуратури Чернігівської області в інтересах держави, вул. Є. Лоскота, 1, сел. Козелець, Чернігівська область, 17000;

в особі позивача: Чернігівської обласної державної (військової) адміністрації,

вул. Шевченка, 7, м. Чернігів, 14000;

до відповідача 1: Остерської міської ради Чернігівського району Чернігівської області,

вул. Незалежності, 21, м. Остер, Чернігівський район, Чернігівська область, 17044;

до відповідача 2: Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Колос»,

вул. Незалежності, 103, м. Остер, Чернігівський район, Чернігівська область, 17044;

до відповідача 3: Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області,

вул. П`ятницька, 11-А, м. Чернігів, 14000;

предмет спору: про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою

без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

22.02.2024, Керівник Козелецької окружної прокуратури Чернігівської області в інтересах держави в особі Чернігівської обласної державної (військової) адміністрації звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом до відповідачів 1, 2, 3: Остерської міської ради Чернігівського району Чернігівської області, Приватно - орендного сільськогосподарського підприємства «Колос» та Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, з проханням усунути перешкоди власнику державі в особі Чернігівської обласної державної адміністрації в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою за кадастровим номером :33:120:0003, площею 7,7015 га шляхом:

- зобов`язання Остерської міської ради Чернігівського району Чернігівської області повернути земельну ділянку за кадастровим номером :33:120:0003, площею 7,7015 га державі в особі Чернігівської обласної державної адміністрації;

- визнання недійсним договору оренди землі, укладеного 20.04.2021 між Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області та Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством «Колос»;

- скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації прав власності на земельну ділянку за кадастровим номером :33:120:0003, площею 7,7015 га за Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 220);

- скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером :33:120:0003, площею 7,7015 га.

До позовної заяви прокурором додана заява про вжиття заходів до забезпечення позову з проханням:

- накласти арешт на земельну ділянку площею 7,7015 га за кадастровим номером :33:120:0003 (спірна), розташовану в межах території Остерської міської ради Чернігівського району Чернігівської області;

- заборонити органам, що здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо спірної земельної ділянки, в тому числі реєстрацію права комунальної власності на вказану земельну ділянку за територіальною громадою в особі Остерської міської ради.

Позов мотивований тим, що земельна ділянка за кадастровим номером :33:120:0003, площею 7,7015 га, в межах якої розташована пам`ятка археології місцевого значення - поселення «Кошани» в урочищі Церковище (Круг) (охоронний № 2265-Чр), є об`єктом історико-культурного призначення і може перебувати виключно в державній власності.

Підставою пред`явлення позову є передача в комунальну власність Остерської міської ради земельної ділянки історико-культурного призначення за кадастровим номером :33:120:0003, площею 7,7015 га, на якій розташоване поселення «Кошани», поза волею власника - держави в особі Чернігівської обласної державної адміністрації.

Статтями 53, 54 Земельного кодексу України визначено, що до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби. Землі історико-культурного призначення можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності.

Порядок використання земель історико-культурного призначення визначається законом.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про охорону культурної спадщини» від 08.06.2000 № 1805-III землі, на яких розташовані пам`ятки, історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, належать до земель історико-культурного призначення.

Статтею 17 Закону від 08.06.2000 № 1805-III урегульовані питання суб`єктів права власності на пам`ятки. Зокрема частини 1 та 2 цієї статті визначають, що пам`ятка, крім пам`ятки археології, може перебувати в державній, комунальній або приватній власності. Суб`єкти права власності на пам`ятку визначаються згідно із законом. Усі пам`ятки археології, в тому числі ті, що знаходяться під водою, включаючи пов`язані з ними рухомі предмети, є державною власністю.

Частина 6 цієї статті визначає, що землі, на яких розташовані пам`ятки археології, перебувають у державній власності або вилучаються (викуповуються) в державну власність в установленому законом порядку, за винятком земельних ділянок, на яких розташовуються пам`ятки археології - поля давніх битв.

Таким чином діюче законодавство безальтернативно визначає для пам`яток археології та земель, на яких розташовані та не вилучені в передбаченому законом порядку пам`ятки археології, єдину форму власності - державну, а в випадку, якщо така земельна ділянка не перебуває в державній власності, - остання підлягає обов`язковому вилученню або викупу.

За доводами прокурора, виходячи з положень статей 53, 54 Земельного кодексу України, статей 17, 34 Закону України «Про охорону культурної спадщини», земельна ділянка за кадастровим номером :33:120:0003, площею 7,7015 га, не може вибувати із державної власності; спірна ділянка не підлягає передачі з державної до комунальної або іншої форми власності.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру з прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформована 21.12.2023 за № 359410702, 01.03.2021, зареєстроване право власності на земельну ділянку за кадастровим номером :33:120:0003, площею 7,7015 га, за державою в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 220); документи подані при реєстрації: наказ ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 24.02.2020 № 106-Т.

У подальшому, за наказом ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 30.04.2021 № 132-ОТГ, Остерській міській раді Козелецького району Чернігівської області, в комунальну власність Остерської територіальної громади, передана земельна ділянка сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 7,7015 га, яка розташована за межами населеного пункту на території Остерської територіальної громади Козелецького району, Чернігівської області, згідно з актом приймання-передачі земельної ділянки.

На виконання вказаного наказу ГУ Держгеокадастром у Чернігівській області та Остерською міською радою підписаний акт приймання-передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення із державної в комунальну власність згідно з додатком, відповідно до якого в комунальну власність передана земельна ділянка за кадастровим номером :33:120:0003, площею 7,7015 га, яка розташована на території Одинцівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області. Цільове призначення земельної ділянки: 01.01. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; обтяження речових прав у вигляді оренди ПОСП «Колос» (20.04.2021); обмеження в використанні: охоронна зона навколо об`єкту культурної спадщини 7,7015 га.

Право комунальної власності на спірну земельну ділянку до цього часу за Остерською міською радою не зареєстроване.

Водночас, абзацом 5 п. 24 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України передбачено, що з дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються в комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.

Тобто, відсутність державної реєстрації речового права на спірну земельну ділянку за Остерською міською радою не впливає на обставини виникнення та наявність права комунальної власності на цю земельну ділянку. Наявність у Остерської міської ради правомочностей власника майна вказує на можливість у будь-який момент, у тому числі під час розгляду справи судом, але до прийняття остаточного рішення в справі, розпорядитись спірною земельною ділянкою, зареєструвавши право власності за територіальною громадою в особі Остерської міської ради.

Наведене ускладнить або взагалі унеможливить виконання судового рішення в цій справі та зумовить нові спори.

З огляду на зазначене, прокурор звернувся до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони вчинення реєстраційних дій щодо спірного майна, що має на меті забезпечити превентивний захист речового права держави та виключити подальші спори між сторонами в межах інших судових проваджень.

Прокурор наголошував, що запропоновані заходи забезпечення позову відповідають позовним вимогам та не перешкоджають діяльності Остерської міської ради та Приватного-орендного підприємства «Колос» (орендаря).

Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 137 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями статті 137 ГПК України визначений перелік заходів забезпечення позову, а також регламентовано, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4 частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться в нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Частиною 4 статті 137 ГПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 3 частини 1 статті 139 ГПК України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку, зокрема, обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем певних дій не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження в справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Положення статей 136, 137 ГПК України пов`язують вжиття господарським судом заходів забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення, в контексті положень статті 73 ГПК України, як гарантії ефективності задоволення вимог позивача (заявника) за результатами розгляду спору по суті.

Під час вирішення заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суд не аналізує належність обраного способу захисту порушеного права, спір не вирішується по суті та не викладається думка суду щодо спору, проте надається оцінка ефективності виконання майбутнього судового рішення із будь-яким результатом вирішення справи.

Ефективність судової системи характеризується не лише оперативністю й законністю вирішення правових конфліктів, а й ступенем виконання винесених судами рішень. Судові органи виконують не тільки функції арбітражу (вирішення спору як такого), а і є гарантами поновлення законних прав та інтересів осіб, що звернулися до суду.

Таким чином, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (04.11.1950) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини в рішенні від 29.06.2006 у справі Пантелеєнко проти України (п. 77, Заява № 11901/02) зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Існування такого засобу повинно бути достатнім не тільки в теорії, але й на практиці, без чого йому бракуватиме необхідної доступності та ефективності.

Враховуючи пов`язаність заходу забезпечення позову з його предметом, з огляду на те, що створені передумови для проведення Остерською міською радою державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку площею 7,7015 га за кадастровим номером :33:120:0003 (спірна), суд приймає як обґрунтовані доводи прокурора про те, що виправданим, адекватним та співмірним заходом забезпечення позову буде заборона органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо спірного об`єкту нерухомого майна.

Вжиття заходів до забезпечення позову в наведений спосіб забезпечить ефективний захист прав та охоронюваних законом інтересів держави, в випадку якщо за результатами розгляду наявного спору буде встановлений факт їх порушення, та водночас попередить подальші спори між сторонами в межах інших судових проваджень, в разі внесення до Реєстру речових прав запису про право комунальної власності на спірну земельну ділянку.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що заявник у заяві про забезпечення позову обґрунтував причини звернення з такою заявою та подав докази наявності фактичних обставин, з якими він пов`язує застосування заходу до забезпечення позову в вигляді заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо спірного об`єкту нерухомого майна.

За висновком суду, наведений захід забезпечення позову є співмірним з тими негативними наслідками, які можуть настати в разі, якщо такі заходи не будуть вжиті судом.

В іншій частині вимог заяви суд відмовив за необґрунтованістю.

Частиною 1 статті 144 ГПК України передбачено, що ухвала господарського суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документу, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

З урахуванням наведеного, заява прокурора про вжиття заходів забезпечення позову підлягає задоволенню частково.

Керуючись статтями 136, 137, 140, 144, 234, 235 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Керівника Козелецької окружної прокуратури Чернігівської області про вжиття заходів забезпечення позову, задовольнити частково.

2. Заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування / припинення реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі щодо територіальної громади в особі Остерської міської ради; реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі в володіння та користування третім особам та інше) щодо об`єкта нерухомого майна земельної ділянки площею 7,7015 га за кадастровим номером :33:120:0003, розташованої в межах території Остерської міської ради Чернігівського району Чернігівської області.

3. В іншій частині заяви відмовити.

4. Ухвала про забезпечення позову набирає законної сили 26.02.2024, є виконавчим документом у силу статті 3 Закону України Про виконавче провадження, підлягає негайному виконанню з дня її постановлення та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років.

5. Копію ухвали направити сторонам у справі засобами електронного зв`язку за допомогою підсистеми Електронний суд; прокурору направити ухвалу завірену підписом судді та гербовою печаткою суду засобами поштового зв`язку.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її підписання в порядку статті 256 Господарського процесуального кодексу України.

Стягувач: Керівник Козелецької окружної прокуратури Чернігівської області (вул. Є. Лоскота, 1, сел. Козелець, Чернігівська область, 17000; );

Боржник: Остерська міська рада Чернігівського району Чернігівської області (вул. Незалежності, 21, м. Остер, Чернігівський район, Чернігівська область, 17044; );

Повний текст ухвали складений та підписаний 26.02.2024

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до приписів частин 5-8 статті 6 та частин 5, 6 статті 242 ГПК України, пунктів 5.6, 5.8, 10, 16, 17, 29, 37 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, учасникам справи (їх представникам), які є користувачами Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, судові рішення в паперовій формі не надсилаються і не вручаються. Суд надсилає такі рішення в електронній формі до електронного кабінету таких осіб, і вони вважаються врученими в день отримання повідомлення про доставку копії судового рішення на офіційну електронну адресу учасника справи (його представника), з якого і починається перебіг процесуального строку, встановленого законом або судом. Обмін процесуальними документами в електронній формі між судом та/або особами, що є (повинні бути) користувачами Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, мають здійснюватися виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://cn.arbitr.gov.ua/sud5028/.

Cуддя А.В. Романенко