ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2024 року м.Дніпро Справа № 908/3044/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А.( доповідача),

суддів: Іванова О.Г., Паруснікова Ю.Б.

секретар судового засідання: Зелецький Р.Р.

представники сторін у судове засідання не з`явились

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Мовчан Віталія Олександровича на ухвалу господарського суду Запорізької області від 07.11.2023 року (повний текст підписано суддею 13.11.2023 року) у справі №908/3044/23 ( суддя Мірошниченко М.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Мовчан Віталія Олександровича

до відповідача: Селянського (фермерського) господарства Ай-Петрі

про стягнення 945 201, 04 грн,-

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Запорізької області звернувся позивач - Фізична особа-підприємець Мовчан Віталій Олександрович з позовом до відповідача - Селянського (фермерського) господарства «Ай-Петрі» про стягнення збитків у розмірі 945201,04 грн.

Позов обґрунтовано порушенням відповідачем зобов`язань за договором складського зберігання від 01.10.2021 року щодо повернення зі зберігання майна: соняшника 2021 року врожаю в кількості 56 тон вартістю 945201,04 грн. після закінчення строку зберігання - 01.03.2022 року.

07.11.2023 року до суду надійшла спільна заява сторін про затвердження мирової угоди, до якої сторонами було долучено укладену мирову угоду від 07.11.2023 року.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 07.11.2023 року відмовлено сторонам в затвердженні мирової угоди від 07.11.2023 року у справі №908/3044/23.

Ухвала мотивована тим, що:

- подана на затвердження мирова угода в частині передачі відповідачем у власність позивача автомобіля не стосується предмету спору;

- мирова угода не може бути підставою виникнення у позивача права власності на автомобіль, як то вбачається з її змісту;

- передача права власності на автомобіль за ухвалою суду суперечить визначеному законодавством порядку відчуження транспортних засобів;

- суду не надано доказів на підтвердження права власності відповідача на цей автомобіль, тому суд не може перевірити належність відповідачу права розпорядження даним автомобілем та наявність обмежень щодо відчуження цього майна, зокрема наявність прав третіх осіб на дане майно, наявність арештів та заборон відчуження тощо.

Не погодившись з ухвалою, позивач звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу скасувати та затвердити підписану сторонами мирову угоду.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що відповідач не заперечує проти позову, у зв`язку з військовими діями не проводить господарську діяльність та згоден задовольнити вимоги позивача шляхом передачі автомобіля, вартість якого становить 929 562,53 грн.

Скаржник вважає, що суд прийняв оскаржувану ухвалу всупереч ч.7 ст.46 Господарського процесуального кодексу України.

Відзив на апеляційну скаргу відповідач не надав.

Відповідно до ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 16.01.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Мовчан Віталія Олександровича та призначено розгляд прави на 28.02.2024 року на 15 год.20 хв.

В судове засідання сторони не з`явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ст.202 Господарського процесуального кодексу України підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Колегією суддів встановлено, що 28.11.2023 року по даній справі ухвалено судове рішення про задоволення позовних вимог.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в силу наступного:

Відповідно до ст.255 Господарського процесуального кодексу України ухвала суду першої інстанції про відмову в затвердженні мирової угоди не підлягає апеляційному оскарженню.

Однак, колегія суддів керується правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові Верховного Суду від 08.03.2023 року по справі №904/7116/21 та вважає необхідним вказати наступне:

Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення (п.8 ч.2 ст.129 Конституції України).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвала суду першої інстанції про відмову в затвердженні мирової угоди не входить до переліку ухвал, визначеного ч.1 ст.255 Господарського процесуального кодексу України, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції.

Перелік ухвал, які підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, наведений у ст.255 Господарського процесуального кодексу України, є вичерпним та не підлягає розширеному тлумаченню.

Системний аналіз вказаної процесуального норми свідчить про те, що законодавець свідомо виокремив випадки, в яких може бути оскаржена або конкретна процесуальна дія, або така конкретна дія і відмова в її вчиненні.

Зазначені процесуально-процедурні обмеження права на апеляційне оскарження деяких ухвал місцевого господарського суду встановлено з метою ефективного здійснення правосуддя і не зменшують для сторін можливості доступу до суду апеляційної інстанції та не ускладнюють їм цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, оскільки сторони не позбавляються права на апеляційне оскарження таких проміжних ухвал місцевого господарського суду взагалі, їх право лише відтерміновується до винесення остаточного рішення у справі.

Такі правові висновки також викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 18.10.2018 року у справі № 912/1398/18 та 12.03.2019 року у справі № 918/361/18.

Згідно ч.4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до висновку Верховного Суду, що викладений у постанові від 19.01.2022 року у справі №910/14647/19, тлумачення та застосування положень ст. 255 Господарського процесуального кодексу України має відбуватися із урахуванням можливості/неможливості поновити свої права особою, яка подає апеляційну скаргу, в інший спосіб, аніж шляхом оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду. При цьому будь-яка ухвала суду підлягає перегляду в апеляційному порядку самостійно або разом з рішенням суду.

Предметом апеляційного оскарження, як встановлено судом апеляційної інстанції, є ухвала суду першої інстанції про відмову в затвердженні мирової угоди.

З урахуванням стого, що судове рішення у справі вже ухвалено та воно набрало законної сили, стягувач (позивач), який подав апеляційну скаргу на зазначену ухвалу не може поновити свої права в інший спосіб, аніж шляхом оскарження її в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Суд зазначає, що конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 року у справі №18/1544-10.

Разом з тим ст. 255 Господарського процесуального кодексу України не містить прямої заборони на оскарження ухвали про відмову в затвердженні мирової угоди.

Отже, ухвала про відмову у затвердженні мирової угоди, може бути оскаржена в апеляційному порядку, оскільки в Господарському процесуальному кодексу України відсутня пряма заборона на її оскарження.

З матеріалів справи вбчається, що предметом позову у даній справі є стягнення збитків у розмірі 945 201,04 грн.

Сторони подали суду мирову угоду, за змістом якої відповідач визнає, що його заборгованість перед позивачем на момент укладання мирової угоди відповідає заявленим у позовній заяві вимогам і становить 945 201,04 грн. Позовні вимоги позивача задовольняються шляхом передачі відповідачем автомобіля Hyundai Santa FE, KMHSU81XDHU736360, 2017 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору у власність позивача шляхом підписання акту приймання передачі автомобіля, а позивач, в свою чергу, запевняє, що отримання у власність зазначеного автомобіля вичерпує наявність спору в розмірі 945201,04 грн. між сторонами в межах судової справи №909/3044/23 в повному обсязі, а також позивач не матиме в майбутньому жодних претензій та вимог до відповідача. Також позивач зобов`язується не заявляти до відповідача жодних інших вимог про стягнення коштів за договором зберігання від 01.10.2021 року.

На думку колегії суддів суд першої інстанції вірно встановив, що вказана мирова угода не стосується предмету спору, може порушити права третіх осіб та по суті підміняє собою цивільно-правовий договір і не може бути підставою виникнення у позивача права власності на автомобіль. Передача права власності на автомобіль за ухвалою суду суперечить визначеному законодавством порядку відчуження транспортних засобів.

Вказані висновки суду апелянт не спростував. За змістом апеляційної скарги викладає обставини і норми права. Однак, які порушення допущено судом першої інстанції, скаржник не вказує. Його посилання на те, що ухвала суперечить ч.7 ст.46 Господарського процесуального кодексу України, є безпідставними.

Так, дійсно, згідно ч.7 ст.46 Господарського процесуального кодексу України сторони можуть примиритися, у тому числі шляхом медіації, на будь-якій стадії судового процесу. Результат домовленості сторін може бути оформлений мировою угодою.

Відповідно до ч.1 ст. 192 Господарського процесуального кодексу України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

У пункті 26 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.05.2019 року у справі №916/2889/13 викладена правова позиція про те, що на відміну від звичайного договору, мирова угода укладається в процесі розгляду справи у господарському суді у формі та на умовах, передбачених процесуальним законодавством; підлягає затвердженню господарським судом; припиняє процесуально-правові відносини сторін; якщо мирова угода не виконується добровільно, вона виконується в порядку, встановленому для виконання судового рішення.

Тобто мирова угода не є договором у цивільному/господарському-правовому розумінні, оскільки порядок її укладення та затвердження регламентовано положеннями ГПК України, проте вона має на меті припинення спору на умовах, погоджених сторонами та затверджених судом (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2018 року у справі №904/8731/17 і від 20.06.2018 року у справі №913/869/14).

Суд першої інстанції вірно зазначив, що мирова угода не є правочином у цивільно-правовому розумінні, а тому не може бути підставою виникнення у позивача права власності на автомобіль, як то погодили сторони за змістом мирової угоди.

Передача права власності на автомобіль за ухвалою суду суперечить визначеному законодавством порядку відчуження транспортних засобів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає порушень норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали.

Відмова суду у затвердженні мирової угоди від 07.11.2023 року у справі №908/3044/23 є правомірною та обгрунтованою.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, - ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Запорізької області від 07.11.2023 року у справі №908/3044/23 залишити без змін.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на апелянта.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя О.Г. Іванов

Суддя Ю.Б. Парусніков