ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"27" лютого 2024 р. м. Рівне Справа № 918/1211/23
за участю представників сторін:
від позивача - Чухрай О.В.,Гаврильчик М.А.
від відповідача - не з`явився
Рішенням від 15 лютого 2024 року у даній справі позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) задоволено частково. Визнано недійсним пункт 3 рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Антарес" (Про звільнення ОСОБА_1 з посади директора ТОВ "Антарес") (33013, м. Рівне, вул. Кавказька, 3, офіс 305, ) від 21.11.2023 року, яке оформлене протоколом загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Антарес" № 3/2023 від 21.11.2023 року. В решті позову відмовлено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Антарес" (33013, м. Рівне, вул. Кавказька, 3, офіс 305, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 2684,00 грн судового збору.

19.02.2024 року на адресу суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про прийняття додаткового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 20 000,00 грн. Ухвалою суду від 19 лютого 2024 року заяву позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення призначено до розгляду в судовому засіданні на 27 лютого 2024 року.

20 лютого 2024 року через підсистему «Електронний суд» на адресу суду від відповідача надійшла заява про прийняття додаткового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 20 000,00 грн. Ухвалою суду від 20 лютого 2024 року заяву відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Антарес" про ухвалення додаткового рішення призначено до розгляду в судовому засіданні на 27 лютого 2024 року.

20 лютого 2024 року через підсистему «Електронний суд» на адресу суду від відповідача надійшло заперечення на заяву про прийняття додаткового рішення про розподіл судових витрат, в якому зазначив, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає лише 50% суми витрат відповідача, пов`язаних з правничою допомогою по даній справі.

В судовому засіданні 27.02.2024 року судом встановлено, що представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Явка сторін судом обов`язковою не визнавалась.

Розглянувши клопотання позивача про ухвалення додаткового рішення та відповідача про ухвалення додаткового рішення судом встановлено наступне.

Частиною 1ст.123 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2)пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.123 ГПК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Порядок розподілу судових витрат регламентований ст. 129 ГПК України.

Відповідно до ч.8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст.237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до частин 5 та 6 статті 238 ГПК України у резолютивній частині рішення суду зазначається, зокрема, розподіл судових витрат (пункт 2 частини 5 статті 238 ГПК України), а в разі необхідності у резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дата, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру, понесених нею судових витрат (пункт 5 частини 6 статті 238 ГПК України).

Проаналізувавши наведені положення процесуального закону у їх системному взаємозв`язку і в контексті заявлених позивачем вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу шляхом ухвалення додаткового рішення відповідно до статті 244 ГПК України, суд зазначає, що такий механізм виправлення чи усунення допущеного судом не вирішення таких вимог при ухваленні рішення передбачає, що питання, які не вирішив суд, ухваливши рішення, яким закінчено розгляд справи, повинні існувати на дату його ухвалення; відповідно до процесуального закону суд мав їх вирішити і результат їх вирішення мав би бути відображений в тексті ухваленого рішення (зокрема, в резолютивній частині).

За правилами ст.237,238 ГПК України питання щодо розподілу судових витрат має бути вирішеним при ухваленні рішення у справі. Водночас, суд може і повинен вирішувати це питання в межах та на підставі тих документів, які є в матеріалах справи на момент ухвалення рішення у справі.

У зв`язку з тим, що позивач та відповідач до винесення рішення у справі не подавали доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу, суд при ухваленні рішення по суті позовних вимог не вирішував питання щодо їх розподілу.

В той же час, суд зазначає, що позивач у позовній заяві заявляв про витрати на професійну правову допомогу у сумі 20 000,00 грн. Представник відповідача Сорока В.Г. у відзиві на позов заявляв про витрати на професійну правову допомогу у сумі 20000,00 грн

Як уже зазначалося вище відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Представник Позивача в підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн. надав суду: копію Договору про надання правничої допомоги №29 від 27.11.2023 р.; копію Акту виконаних робіт (надання юридичних послуг) від 15.02.2024 року та Рахунок №3 від 16.02.2024 року на надання юридичних послуг.

Представник Відповідача в підтвердження понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн. надав суду: копію Договору про надання правничої допомоги від 04.12.2023 р.; копію Акту про надання послуг від 19.02.2024 року та Рахунок №06/02 від 19.02.2024 року на надання юридичних послуг.

Оцінивши вказані докази щодо їх належності, допустимості, достовірності та вірогідності суд зазначає наступне.

Згідно з статтею 123 ГПК України визначено види судових витрат. Згідно з частинами 1, 3 цієї статті судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з вимогами пунктів 1, 2 частини 2 статті 126 ГПК України, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 3 статті 126 ГПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною не буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: не надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для стягнення таких витрат.

Крім того, частиною 4 статті 126 ГПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, інші істотні обставини, гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Верховний Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/Wcst Alliance Limited" проти України"). У рішенні Європейського суду з прав людини від 28.11.2002 у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 ГПК України, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5-6 ст. 126 ГПК України).

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення всі її витрати на професійну правову допомогу. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 904/3583/19.

Стаття 126 ГПК України детально врегульовує питання, щодо того, у якій мірі витрати на правничу допомогу, які сторона погодилась заплатити адвокату, стануть судовими витратами, і які підлягають стягненню з іншої сторони судового процесу.

Для забезпечення дотримання приписів статті 126 ГПК України суд здійснює аналіз інформації, вказаній у поданих представниками заявників доказах, зокрема, в актах наданих послуг, детальному опису наданих послуг тощо, як інформації про виконану правову допомогу її тривалість та вартість . Разом з цим, суд зазначає, що у договорі про надання правничої допомоги як у позивача так і у відповідача фіксована сума оплати послуг.

Згідно п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як зазначено вище по тексту рішенням від 15 лютого 2024 року у даній справі позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) задоволено частково. Визнано недійсним пункт 3 рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Антарес" (Про звільнення ОСОБА_1 з посади директора ТОВ "Антарес") (33013, м. Рівне, вул. Кавказька, 3, офіс 305, ) від 21.11.2023 року, яке оформлене протоколом загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Антарес" № 3/2023 від 21.11.2023 року. В решті позову відмовлено.

Таким чином, при частковому задоволенні позову суд вважає за доцільне покладення судових витрат на професійну правничу допомогу на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, задовольняючи заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат позивача та відповідача частково, саме пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 10 000,00 грн позивачу та відповідачу, в решті заявлених витрат судом відмовлено.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 123,126, 129, 130, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Заяву представника позивача про розподіл судових витрат у справі задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Антарес" (33013, м. Рівне, вул. Кавказька, 3, офіс 305, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 10 000,00 грн - судових витрат на професійну правничу допомогу.

3. Заяву представника відповідача про розподіл судових витрат у справі задовольнити частково.

4. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Антарес" (33013, м. Рівне, вул. Кавказька, 3, офіс 305, ) 10 000,00 грн - судових витрат на професійну правничу допомогу.

Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини додаткового рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст додаткового рішення складено та підписано 29.02.2024 року.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Суддя Н. Церковна