РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.02.2024Справа № 910/4767/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-промислове об`єднання "Аріста"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 557809,49 грн.

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-промислове об`єднання "Аріста" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення за договором про закупівлю товару від 28.09.2021 № 53-121-13-21-10725 основного боргу в розмірі 428353,24 грн., трьох процентів річних у розмірі 14399,71 грн., інфляційних втрат у розмірі 115056,54 грн. Також позивач просив здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

У відзиві на позовну заяву відповідач зауважив, що строк виконання грошового зобов`язання з оплати частини вартості товару в розмірі суми ПДВ договором не встановлений, відтак розраховується від дня одержання відповідачем вимоги. Таким чином, позивач безпідставно нарахував з 08.02.2022 інфляційні втрати та три проценти річних, оскільки прострочення грошового зобов`язання не настало.

У відповіді на відзив позивач наголосив, що в пункті 3.3 договору встановлений строк оплати частини вартості товару на суму ПДВ. При цьому, в матеріалах справи містяться копії податкових накладних та вимоги від 24.05.2022 № 136 про сплату вартості товару в повному обсязі.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач вказав, що надані позивачем податкові накладні свідчать лише про їх складання, проте не підтверджують факт їх реєстрації в ЄРПН. Разом із цим, у випадку врахування вимоги від 24.05.2022 № 136, строк оплати товару спливає 01.06.2022 року.

При розгляді справи судом враховано частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка визначає право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

28.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельно- промислове об`єднання «Аріста» (далі - постачальник) та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» (далі - покупець) укладено договір про закупівлю товару № 53-121-13-21-10725, за яким Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти та сплатити за Товар (купорос залізний технічний) 371250 грн. без ПДВ, сума ПДВ - 74250 грн. (пункт 1.1. договору).

Відповідно до пункту 3.2. договору оплата за поставлений товар здійснюється протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з дати поставки повного обсягу товару, визначеного в п. 1.1. договору, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.

У пункті 3.3 договору зазначено, що оплата Покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації Постачальником належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН).

Даний договір вважається укладеним із моменту його підписання сторонами і діє до 30.12.2022 (пункт 12.1 договору).

На виконання умов договору позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 428353,24 грн., а саме: 28.10.2021 на суму 106 717,06 грн., що підтверджується видатковою накладною № 281001 від 28.10.2021, товарно-транспортною накладною № 281001 від 28.10.2021; 12.11.2021 на суму 107 707,06 грн., що підтверджується видатковою накладною № 121101 від 12.11.2021, товарно-транспортною накладною № 121101 від 12.11.2021; 02.12.2021 на суму 106 420,06 грн., що підтверджується видатковою накладною № 021206 від 02.12.2021, товарно-транспортною накладною № 021206 від 02.12.2021; 09.12.2021 на суму 107 509,06 грн., що підтверджується видатковою накладною № 091210 від 09.12.2021, товарно-транспортною накладною № 091210 від 09.12.2021 року.

У листі від 10.12.2021 № 274 позивач зазначив, що відповідачу здійснено постачання купоросу залізного технічного в кількості 86,536 т із 90 т, передбачених умовами договору про закупівлю товару № 53-121-13-21-10725 від 28.09.2021, тобто недопоставка 3,464 т згідно з п. 1.4 договору є в межах толерансу 10% (десять) в сторону зменшення.

У відповідь на даний лист відповідач листом від 20.12.2021 № 07-105/31261 підтвердив виконання Договору про закупівлю товару № 53-121-13-21-10725 від 28.09.2021 на постачання товару.

Оскільки відповідач оплату товару в установлені договором строки не здійснив, позивач звернувся до відповідача з претензією від 24.05.2022 № 136, проте грошові кошти від відповідача не надійшли.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 ЦК України).

Виходячи зі змісту статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина 1 статті 692 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом установлено, що на виконання умов договору від 28.09.2021 № 53-121-13-21-10725 позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 428353,24 грн. із ПДВ, що підтверджується видатковими та товарно-транспортною накладними.

Виходячи зі змісту пункту 3.2. договору, оплата за поставлений товар мала бути здійснена протягом шістдесяти календарних днів з дати поставки повного обсягу товару, тобто з дати останньої поставки товару 09.12.2021 - до 07.02.2022 включно.

Разом із цим, відповідач заперечував з приводу настання строку оплати в частині вартості товару в розмірі ПДВ, у зв`язку з чим суд зауважує наступне.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як слідує з пункту 3.3 договору, оплата покупцем частини вартості товару в розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації постачальником належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН).

У пункті 4.4 договору передбачено, що постачальник зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі та зареєструвати її в ЄРПН у строки, визначені для реєстрації податкової накладної чинним законодавством з дотриманням вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги».

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

У статті 629 ЦК України зазначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом прийняті до уваги зауваження позивача про те, що останній звертався до відповідача з вимогою про сплату всієї суми заборгованості, відтак строк оплати товару із сумою ПДВ настав згідно зі частиною 2 статті 530 ЦК України.

Натомість, сторони на власний розсуд прямо погодили в договорі, що оплата покупцем частини вартості товару в розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації постачальником належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН).

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (у редакції, чинній станом на дату останньої поставки товару) датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Разом із цим, до матеріалів справи долучені лише податкові накладні від 28.10.2021 № 164, від 12.11.2021 № 90, від 02.12.2021 № 15, від 09.12.2021 № 60 без відповідних квитанцій щодо реєстрації указаних податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відтак, матеріали справи не містять доказів реєстрації позивачем податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, із чим пункт 3.3 договору пов`язує строк для оплати відповідачем частини вартості товару в розмірі суми ПДВ.

Таким чином, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем настання строку оплати частини вартості товару в розмірі суми ПДВ, виходячи з умов чинного договору від 28.09.2021 № 53-121-13-21-10725.

За наведених обставин, із відповідача підлягають стягненню 356 961,02 грн. (без ПДВ) заборгованості за постановлений товар.

Крім того, позивачем нараховані на суму основного боргу в розмірі 428353,24 грн. за період з 08.02.2022 по 23.03.2023 три проценти річних у розмірі 14399,71 грн. та за період лютий 2022 року - лютий 2023 року інфляційні втрати в розмірі 115056,54 грн.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

Здійснивши арифметичний перерахунок компенсаційних виплат на суму боргу за поставлений товар без ПДВ у розмірі 356 961,02 грн. за визначений позивачем період, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача 11999,76 грн. трьох процентів річних та 95880,44 грн. інфляційних втрат.

Щодо зауважень відповідача про відсутність його вини в несвоєчасному виконанні зобов`язання з оплати товару, суд звертає увагу на наступне.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Згідно з положеннями ст. 218 ГК України у разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

У той же час, наведені відповідачем обставини для звільнення від відповідальності у зв`язку з військовою агресією проти України, не визнаються судом такими, що унеможливили виконання даного господарського зобов`язання в установлені договором від 28.09.2021 № 53-121-13-21-10725 строки.

При цьому, поставка товару та початок прострочення виконання відповідачем зобов`язання з його оплати мало місце до введення в Україні воєнного стану.

Одночасно суд зауважує, що за своєю правовою природою три проценти річних та інфляційні втрати мають компенсаційний характер та входять до складу грошового зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-промислове об`єднання "Аріста" задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3; ідентифікаційний код 24584661) в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (71503, Запорізька обл., м. Енергодар, вул. Промислова, 133; ідентифікаційний код 19355964) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-промислове об`єднання "Аріста" (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 21; ідентифікаційний код 33221885) 356 961 (триста п`ятдесят шість тисяч дев`ятсот шістдесят одну) грн. 02 коп. основного боргу, 11999 (одинадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн. 76 коп. трьох процентів річних, 95880 (дев`яносто п`ять тисяч вісімсот вісімдесят) грн. 44 коп. інфляційних втрат, а також 6972 (шість тисяч дев`ятсот сімдесят дві) грн. 62 коп. витрат зі сплати судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.В. Полякова