ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2024 р. Справа№ 910/4497/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Гаврилюка О.М.

Сітайло Л.Г.

за участю секретаря судового засідання Ніконенко Є.С.,

від позивача: Загуменна В.М. - в порядку самопредставництва;

від відповідача: Дяковський О.С. - адвокат;

за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2023 (повний текст - 18.12.2023)

у справі № 910/4497/23 (суддя - Карабань Я.А.)

за позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

до фізичної особи-підприємця Семерик Наталії Петрівни

про стягнення 312 715,17 грн,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог

Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України (надалі - позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Семерик Наталії Петрівни (надалі - відповідач) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 312 715, 17 грн, з яких: 178 120, 91 грн пеня та 134 594, 26 грн штраф.

Позовні вимоги обґрунтовані (з посиланням на ст. 231 Господарського кодексу України) неналежним виконанням відповідачем свого зобов`язання за договором поставки товару № 614/ВЗЗ-2022 від 06.10.2022, в частині своєчасної поставки товару.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.12.2023 у задоволенні позову відмовлено повністю. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь фізичної особи-підприємця Семерик Наталії Петрівни 29 824 грн 70 коп. витрат на проведення судової експертизи.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не було отримано заявку на виконання умов договору, а заява, що додана позивачем до позовної заяви з підписом представника відповідача, не може бути належним доказом отримання заявки, оскільки висновком судової експертизи було встановлено, що підпис від імені відповідача здійснено іншою особою.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду

Не погодившись з ухваленим рішенням, Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України 05.01.2024 (засобами поштового зв`язку) звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (яка була зареєстрована 09.01.2024), в якій просив відкрити апеляційне провадження, апеляційну скаргу задовольнити. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2023 скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Стягнути з відповідачки судові витрати.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 12.01.2024 прийняв справу № 910/4497/23 до провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2023: головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М. та відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2023 у справі № 910/4497/23. Розгляд справи призначено на 27.02.2024.

В судове засідання 27.02.2024 з`явились представники обох сторін. Представник позивача апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нового - про задоволення позову. Представник відповідача в судовому засіданні 27.02.2024 проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених в ній доводів

Не погоджуючись з рішенням суду, скаржник (Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України) звернувся з апеляційною скаргою, в обґрунтування вимог якої вказав на те, що оскільки на виконання умов договору товар відповідачем був поставлений із простроченням виконання, то стягненню підлягає пеня та штраф за порушення умов договору. Окрім цього, скаржник зазначав про неврахування судом першої інстанції принципу вірогідності доказів. Оскільки, на його думку, докази, надані позивачем є більш вірогідними. А тому, на думку скаржника, позовні вимоги мають бути задоволені в повному обсязі.

Через викладене вище, апелянт просив рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нового - про задоволення позову повністю.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка зазначила, що вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою на підставі наступного.

Так, відповідачка вважає, що судом першої інстанції було правомірно (на підставі висновку експерта) встановлено, що підпис від її імені було виконано іншою особою, що свідчить про невручення всупереч умовам договору заявки на отримання товару. Тоді як матеріали справи не містять доказів належним чином здійсненої відправки вказаних заявок, а тому позивач не довів обставини вручення такої заявки відповідачу, що в свою, чергу, унеможливлює визначення дати виникнення зобов`язань по поставці обумовленого товару.

А тому відповідачка просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги повністю, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Як правомірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 06.10.2022 між позивачем (замовником) та відповідачкою (постачальником) відповідно до Указу Президента України від 12.08.2022 за № 573/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" та постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 за №169 "Деякі питання здійснення оборонних та публічних закупівель товарів, робіт і послуг в умовах воєнного стану" (зі змінами) укладено договір № 614/В33-2022 (надалі - договір), за умовами пункту 1.1. якого постачальник зобов`язався поставити замовнику якісні товари, зазначені у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору (додаток № 1), а замовник - прийняти і оплатити такі товари.

Вказаний правочин підписаний уповноваженим представником позивача і відповідачкою та скріплений печатками цих суб`єктів господарювання.

Відповідно до пункту 1.2. договору найменування, номенклатура, асортимент та кількість товару зазначена в додатку № 1 до цього договору. Код ДК 021:2015-15330000-0 - Оброблені фрукти та овочі.

Пунктом 2.3. договору передбачено, що особи, які беруть участь в обігу товару та транспортні засоби, на яких здійснюється його перевезення, повинні мати необхідні документи відповідно до вимог, встановлених законодавством.

Згідно з пунктом 4.1. договору його ціна складає 9 924 000,00 грн без ПДВ.

У пункті 6.1. договору сторони погодили, що дата та місце поставки товару зазначається у письмовій заявці замовника, яка вручається під особистий підпис постачальнику (представнику постачальника), або у разі не прибуття вищезазначених осіб, надсилається постачальнику рекомендованим листом із повідомленням про вручення або цінним листом з описом вкладеного, направленим на адресу постачальника, зазначену в розділу 14 договору.

У заявці зазначається найменування товару, місце поставки товару, кількість товару та інша необхідна інформація для поставки товару.

Постачальник (представник постачальника) завчасно прибуває до замовника для отримання письмової заявки.

У випадку корегування інформації, яка зазначена у заявці, замовник має право здійснити таке корегування засобами зв`язку з обов`язковим письмовим підтвердженням в подальшому. У разі відсутності письмового підтвердження, таке корегування вважається не дійсним.

За умовами пункту 6.2. договору передача (приймання-здача) товару здійснюється в пункті відвантаження замовника за адресою: місто Київ, вулиця Нижньоюрківська, 8-А та/або в пунктах відвантаження військових частин Національної гвардії України (товароодержувачі), визначених заявкою замовника.

Поставка товару здійснюється постачальником власними силами та засобами (пункт 6.3. договору).

Відповідно до пункту 6.7. договору право власності на товар переходить від постачальника до замовника (товароодержувача) після прийняття товару на склад замовника (товароодержувача), факт чого засвідчується підписами уповноважених на це осіб постачальника та замовника (товароодержувача) на відповідній видатковій накладній. Датою прийняття товару замовником (товароодержувачем) вважається дата, вказана уповноваженою особою замовника (товароодержувача) на видатковій накладній.

Пунктом 7.3.1. договору на постачальника покладено обов`язок забезпечити поставку товару у строки та на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з пунктом 8.3. договору за порушення строку поставки товару, зазначеного у письмовій заявці замовника, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 % вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення. За прострочення поставки понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вартості непоставленого товару. У випадку порушення строку поставки понад 30 календарних днів замовник має право в односторонньому порядку відмовитись від цього договору в повному обсязі.

Відповідно до пункту 11.1. договору останній набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до завершення воєнного стану, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та продовженого Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", від 18.04.20252 № 259/2022 "Про продовження дії воєнного стану в Україні", від 17.05.2022 № 341/2022 "Про продовження дії воєнного стану в Україні" та від 12.08.2022 № 573/2022 "Про продовження дії воєнного стану в Україні", а в частині оплати за поставлений товар - до повного виконання сторонами узятих на себе зобов`язань. Строк дії договору може бути продовжений за згодою сторін на період , визначений Указом Президента України від 12.08.2022 № 573/2022 "Про продовження дії воєнного стану в Україні", але не довше ніж до 31.12.2022.

У додатку № 1 до договору (специфікації) замовник та постачальник погодили найменування товару (асортимент), одиниці виміру, кількість товару, а також ціну за одиницю товару та його загальну вартість - 9 924 000,00 грн.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Разом з цим, з урахуванням залишення нових доказів (долучених до апеляційної скарги та до клопотання від 15.01.2024) без розгляду, суд апеляційної інстанції розглядає справу в межах вимог та доводів апеляційної скарги, на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 цього Кодексу).

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 цього Кодексу).

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У частині 2 статті 712 ЦК України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із статтею 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису.

Якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам (у разі наявності), іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів (ч. 1 ст. 268 Господарського кодексу України).

Статтею 663 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтями 610, 611 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Щодо доводів апелянта про те, що при здійсненні поставки в будь-якому випадку обов`язковою умовою такої поставки є отримання відповідачем заявок (що містять інформацію про із датою, місцем та кількістю товару, що необхідно поставити), а тому з урахуванням принципу вірогідності доказів - суд помилково не прийняв до уваги надані позивачем заявку від 13.10.2022 № 78/8/2-1866 та заявку від 13.10.2022 № 78/8/2-1865, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як вбачається з пункту 6.1. договору, дата та місце поставки товару зазначається у письмовій заявці замовника, яка вручається під особистий підпис постачальнику (представнику постачальника), або у разі не прибуття вищезазначених осіб, надсилається постачальнику рекомендованим листом із повідомленням про вручення або цінним листом з описом вкладеного, направленим на адресу постачальника, зазначену в розділу 14 договору.

У заявці зазначається найменування товару, місце поставки товару, кількість товару та інша необхідна інформація для поставки товару.

При цьому, обґрунтовуючи факт прострочення відповідачем поставки товару, позивач зазначав, що 15.10.2022 позивачем вручено відповідачу заявки від 13.10.2022 за № 78/8/2-1866 та №78/8/2-1865. Саме, виходячи із вручення таких заявок відповідачу здійснив нарахування пені та штрафу.

Як правомірно було встановлено судом першої інстанції та не спростовано апелянтом, за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи судовим експертом Юзишиною Тетяною складено висновок №304/23 від 18.08.2023, відповідно до якого експерт дійшов наступного висновку: підписи від імені фізичної особи-підприємця Семерик Наталії Петрівни в заявці від 13.10.2022 за №78/8/2-1866 до договору №614/В33-2022 від 06.10.2022 (найменування товару помідор консервований) та в заявці від 13.10.2022 за №78/8/2-1865 до договору №614/В33-2022 від 06.10.2022 (найменування товару огірок консервований) - виконані не Семерик Наталією Петрівною , а іншою особою.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає про недопустимість даних доказів, а саме: заявки №78/8/2-1866 від 06.10.2022 та заявки від 13.10.2022 за №78/8/2-1865 до договору №614/В33-2022 в частині підтвердження факту (із зазначенням дати) отримання відповідачем вказаних заявок.

Тоді як відповідно до пункту 6.1. договору в разі неприбуття постачальника або його представника до замовника для отримання заявок на постачання товару, такі заявки надсилаються замовником на адресу постачальника, зазначену у розділі 14 договору, рекомендованим листом із повідомленням про вручення або цінним листом з описом вкладеного.

Однак, ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції позивачем доказів надсилання заявок фізичній особі-підприємцю Семерик Наталії Петрівні рекомендованим листом із повідомленням про вручення або цінним листом з описом вкладення, як і належних доказів вручення відповідачці листів надано не було.

Таким чином, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження отримання заявок (в яких зазначено, зокрема, строк поставки товару) відповідачкою або її уповноваженою особою, - позивачем не доведено факту прострочення відповідачки в поставці спірного товару, а відтак і відсутність підстав для застосування до відповідачки заходів відповідальності у вигляді стягнення заявлених позивачем штрафних санкцій.

Щодо доводів апелянта про необхідність врахування принципу вірогідності доказів при розгляді даної справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, суд апеляційної інстанції вважає, що тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить про те, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Одночасно статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Близький за змістом висновок щодо застосування норм процесуального права, який має загальний (універсальний) характер викладений у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 08.07.2021 у справі 915/1889/19, від 15.07.2021 у справі № 916/2586/20, від 16.06.2022 у справі № 910/366/21.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" зазначив, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішенні справи. Стандарт доказування - це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину - доведеною. Тобто в цьому разі мається на увазі достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним.

Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В цій частині суд апеляційної інстанції зазначає, що в даному випадку в розумінні п. 6.1 договору доказами отримання відповідачем заявок на поставку товару могло бути: або здійснений власноручно підпис відповідача про отримання заявки, або ж повідомлення про вручення відповідачу рекомендованого або цінного листа (з описом вкладення) відповідних заявок, направлених на адресу відповідача.

Оскільки заявки, що містяться в матеріалах справи (від 13.10.2022 №78/8/2-1866 та від 13.10.2022 №78/8/2-1865 не містять підпису відповідачки про їх отримання (що підтверджено висновком судової експертизи), а доказів їх направлення цінних або рекомендованим листом на адресу відповідачки матеріали справи не містять, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем не було подано до суду допустимих та достовірних доказів на підтвердження дати отримання відповідачем вказаних вище заявок.

А тому в даному випадку відсутня можливість застосування принципу вірогідності доказів, оскільки позивачем не були підтверджені вказаними засобами доказування (з урахуванням положень договору) обставини, на які апелянт посилається, тоді як іншими засобами доказування такі обставини підтверджуватися не можуть. Таким чином, доводи апелянта в цій частині відхиляються як необґрунтовані.

Водночас, до основних засад (принципів) господарського судочинства норма ч. 3 ст. 2 ГПК України відносить, зокрема, такі принципи: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом (ст. 7 ГПК України), змагальність сторін (ст. 13 ГПК України) диспозитивність (ст. 14 ГПК України). Таким чином, відсутні підстави для застосування ст. 231 ГК України щодо стягнення штрафних санкцій.

А тому апеляційну скаргу у даній справі слід залишити без задоволення як необґрунтовану, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки останнє було прийнято з дотриманням вимог чинного законодавства. Суд апеляційної інстанції зазначає, що підстав для виходу за межі вимог та доводів апеляційної скарги суд апеляційної інстанції не встановив (ч. 4 ст. 269 ГПК України).

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

Таким чином, на підставі ст. 2, 74-80, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції (в оскаржуваній частині) - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2023 у справі № 910/4497/23 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2023 у справі № 910/4497/23 - залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом не підлягає оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, передбачених п.2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 28.02.2024.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді О.М. Гаврилюк

Л.Г. Сітайло