ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2024 р. Справа№ 910/11624/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Коротун О.М.

без виклику представників сторін

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна"

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2023 року

у справі №910/11624/23 (суддя - Лиськов М.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна"

про стягнення 109 336,61 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УНІКА" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна" (далі-відповідач) про відшкодування шкоди 109 336,61 грн.

Позовні вимоги мотивовані в порядку регресу, посилаючись на те, що в силу приписів ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України, у межах фактичних витрат у позивача виникло право вимоги до відповідача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.11.2023 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" страхове відшкодування в розмірі 109 336,31 грн, судовий збір у розмірі 2 147,20 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Євроінс Україна" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2023 року у справі №910/11624/23 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 236 Господарського процесуального кодексу України.

Так, за твердженням скаржника, страхувальником не було негайно повідомлено страховика про настання події та не було забезпечено можливості страховику провести огляд пошкодженого майна, транспортного засобу «BMW Х7» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Позивач не звертався до відповідача із зверненням про погодження експертної організації, яка визначить розмір матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля, внаслідок ДТП, як і не повідомляв відповідача про дату, час та місце технічного огляду зазначеного транспортного засобу представниками позивача під час врегулювання страхового випадку.

Скаржник вмотивовано не визнав майнові вимоги заявника та повідомив позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб «BMW Х7» д/н НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, що мала місце 07.12.2022 року.

При цьому, скаржник зауважив, що позивач не надав належних та допустимих доказів, що доводять обґрунтованість позивачем ціни позову та розмір страхового відшкодування - тобто не довів усі обставини, на які він посилається, як обґрунтування своїх позовних вимог.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.12.2023 року апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Сулім В.В.(головуючий суддя (суддя-доповідач)), Коротун О.М., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2023 року у справі №910/11624/23. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Позивач своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, що згідно з ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.01.2022 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "УНІКА" (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛЬВІВ АВТО ПРЕМІУМ» (страхувальник) було укладено сертифікат добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО Corporate» № 826002/4100/0000292 від (далі - договір), предметом якого до умов останнього є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом «BMW Х7» д/н НОМЕР_1 , та прикріпленим до нього зовні та всередині додатковим обладнанням.

Відповідно до п. 14 договору, строк дії останнього встановлено з 29.02.2022 року по 28.02.2023 року.

07.12.2022 РОКУ о 14 год. 55 хв. в м. Львові по вул. І. Франка 74 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «BMW Х7» д/н НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_1 , та трамваю "TATRAKT4-D", д/н НОМЕР_2 , що належить ЛКМ "Львівелектротранс", яким керувала ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якої за шкоду майну перед третіми особами застрахована в ПРАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА» за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №-1000637 від 01.03.2021 року, укладеного між ПрАТ "СК "ЄВРОІНС УКРАЇНА" та ЛКП «Львівелектротранс».

Згідно постанови Галицького районного суду м. Львова від 22.12.2022 року у справі про адміністративне правопорушення №461/6806/22, яка набрала законної сили 02.01.2023 року, ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Згідно рахунку СТО вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «BMW Х7» д/н НОМЕР_1 склала 111 336,61 грн.

Згідно з п.1.6 Методики відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а відповідно до п.2.3 Методики вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Відповідно до ст.1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суд, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинен виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

За страховим випадком позивачем складено страховий акт № від 27.01.2023 року та було визначено суму страхового відшкодування на підставі розрахунку страхового відшкодування в розмірі 111336,61 грн, виплата страхового відшкодування підтверджується платіжним дорученням №069715 від 30.01.2023 року (наявне в матеріалах справи).

Тобто, як вірно встановлено судом першої інстанції, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УНІКА" виконало свої зобов`язання перед страхувальником згідно умов договору.

Так, за твердженням позивача, у зв`язку з виплатою ним страхового відшкодування страхувальнику, як потерпілій у ДТП особі на підставі договору, до нього в межах фактичних витрат перейшло право вимоги до відповідача як страховика особи, винної у вчиненні ДТП. У зв`язку з цим позивач просить стягнути з відповідача страхове відшкодування в розмірі 109336,61 грн.

Згідно з ч. 1 ст.16 Закону України "Про страхування" за договором страхування страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до положень ст. 9 Закону України "Про страхування" страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. При страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладання договору, якщо інше не передбачено договором страхування.

Виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що визначається страховиком (ст. 25 Закону України "Про страхування").

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та ч. 1 ст. 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, трамвай "TATRAKT4-D", д/н НОМЕР_2 , що належить ЛКМ "Львівелектротранс", яким керувала ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якої за шкоду майну перед третіми особами застрахована в ПРАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА» за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №-1000637 від 01.03.2021 року, укладеного між ПрАТ "СК "ЄВРОІНС УКРАЇНА" та ЛКП «Львівелектротранс».

Отже, відповідач є особою, відповідальною за спричинену у дорожньо-транспортній пригоді шкоду, та згідно з положеннями Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" він відповідає за вимогами позивача, як страховика, що виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів потерпілій особі, в межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 22, ст. 1166 та ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір реальних збитків не може бути меншим реальної вартості робіт виконаних або таких, які особа, яка зазнала збитків, мусить виконати з метою відновлення пошкодженої речі, що відповідає загальному правилу відшкодування збитків в повному обсязі.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 06.07.2018 року по справі № 924/675/17, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, але виходячи з вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта зносу деталей, ПДВ та з вирахуванням франшизи.

Зокрема, відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Таким чином, положеннями ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, розраховуються у порядку, встановленому законодавством, з урахуванням зносу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах по справі № 910/6094/17 від 02.05.2018 року, по справі № 910/5001/17 від 12.03.2018 року, по справі № 910/20199/17 від 01.06.2018 року, по справі № 910/22886/16 від 01.02.2018 року, по справі № 910/171/17 від 02.10.2018 року.

Також суд зважає на положення ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", за якими страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно з договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №-1000637 від 01.03.2021 року ліміт відповідальності страховика перед страхувальником становить 130 000,00 грн, а франшиза - 2000,00 грн, відтак, сума страхового відшкодування, що підлягає виплаті позивачу з урахуванням франшизи становить 109 336,61 грн.

01.12.2021 року відповідач сплатив на користь позивача 111336,61 грн, що підтверджується платіжним дорученням №069715 від 30.01.2023 року (наявне в матеріалах справи).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Подані сторонами докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми (ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказів сплати вказаного страхового відшкодування відповідачем суду не надано.

Посилання скаржника на неможливість оцінити завдану шкоду у спосіб, передбачений законодавством, оскільки ані позивачем, ані потерпілою особою, не повідомлялося про дату та місце огляду пошкодженого автомобіля є необґрунтованими та безпідставними, оскільки, зокрема, повідомити страхову компанію про дорожньо-транспортну пригоду мав власник транспортного засобу, якого визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, присутність представника страхової компанії власника транспортного засобу, з вини якого сталася ДТП, при огляді пошкодженого транспортного засобу відповідно до діючого законодавства можлива, але не обов`язкова (п. 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів).

Водночас, колегія суддів відзначає, що ЛКП «Львівелектротранс» повідомило відповідача про дорожньо-транспортну пригоду, що підтверджується повідомленням про настання події від 08.12.2022 року (а.с. 16).

При цьому, колегія суддів критично оцінює твердження скаржника, що позивач не надав належних та допустимих доказів, що доводять обґрунтованість позивачем ціни позову та розмір страхового відшкодування - тобто не довів усі обставини, на які він посилається, як обґрунтування своїх позовних вимог, як необґрунтовані та такі, що спростовуються матеріалами справи.

Так, зокрема, матеріали справи містять: сертифікат добровільного страхування наземного транспорту КАСКО Corporate 826002.4100.0000292 від 20.01.2022 року; заяву про подію; посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію ТЗ; відповідь від НПУ; схему місця ТДП; постанову Галицького районного суду №461/6806/22; звіт про оцінку автомобіля; рахунок СТО; страховий акт ; платіжне доручення №069715 від 30.01.2023 року; претензію; лист ПрАТ СК «Євронікс Україна» про відмову у виплаті страхового відшкодування; повідомлення ЛКП Львівелектротранс до ПрАТ СК «Євронікс Україна» про настання події від 08.12.2022 року, тощо.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, порушено відповідачем, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача 109 336,61 грн страхового відшкодування підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, заявлених позивачем у вигляді витрат за надану правничу допомогу на суму 7000,00 грн, колегія суддів відзначає наступне.

Стаття 16 Господарського процесуального кодексу України закріплює за учасниками справи право на користування правничою допомогою.

Відповідно до ст. 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За приписами ст.ст. 123, 126 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

За змістом ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

На підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката позивач надав: копію договору про надання правової допомоги №1/20Ю від 31.12.2020 року, укладеного між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Уніка" та АБ "Адвокатське бюро Олександра Лисова "Еквіт"; копію додаткової угоди №2 від 09.01.2023 року до договору про надання правової допомоги №1/20Ю від 31.12.2020 року; копію додатку №1 від 22.06.2023 року до договору про надання правової допомоги №1/20Ю від 31.12.2020 року, згідно з яким клієнт доручає АБ "Адвокатське бюро Олександра Лисова "Еквіт" надати послуги щодо проведення допустимих законодавством України дій, спрямованих на повернення заборгованості з боржників клієнта за цивільним або господарським судочинством за відповідним переліком справ клієнта (в тому числі по спірному страховому випадку); копію рахунку №51 від 22.065.2023 року на суму 7000,00 грн; копію акта надання послуг № 51 від 20.07.2023 року; копію платіжного доручення №4142 від 23.06.2023 року; копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АА №1330253, виданого АБ "Адвокатське бюро Олександра Лисова "Еквіт" на ім`я адвоката Білоконь І.В., та свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю Білоконь Інною Вікторівною серії РН №1639 від 21.05.2019 року.

Так, відповідно акту наданих послуг, надані послуги з правової допомоги адвоката включають в себе:

- надання правової (правничої) допомоги в суді першої інстанції в фіксованій сумі гонорару по страховій справі №33415 (страховий акт №) - 7000,00 грн.

Клієнт претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не має.

Дослідивши зазначені докази, колегія суддів вважає їх достатніми для підтвердження факту надання адвокатом професійної правничої допомоги на суму 7 000,00 грн.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "East/WestAllianceLimited" проти України (заява № 19336/04, п. 269) визначено, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Відповідно до ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача скористувався своїм правом та подав до суду заяву про зменшення вартості витрат на правову допомогу, однак ,як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідачем не було надано суду доказів з метою доведення надмірності понесених позивачем витрат на правову допомогу та не надано доказів на їх спростування.

Оскільки витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, то суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність підстав для відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу у сумі 7 000,00 грн.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що враховуючи приписи ст. 3 Конституції України, зважаючи на наявність активних військових дій та загрози небезпеки на території України, розгляд даної заяви здійснений судом апеляційної інстанції у межах розумного строку в розумінні положень Господарського процесуального кодексу України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду першої інстанції - без змін.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2023 року у справі №910/11624/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2023 року у справі №910/11624/23 залишити без змін.

3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/11624/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Коротун