ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"27" лютого 2024 р., м. Київ Справа № 911/2190/22

Господарський суд Київської області у складі судді Черногуза А.Ф., розглянувши заяву позивача про заміну сторони виконавчого провадження

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Армукрземпроект» (08300, Київська обл., місто Бориспіль, вулиця Дзержинського, будинок 3, квартира 45, )

до Гірської сільської ради (08324, Київська обл., Бориспільський р-н, село Гора, вулиця Центральна, будинок 5, )

про стягнення 4411,81 грн за договором № 45 від 19.10.2017,

за участю представників: не з`явились,

в с т а н о в и в :

У провадженні Господарського суду Київської області перебувала справа № 911/2190/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Армукрземпроект до Гірської сільської ради про стягнення 4411,81 грн за договором № 45 від 19.10.2017.

Рішенням у справі від 18.01.2023 позов задоволено частково, стягнуто з Гірської сільської ради на користь ТОВ Армукрземпроект 2802,00 грн основної заборгованості за договором № 45 від 19.10.2017, 1058,98 грн інфляційних втрат, 241,59 грн трьох відсотків річних та 2307,09 грн судового збору. На примусове виконання рішення видано наказ від 02.03.2023. Ухвалою від 06.02.2024 суд замінив сторону боржника у виконавчому провадженні за наказом виданим на примусове виконання рішення з Гірської сільської ради Виконавчий комітет Гірської сільської ради.

Разом з тим, Господарським судом Київської області було прийнято додаткове рішення від 14.02.2023. Постановою апеляційного суду від 02.08.2023 додаткове рішення скасовано в частині та викладено в іншій редакції. Стягнуто з Гірської сільської ради витрати на правову допомогу та поштові витрати. Також Північний апеляційний Господарський суд прийняв 11.12.2023 додаткову постанову, якою стягнуто з Гірської сільської ради витрати на правничу допомогу у апеляційній інстанції.

Після повернення матеріалів справи до суду першої інстанції суд видав стягувачу два накази, що датовані 06.02.2024, на примусове виконання додаткового рішення (в редакції постанови апеляційного суду) та додаткової постанови, боржником у яких є Гірська сільська рада.

До Господарського суду Київської області 19.02.2024 позивачем подано клопотання № 11 від 15.02.2024 (вх. № 2248/24 від 19.02.2024) про заміну сторони виконавчого провадження. У вказаному клопотанні заявник просив суд замінити сторону виконавчого провадження у справі № 911/2190/22 з Гірської сільської ради на Виконавчий комітет Гірської сільської ради. Також заявник просив стягнути з виконавчого комітету витрати на професійну правничу допомогу за подачу цієї заяви у розмірі 7500,00 грн та поштові витрати у сумі 45 грн.

Суд зазначає, що відповідно до приписів ст. 334 ГПК України (заміна сторони виконавчого провадження) заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. Ухвала про заміну сторони виконавчого провадження надсилається (надається) учасникам справи, а також державному виконавцю, приватному виконавцю в порядку, передбаченому ст. 242 цього Кодексу.

З огляду на це суд призначив засідання з розгляду заяви про заміну сторони виконавчого провадження на 27.02.2024. У судове засідання учасники справи не з`явились. Судом частково задоволено заяву позивача з огляду на наступне.

Позивач звернувся з заявою про заміну сторони виконавчого провадження після того, як процесі виконанні рішення Господарського суду Київської області по суті спору отримав від Бориспільського Управління Державної казначейської служби України в Київській області повідомлення, що Гірська сільська рада відсутня в Єдиному реєстрі розпорядників і одержувачів бюджетних коштів та у Бориспільському управлінні не обслуговується.

Проте, позивач з`ясував з відкритих джерел, що Гірська сільська рада рішенням від 30.11.2020 № 20-I-VIII створила юридичну особу - Виконавчий комітет Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області. Пунктом 4 цього рішення вирішила Виконавчому комітету Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області, після його реєстрації забезпечити виготовлення печаток та штампів, відкриття рахунків в ДКСУ. Гірська сільська рада рішенням від 06.01.2021 № 162-5-VIII вирішила утворити Комісію з реорганізації Гірської сільської ради як розпорядника бюджетних коштів. Пунктом 2 цього рішення вирішено визнати правонаступником Виконавчий комітет Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Розглянувши доводи сторони позивача суд зазначає, що через відсутність у відповідача статусу розпорядника бюджетними коштами, та, як наслідок, відсутність розрахункового рахунку в Управлінні державної казначейської служби України існує обставина неможливості виконання рішення суду про стягнення грошових коштів.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до пункту 7 частини 3 статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, принцип обов`язковості судового рішення.

Згідно частини 1 статті 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно положень статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 N 18-рп/2012).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 N 11-рп/2012).

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення від 7 червня 2005 року у справі «Фуклев проти України», заява N 71186/01, п. 84).

Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Статтею 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» визначено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган.

Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (ч.1 ст.3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»).

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Згідно Бюджетного Кодексу в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України і управління наявними коштами Державного бюджету України. Зокрема, безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду входить до компетенції Державного казначейства України.

Пунктом 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного Кодексу України передбачено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання.

Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення врегульовано Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011.

Згідно з п. 2 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників безспірне списання - це операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

Пунктом 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників передбачено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Відповідно до п.6 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб: заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних про перерахування коштів у готівковій формі через банки або підприємства поштового зв`язку, якщо зазначений рахунок відсутній; оригінал виконавчого документа; судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності); оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

Згідно з п.9 Порядку Орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли, зокрема, боржник не має відкритих рахунків в органі Казначейства або в органі Казначейства відкрито боржнику лише рахунок із спеціальним режимом використання, крім випадків виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган згідно із Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

За змістом ст.ст. 1, 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Рада є виборним представницьким органом місцевого самоврядування, який складається з депутатів, і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення. Виконавчі органи створюються радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 16 вказаного Закону органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є, зокрема, доходи місцевих бюджетів та інші кошти, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах. Місцеві бюджети є самостійними, вони не включаються до Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та інших місцевих бюджетів.

Місцевий бюджет це нормативно-правовий акт відповідної місцевої ради, виданий в установленому порядку, що затверджує місцевий бюджет та визначає повноваження відповідно виконавчого органу місцевого самоврядування здійснювати виконання місцевого бюджету протягом бюджетного періоду (ст. 1 Бюджетного кодексу України). Водночас, ст. 22 цього Кодексу до головних розпорядників бюджетних коштів віднесено виключно виконавчі органи та апарати місцевих рад, виконавчі органи місцевих рад в особі їх керівників. Також визначено, що у разі коли згідно із законом місцевою радою не створено виконавчий орган, функції головного розпорядника коштів відповідного місцевого бюджету виконує голова такої місцевої ради.

Фінансові ресурси закріплено за виконавчими органами ради, які і є розпорядниками коштів бюджету міської ради, та саме до їх повноважень віднесено виконання місцевого бюджету.

Сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданнях (ч.3 ст.12 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

За змістом ст. 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено повноваження сільського, селищного, міського голови. Зокрема, сільський, селищний, міський голова: організує в межах, визначених цим Законом, роботу відповідної ради та її виконавчого комітету; підписує рішення ради та її виконавчого комітету; здійснює керівництво апаратом ради та її виконавчого комітету; є розпорядником бюджетних коштів, використовує їх лише за призначенням, визначеним радою; представляє територіальну громаду, раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності, громадянами, а також у міжнародних відносинах відповідно до законодавства; здійснює інші повноваження місцевого самоврядування.

Сільський, селищний, міський голова несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень.

Здійснюючи контроль за виконанням судового рішення суд зазначає, що як вбачається з досліджених судом обставин та законодавства, голова міської ради, який є керівником виконавчого органу ради, має усі повноваження та зобов`язаний виконати судове рішення про стягнення з ради, як боржника, грошових коштів за наказом, що виданий стягувачу у цій справі, проте доказів виконання такого обов`язку суду не надано.

Враховуючи, що фінансові ресурси, власником яких виступає боржник (відповідач), закріплено за виконавчими органами ради, які і є розпорядниками коштів бюджету ради, заявником обрано правильний та ефективний спосіб для захисту права стягувача на шляхом безспірного списання коштів з рахунків виконавчого органу ради.

Виконавчий комітет Гірської сільської ради, який відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 є органом, створеним радою для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами, має відкриті рахунки в органі Казначейства, та згідно рішення Гірської сільської ради від 06.01.2021 № 162-5-VIII є правонаступником ради в частині повноважень Гірської сільської ради, як розпорядника бюджетних коштів.

Відтак, для забезпечення належного виконання рішення, слід здійснити заміну сторони боржника у виконавчих провадженнях, що пов`язані з виконанням додаткового рішення Господарського суду Київської області від 14.02.2023 (в редакції постанови апеляційного суду від 02.08.2023) та додаткової постанови Північного апеляційного Господарського суду від 11.12.2023, на виконання яких видано два накази від 06.02.2024.

Переходячи до розгляду заяви в частині покладення на Виконавчий комітет Гірської сільської ради витрат на професійну правничу допомогу та поштових витрат слід зауважити таке.

До справи позивачем долучено протокол узгодження послуг № 3 від 15.02.2024, акт приймання передачі наданих послуг № 4 від 15.02.2024 та платіжну інструкцію № 31 від 15.02.2024 про оплату за надання правової допомоги у розмірі 7500,00 грн.

Вбачається, що клієнт ТОВ Армукрземпроект та адвокат Асрян Арам Овікович протоколом узгодження послуг №3 від 15.02.2024, що є додатком до договору про надання правової допомоги від 20.03.2023 визначили, що розмір витрат на правову допомогу адвоката складає 5000,00 грн за годину роботи. Слід відмітити, що цей же адвокат надавав позивачу послуги з правової допомоги під час розгляду справи по суті та заяви про заміну сторони виконавчого провадження за рішенням суду від 18.01.2023.

До переліку послуг, які надаються адвокатом клієнту віднесено підготовку та складення клопотання про заміну сторони виконавчого провадження у справі № 911/2190/22. При цьому суд відмічає, що аналогічне за змістом клопотання вже подавалося до суду з приводу заміни сторони виконавчого провадження за рішенням від 18.01.2023.

Відповідно до ч. 3 статті 126 ГПК України позивач у заяві надав детальний опис робіт, які були здійснені адвокатом та оплачені клієнтом: підготовка та складення клопотання про заміну сторони 1

Відповідно до ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями пункту 1 частини 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною 5 статті 129 ГПК України визначено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд вважає за необхідне керуватися критерієм розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу, що є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, що викладені у постанові від 30.08.2023 у справі № 911/3586/21.

Розглядаючи заяву позивача в частині покладення на виконавчий комтет витрат на правову допомогу та поштових витрат, суд прийшов до висновку, що вона не відповідає вимогам щодо співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмету спору, які визначені частиною п`ятою статті 129 ГПК України.

Передусім суд враховує те, що ціна позову у справі становила всього 4411,81 грн, справа не є складною та розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження. Позов задоволено частково, відшкодовано позивачу судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі 2307,09 грн. Додатковим рішенням у справі (в редакції постанови апеляційного суду) було стягнено з відповідача 11158,80 грн витрат позивача на професійну правничу допомогу та 190,37 грн поштових витрат. Додатковою постановою апеляційного суду стягнено з відповідача ще 10000,00 грн витрат на правову допомогу.

Отож, позивач звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про заміну сторони виконавчого провадження, за його твердженнями, після того, як дізнався про неможливість виконання рішення, тобто після пред`явлення виконавчого документу до органів Казначейства. Однак, як з`ясовано судом, що наведено в ухвалі від 06.02.2024 у справі № 911/2190/22, позивач та його адвокат станом на день подання позову (27.10.2022), мали та могли бути обізнані про ту обставину, що розпорядником бюджетних коштів ради є її виконавчий комітет та мали змогу і повинні були повідомити суд про таку обставину до моменту прийняття рішення у справі для його ефективного та оперативного виконання, оскільки вказана інформація була доступна у відкритих джерелах, а саме рішення ради про правонаступництво виконавчого комітету в частині повноважень розпорядника бюджетних коштів було прийнято задовго до звернення позивача до суду з позовом про стягнення коштів з ради, а саме на початку 2021 року.

Суд акцентує увагу на тому, що позивач, беручи участь у апеляційному провадженні у справі № 911/2190/23 до прийняття постанови про скасування додаткового рішення від 02.08.2023, а також до прийняття додаткової постанови від 11.12.2023, уже подав до суду першої інстанції заяву про заміну сторони виконавчого провадження, що датована 08.05.2023. Тобто, позивач уже був обізнаний про те, що розпорядником бюджетних коштів ради є виконавчий комітет ради, проте йієї інформації до відома суду апеляційної інстанції не довів, внаслідок чого дана обставина не була врахована судом апеляційної інстанції під час формування резолютивної частини судових рішень.

При цьому ані відповідач, ані особа, яка в подальшому була визначена в якості сторони правонаступника боржника у виконавчому провадженні, не мали впливу на волю позивача ні під час під час формування ним позовних вимог вимог ні вимог заяви про прийняття додаткової постанови у апеляційному суді.

Кожна зі сторін спору, реалізуючи принцип змагальності та диспозитивності, користується у процесі розгляду справи рівними правами. Поведінка позивача, що заявив позов про стягнення 4411,81 грн та який уже додатково отримав відшкодування у значно більшому розмірі витрат на правову допомогу має ознаки зловживанням процесуальними правами сторони в частині зловживання правом на відшкодування судових витрат, які є неспівмірними з благом, яке підлягає захисту.

Суд також акцентує увагу на тому, що понесені позивачем додаткові витрати на правову допомогу є наслідком неналежної підготовки та супроводу адвокатом позовних вимог, оскільки з огляду на специфіку правового статусу та особливості правового регулювання діяльності відповідача у справі позивач та його адвокат повинні були завчасно перевірити відомості щодо особливостей правового режиму виконання грошових зобов`язань таким суб`єктом, як сільська рада, яка є органом місцевого самоврядування та має визначену законом специфіку у виконанні грошових зобов`язань.

Відповідно до статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд вважає, що покладення на Виконавчий комітет Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області додаткових витрат позивача за подання заяви про заміну сторони виконавчого провадження буде надмірним тягарем для особи, яка лише після задоволення заяви стягувача отримала у процесі статус боржника за наказами, що видані на примусове виконання судових рішень у справі.

При цьому суд зауважує, що до основних завдань господарського судочинства в силу статті 2 ГПК України віднесено справедливий розгляд справ. При цьому суд має оцінювати всі обставини розгляду справи в сукупності при вирішенні питання про покладення судових витрат на будь-яку зі сторін.

В силу частини 9 статті 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Відтак, з огляду на викладене суд констатує, що додаткові витрати позивача на правову допомогу пов`язані з поданням заяви про зміну сторони виконавчого провадження її правонаступником зумовлені неправильними діями самого позивача та його адвоката, що виразились у неналежній підготовці та супроводу поданої до суду позовної заяви без перевірки специфіки та особливостей виконання грошових зобов`язань таким специфічним суб`єктом, як орган місцевого самоврядування за умови того, що судом встановлено, що станом на момент звернення з позовом відомості про особу правонаступника в частині розпорядження бюджетними коштами Гірської сільської ради (відповідача) були загально доступними при тому, що в процесі розгляду справи позивач не вживав завчасних дій для уникнення необхідності подання окремих додаткових заяв після розгляду апеляційним судом скарг на рішення та додаткове рішення.

З цих підстав додаткові витрати позивача на правову допомогу та поштові витрати пов`язані з поданням заяви про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником, суд покладає саме на сторону позивача у справі.

Також суд припускає, що такі витрати позивача можуть носити штучний характер та спрямовані на можливість отримати додаткову компенсацію адвокатом з винної у спорі сторони, обтяжуючи її іншими витратами, що не пов`язані з розглядом справи по суті в обсязі, що не співмірний з основними вимогами за позовом.

Слід також зупинитися на визначенні Європейського суду з прав людини поняття "справедлива рівновага", яка передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються при здійсненні судочинства. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар.

З огляду на викладене, суд покладає заявлені витрати на позивача, а відтак, відмовляє у задоволенні заяви позивача в частині покладення на Виконавчий комітет Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області витрат на правову допомогу та поштових витрат, що пов`язані з поданням заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

Керуючись ст. 129, 234, 244, ГПК України, суд

п о с т а н о в и в :

1. Заяву № 11 від 15.02.2024 ТОВ «Армукрземпроект» про заміну сторони виконавчого провадження задовольнити.

2. Замінити сторону боржника виконавчого провадження його правонаступником, а саме за наказом, виданим Господарським судом Київської області 06.02.2024 на примусове виконання додаткового рішення Господарського суду Київської області від 14.02.2023, яке набрало законної сили 02.08.2023 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 02.08.2023, яка набрала законної сили 02.08.2023 у справі № 911/2190/22 про стягнення з Гірської сільської ради 11158,80 грн витрат позивача на професійну правничу допомогу та 190,37 грн поштових витрат - боржника Гірську сільську раду (08324, Київська обл., Бориспільський р-н, село Гора, вулиця Центральна, будинок 5, ) замінити на Виконавчий комітет Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області (08324, Київська область, Бориспільський район, село Гора, вулиця Центральна, будинок 5, ).

3. Замінити сторону боржника виконавчого провадження його правонаступником, а саме за наказом, виданим Господарським судом Київської області 06.02.2024 на примусове виконання додаткової постанови Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2023, яка набрала законної сили 11.12.2023 про стягнення з Гірської сільської ради 10000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції - боржника Гірську сільську раду (08324, Київська обл., Бориспільський р-н, село Гора, вулиця Центральна, будинок 5, ) замінити на Виконавчий комітет Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області (08324, Київська область, Бориспільський район, село Гора, вулиця Центральна, будинок 5, ).

4. Відмовити у стягненні з Виконавчого комітету Гірської сільської ради на користь заявника витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7500,00 грн за подання заяви про заміну сторони виконавчого провадження № 11 від 15.02.2024 та 45,00 грн поштових витрат.

5. Повідомити учасників справи, що копія цієї ухвали може бути пред`явлена до виконання разом з наказами Господарського суду Київської області від 06.02.2024, позаяк доповнює їх зміст в частині зазначення сторони боржника.

Ухвала господарського суду набирає законної сили в порядку статті 235 ГПК України.

Ухвала суду підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені ст. ст. 254-256 ГПК України.

Повний текст ухвали підписано 01.03.2024.

Суддя А.Ф. Черногуз