ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2024 року м.Дніпро Справа № 908/1621/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б.,

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю НАШ ІМПОРТ на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 27.12.2023 (суддя Дроздова С.С., повний текст якого підписаний 28.12.2023) у справі № 908/1621/23

за позовом: Міністерства оборони України м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю НАШ ІМПОРТ м. Запоріжжя

про стягнення 524 209 грн. 60 коп.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 27.12.2023 у справі №908/1621/23 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю НАШ ІМПОРТ про відстрочення та розстрочення виконання рішення суду від 16.08.2023 у справі № 908/1621/23 відмовлено.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю НАШ ІМПОРТ, посилаючись на неправильне застосування при її прийнятті норм процесуального права, в якій просить ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким відстрочити виконання рішення суду від 16.08.2023 у цій справі строк на шість місяців з дня ухвалення рішення суду до 16.02.2024, а надалі розстрочити сплату пені в сумі 524 209,60 грн наступним чином:

по 31.03.2024 оплатити суму 87 368,27 грн.

по 30.04.2024 оплатити суму 87 368,27 грн.

по 31.05.2024 оплатити суму 87 368,27 грн.

по 30.06.2024 оплатити суму 87 368,27 грн.

по 31.07.2024 оплатити суму 87 368,27 грн.

по 15.08.2024 оплатити суму 87 368,25 грн.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що:

фінансовий стан відповідача не є прибутковим і стягнення неустойки в заявленому розмірі матиме негативні наслідки для господарської діяльності;

14.12.2023 Господарським судом Запорізької області у справах №908/1549/23 та №908/1430/23 враховано аргументи відповідача та задоволено заяви про розстрочення виконання судових рішень на строк до шести місяців;

на даний час існують обставини, які ускладнюють виконання рішення суду у справі, при цьому, відсутні підстави ставити під сумнів намір заявника виконувати судове рішення в майбутньому.

Позивач своїм правом щодо подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що не перешкоджає перегляду ухвали суду в апеляційному порядку.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 08.01.2024 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Іванова О.Г. (доповідач), судді Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А.

З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 12.01.2024 здійснено запит матеріалів справи із Господарського суду Запорізької області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

19.01.2024 матеріали справи № 908/1621/23 надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.01.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю НАШ ІМПОРТ на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 27.12.2023 у справі № 908/1621/23; судове засідання з розгляду апеляційної скарги призначено на 28.02.2024.

В судове засідання, призначене на 28.02.2024 представники сторін не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. 27.02.2024 від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі.

Згідно ч. 11 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відповідно до ч.12 статті 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання; наявні у справі докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваної ухвали, судова колегія дійшла висновку про можливість в порядку ч. 12 ст. 270 ГПК України розглянути справу у відсутності представників сторін.

В судовому засіданні 28.02.2024 Центральним апеляційним господарським судом підписано вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 16.08.2023 у справі № 908/1621/23 позовні вимоги Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю НАШ ІМПОРТ задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю НАШ ІМПОРТ на користь Міністерства оборони України 524 209 грн 60 коп. пені, 7 863 грн 14 коп. судового збору.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 11.12.2023 залишена без задоволення апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю НАШ ІМПОРТ на рішення Господарського суду Запорізької області від 16.08.2023 у справі № 908/1621/23, рішення Господарського суду Запорізької області від 16.08.2023 у справі № 908/1621/23 залишено без змін.

На виконання вказаного рішення та постанови 20.12.2023 видано відповідний наказ.

Товариством з обмеженою відповідальністю НАШ ІМПОРТ подано до Господарського суду Запорізької області заяву, відповідно до якої просить суд відстрочити виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 16.08.2023 у справі № 908/1621/23 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю НАШ ІМПОРТ на користь Міністерства оборони України пені в сумі 524209,60 грн. пені та 7863,14 грн. судового збору строком на 6 місяців з дня ухвалення рішення суду до 16.02.2024 року, а надалі розстрочити сплату пені в сумі 524209,60 грн. та судового збору в сумі 7863,14 грн. наступним чином:

по 29.01.2024 оплатити суму 88 678,79 грн. (87 368,27 грн сума стягнення і 1 310,52 грн судовий збір);

по 31.01.2024 оплатити суму 88 678,79 грн. (87 368,27 грн сума стягнення і 1310,52 грн судовий збір);

по 28.02.2024 оплатити суму 88 678,79 грн. (87 368,27 грн сума стягнення і 1310,52 грн судовий збір);

по 31.03.2024 оплатити суму 88 678,79 грн. (87 368,27 грн сума стягнення і 1310,52 грн судовий збір);

по 30.04.2024 оплатити суму 88 678,79 грн. (87 368,27 грн сума стягнення і 1310,52 грн судовий збір);

по 31.05.2024 оплатити суму 88 678,79 грн. (87 368,27 грн сума стягнення і 1 310,52 грн судовий збір).

Свою заяву відповідач обґрунтовував тим, що:

- Товариство з обмеженою відповідальністю НАШ ІМПОРТ виконує завдання із задоволення потреб Збройних Сил, працівники підприємства заброньовані на період мобілізації, протягом 2022-2023 років докладає значні зусилля і витрати для зміцнення обороноздатності країни, несе значні витрати на оплату податків (60 мільйонів) і щомісячно оплату заробітної плати та зборів (1446798грн);

- матеріалами справи доведено, що зобов`язання з поставки товару є виконаним на 100%, допущене прострочення є незначним, у сукупності поведінка відповідача свідчить про добросовісне відношення до спірної ситуації і про фактичні дії, покладені задля покриття збитків позивача, які, між іншим, відсутні, а цей випадок прострочення виконання є винятковим;

- допущене відповідачем прострочення є незначним, у сукупності поведінка відповідача свідчить про добросовісне відношення до спірної ситуації і про фактичні дії, покладені задля покриття збитків позивача, які, між іншим, відсутні, а цей випадок прострочення виконання є винятковим, адже порушення строків поставки відбулось через доведені форс-мажорні обставини, засвідчені сертифікатом Київської обласної ТПП №3200-23-1023 від 02.03.2023 (копія додавалася до відзиву) про форс-мажорнi обставини (обставини непереборної сили), які тривали з 27.10.2022 по 28.12.2022;

- господарська діяльність Товариства з обмеженою відповідальністю НАШ ІМПОРТ не є прибутковою, це вбачається з рядків 2280, 2285, 2290 і 2350 Фінансової звітності мікропідприємства на 30.09.2023 (додається), де у рядку 2280 Разом доходи і у рядку 2285 Разом витрати мають однаковий показник, тому у рядку 2290 Фінансовий результат до оподаткування відсутній і чистий прибуток відсутній (рядок 2350), а у рядку 1615 вказано Поточна кредиторська заборгованість за товари, роботи, послуги у дуже значному розмірі 1 061 466,10 тис. грн;

- в період дії воєнного стану з метою виконання договірних зобов`язань грошові кошти підприємства направляються для закупівлі матеріалів та комплектуючих, оплати робіт і послуг осіб, задіяних у цьому процесі, у зв`язку з чим одночасне стягнення такої значної суми неустойки 524 209,60 грн. є значним і обтяжливим для Товариства з обмеженою відповідальністю НАШ ІМПОРТ непередбаченим надмірним тягарем, та може призвести до неможливості і ускладнення виконання рішення суду.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд зазначив, що наведені заявником обставини не свідчать про неможливість виконання рішення суду у даній справі, а лише відображають поточну підприємницьку діяльність відповідача, що не є обставинами, з якими закон пов`язує можливість відстрочення або розстрочити виконання судового рішення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.331 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч.4 ст.331 Господарського процесуального кодексу України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При цьому, за змістом наведеної норми, розстрочення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується у будь-який час від набрання рішенням законної сили та до його фактичного повного виконання, але виключно у виняткових випадках та за наявністю підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв`язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини і за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, господарський суд має право, зокрема, відстрочити виконання рішення, ухвали, постанови. Відстрочка або розстрочка виконання рішення, ухвали, постанови, зміна способу та порядку їх виконання допускаються у виняткових випадках і залежно від обставин справи. До заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи утруднення виконання рішення.

У пункті 7.1.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" визначено, що розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Відтак, розстрочкою є виконання рішення частками з певним інтервалом у часі.

Відповідно до п.7.2. вказаної Постанови, підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

У зв`язку з тим, що розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача, при її наданні, суди в цілях вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку продовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки виконання судового рішення.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка чи розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Так, у п. 40 рішення від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" суд зазначив, що затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції. На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці.

Із підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки чи розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Отже, питання щодо надання розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Таким чином, враховуючи, що необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як встановлено судом з матеріалів заяви, відповідачем не подано жодних належних доказів на підтвердження обставин ризику припинення господарської діяльності у зв`язку з одномоментним стягненням суми боргу у примусовому порядку. Розглядувана заява місить лише доводи та припущення заявника.

Колегія суддів зазначає, що в підтвердження своїх доводів відповідач не надав доказів про неможливість виконання ним судового рішення з дня набрання ним законної сили; не навів доказів, які б свідчили про відсутність у нього на банківських рахунках коштів і майна, на яке можливо було б звернути стягнення; не навів доказів, які б вказували на ризик настання неплатоспроможності у разі виконання рішення суду.

Таким чином, підставою для відмови в задоволенні заяви про відстрочення та розстрочення виконання рішення є не доведення відповідачем належними та допустимими доказами наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, про що зазначено в оскаржуваній ухвалі.

Також необхідно зазначити, що складне фінансове становище Товариства з обмеженою відповідальністю НАШ ІМПОРТ не може бути безумовною підставою для надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Така позиція колегії суддів узгоджується з висновками Верховного Суду, що викладені у постанові від 15.03.2018 у справі № 910/8153/17, відповідно до якої: Складне фінансове становище ТОВ "ЕСУ", яким обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, з урахуванням того, що господарська діяльність здійснюється ним на власний ризик, не може бути безумовною підставою для надання розстрочки виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 910/15484/17, а також у постанові Верховного Суду від 13.11.2018 у справі № 910/2376/18.

Дане твердження також знаходить своє відображення в практиці Європейського суду з прав людини (яка на підставі ч. 4 ст. 11 ГПК України використовується судом як джерело права), відповідно до якої відсутність грошових коштів не може бути підставою відмови від виконання грошових зобов`язань (Справа "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002 (заява №59498/00), Справа "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року (заява № 18357/91) та інші).

У пункті 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України закріплено принцип обов`язковості рішень суду, який не залежить від наявності чи відсутності у боржника коштів.

Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що Господарським судом Запорізької області у справах №908/1549/23 та №908/1430/23 враховано аргументи відповідача та задоволено заяви про розстрочення виконання судових рішень на строк до шести місяців, то необхідно зазначити, що суд не зобов`язаний керуватися висновками суду у іншій справі.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що з моменту винесення рішення пройшло більше ніж пів року, що є додатковою підставою для відмови у задоволенні заяви відповідача про відстрочення та розстрочення виконання рішення суду.

З огляду на викладене, Господарський суд Запорізької області дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для відстрочення та розстрочення виконання судового рішення від 16.08.2023, а ухвала про відмову в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю НАШ ІМПОРТ про відстрочення та розстрочення виконання рішення є законною, обґрунтованою та постановлена з всебічним, повним з`ясуванням всіх обставин матеріалів справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції, розглядаючи клопотання, дав оцінку наданим сторонами доказам, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Оскільки ухвала про відстрочку/розстрочку виконання рішення/постанови суду, передбачена п. 24 ч.1 ст.255 ГПК України, не відноситься до переліку ухвал, що можуть бути оскаржені після апеляційного перегляду в касаційному порядку за приписами п.2 ч.1 ст.287 ГПК України, то постанова апеляційного господарського суду може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених ст.287 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю НАШ ІМПОРТ на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 27.12.2023 у справі № 908/1621/23 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 27.12.2023 у справі №908/1621/23 залишити без змін.

Судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю НАШ ІМПОРТ за подання апеляційної скарги на ухвалу суду покласти на заявника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 01.03.2024.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков