ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2024 Справа № 914/2450/22(914/3384/23)

Господарський суд Львівської області у складі судді Чорній Л.З., за участю секретаря судового засідання Артишук В.І., розглянувши матеріали справи за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю «БНК-УКРАЇНА», м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчуцький завод технічного вуглецю», м. Кременчук

про стягнення 966 053,98 грн

у межах провадження у справі №914/2450/22

у справі за заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕЛ-ПЕТРОЛ ТРЕЙДІНГ", м. Львів

про банкрутство: Товариства з обмеженою відповідальністю "БНК-УКРАЇНА" (79012, м.Львів, вул. Сахарова А. академіка, буд. 42, каб. 407; )

Представники сторін:

від позивача: Коваль В.В.

від відповідача: Євсюков Ф.Б.

ВСТАНОВИВ:

5 жовтня 2022 на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕЛ-ПЕТРОЛ ТРЕЙДІНГ" у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "БНК-УКРАЇНА" (79012, м.Львів, вул. Сахарова А. академіка, буд. 42, каб. 407; ).

Ухвалою суду від 07.10.2022 заяву ТОВ "БЕЛ-ПЕТРОЛ ТРЕЙДІНГ" про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "БНК-УКРАЇНА" (79012, м.Львів, вул. Сахарова А. академіка, буд. 42, каб. 407; ) - прийнято до розгляду.

Ухвалою суду від 02.11.2022 у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "БНК-УКРАЇНА" про зупинення провадження у справі за вх. №3562/22 від 01.11.2022 - відмовлено; відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "БНК-УКРАЇНА" (79012, м.Львів, вул. Сахарова А. академіка, буд. 42, каб. 407; ). Визнано грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕЛ-ПЕТРОЛ ТРЕЙДІНГ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "БНК-УКРАЇНА" у розмірі 325 736 124,00 грн заборгованості та 24 810,00 грн судового збору. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника. Введено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "БНК-Україна" строком на сто сімдесят календарних днів. Призначено розпорядником майна Товариства з обмеженою відповідальністю "БНК-УКРАЇНА" (арбітражного керуючого Коваля Віталія Валерійовича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №122 від 07.02.2013; адреса: АДРЕСА_1 .

Офіційно оприлюднено повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "БНК-УКРАЇНА" (79012, м. Львів, вул. Сахарова А. академіка, буд. 42, каб. 407; ) у встановленому законодавством порядку.

Постановою суду від 24.05.2023 припинено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "БНК-УКРАЇНА"; припинено повноваження розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "БНК-УКРАЇНА" - арбітражного керуючого Коваля Віталія Валерійовича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №122 від 07.02.2013; затверджено звіт про нарахування і виплату основної грошової винагороди арбітражного керуючого Коваля Віталія Валерійовича за виконання ним повноважень розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "БНК-УКРАЇНА" за період з 02.11.2022 по 22.05.2023 на загальну суму 134 000,00 грн; визнано банкрутом Товариство з обмеженою відповідальністю "БНК-УКРАЇНА"; відкрито ліквідаційну процедуру Товариства з обмеженою відповідальністю "БНК-УКРАЇНА"; призначено ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю "БНК-УКРАЇНА" арбітражного керуючого Коваля Віталія Валерійовича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №122 від 07.02.2013; адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Судом оприлюднено на офіційному веб-сайті Касаційного господарського суду у складі Верховного суду повідомлення про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю "БНК-УКРАЇНА" (79012, м.Львів, вул. Сахарова А. академіка, буд. 42, каб. 407; ) банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Хід розгляду справи викладено в відповідних ухвалах суду.

Справа №914/2450/22 перебуває на стадії ліквідаційної процедури.

13.11.2023 через систему "Електронний суд" Товариство з обмеженою відповідальністю "БНК-УКРАЇНА" подало позовну заяву до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчуцький завод технічного вуглецю" про стягнення 966 053,98 грн.

Ухвалою суду від 16.11.2023 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "БНК-УКРАЇНА" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчуцький завод технічного вуглецю" про стягнення 966 053,98 грн, прийнято до розгляду в межах провадження справи №914/2450/22 про банкрутство ТОВ "БНК-УКРАЇНА". Справу призначено до розгляду на 06.12.2023.

В судове засідання від 06.12.2023 представник позивача з`явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, щодо клопотання відповідача про перехід до загального позовного провадження усно заперечив.

В судове засідання представник відповідача не з`явився. 05.12.2023 канцелярією суду зареєстровано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог та судові витрати покласти на позивача.

04.12.2023 відповідач сформував в системі "Електронний суд" клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 06.12.2023 у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчуцький завод технічного вуглецю" за вх.29624/23 від 04.12.2023 про розгляд справи в порядку загального позовного провадження відмовлено. Розгляд справи відкладено на 07.02.2024.

У судове засідання від 07.02.2024 сторони з`явилися.

Позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач сформував в системі "Електронний суд" клопотання від 06.02.2024 про долучення до матеріалів справи копії пропозиції відповідача про укладення мирової угоди з позивачем. В судовому засіданні представник відповідача усно просив проводити наступне судове засідання в режимі відеоконференції. Вказане клопотання судом задоволено в порядку ст. 197 ГПК України.

Представник позивача усно в судовому засідання заперечив проти укладення мирової угоди на умовах відповідача.

Ухвалою суду від 07.02.2024 розгляд справи відкладено на 21.02.2024.

16.02.2024 позивач сформував в системі «Електронний суд» додаткові пояснення, в яких зазначає, що 05.02.2024 від відповідача надійшов проект мирової угоди та запропоновано позивачу укласти мирову угоду за якою відповідач пропонує сплатити лише суму основної заборгованості без сплати штрафних санкцій. Згідно з ч. 1 ст. 192 ГПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. На думку ліквідатора, текст мирової угоди є фактичним прощенням боргу, а не домовленістю на основі взаємних поступок, тому суперечить інтересам кредиторів.

Відповідно до ч. 6 ст. 47 Кодексу України з процедур банкрутства, під час проведення процедур банкрутства інтереси всіх кредиторів представляє комітет кредиторів, утворений відповідно до цього Кодексу. Ліквідатор зазначає, що вказане питання розглянуте на засіданні комітету кредиторів товариства з обмеженою відповідальністю «БНК-УКРАЇНА», в результаті якого вирішено: - відмовити в погодженні укладення мирової угоди в межах справи № 914/2450/22(914/3384/23) між ТОВ «БНК-УКРАЇНА» та ТОВ «КРЕМЕНЧУЦЬКИЙ ЗАВОД ТЕХНІЧНОГО ВУГЛЕЦЮ» - зобов`язати ліквідатора ТОВ «БНК-УКРАЇНА» продовжувати процедуру стягнення заборгованості із ТОВ «КРЕМЕНЧУЦЬКИЙ ЗАВОД ТЕХНІЧНОГО ВУГЛЕЦЮ» на користь ТОВ «БНК-УКРАЇНА» в заявленій сумі (включаючи штрафні санкції). До додаткових пояснень долучено копію вказаного протоколу № 4 від 09.02.2024.

19.02.2024 відповідач сформував в системі «Електронний суд» заяву про зменшення штрафних санкцій, в якій просить зменшити розмір 3 % річних до однієї гривні та зменшити розмір пені до однієї гривні.

У судове засідання 21.02.2024 ліквідатор позивача з`явився, просив задовольнити позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві, поясненнях, наданих у судовому засіданні.

Представник відповідача у судове засідання з`явився в режимі відеоконференції, заборгованість за Додатковою угодою № 1 від 10.01.2022 року до Договору №534-НП-22/Д поставки товару від 10.01.2022 у розмірі 538 756,40 грн визнав, в частині штрафних санкцій, просить зменшити розмір 3 % річних до однієї гривні та зменшити розмір пені до однієї гривні.

Судом встановлено, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, відповідно до ст. 13 ГПК України, учасникам справи створювались необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

У судовому засіданні 21.02.2024 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позиції сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 січня 2022 між товариством з обмеженою відповідальністю «БНК-УКРАЇНА» як постачальником та товариством з обмеженою відповідальністю «КРЕМЕНЧУЦЬКИЙ ЗАВОД ТЕХНІЧНОГО ВУГЛЕЦЮ» (надалі - «відповідач» або «Покупець»), як покупцем укладено Договір №534-НП-22/Д поставки товару (надалі - «Договір»). Також, 10 січня 2022 року між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Договору (надалі також - «Додаткова угода») За п 1. Додаткової угоди №1 до Договору передбачено, що Постачальник зобов`язується передати у власність, а Покупець прийняти продукт кубовий комбінованої установки каталітичного крекінгу виробництва ВАТ «МОЗИРСЬКИЙ НПЗ» (далі - «Товар») та оплатити його за попередньою ціною і в обсягах, визначених в таблиці п.1 Додаткової угоди №1. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 538 756,40 грн, заборгованість з сплати 3 % річних у розмірі 26 157,52 грн, інфляційні нарахування у розмірі 94 442,34 грн та пеню в розмірі 306 697,72 грн.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву просить відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ТОВ «Кременчуцький завод технічного вуглецю» на користь ТОВ «БНК-Україна» сплати 3% річних на суму 26 157,52 грн, інфляційних нарахувань на суму 94 442,34 грн та пені в розмірі 306 697,72 грн. У відзиві посилається на те, що відповідно до п.15 постанови Правління Національного банку України «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» від 24.02.2022 № 18 в редакції від 04.03.2022 запроваджено зупинення здійснення обслуговуючими банками видаткових операцій за рахунками резидентів російської федерації/республіки Білорусь, за рахунками юридичних осіб (крім банків), кінцевими бенефіціарними власниками яких є резиденти російської федерації/республіки білорусь. Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань кінцевими бенефіціарними власниками ТОВ «БНК-Україна» на момент прийняття вказаної постанови були (і є до цього часу) резиденти республіки білорусь в особі ЗАТ «Білоруська нафтова компанія» та Республіканське унітарне підприємство «Виробниче об`єднання «Бєлоруснафта», які також мають дочірні підприємства на території країни-агресора.

Також, відповідач зазначає, що з засобів масової інформації йому стало відомо, що ТОВ «БНК-Україна» причетна до фінансування країни-агресора і органом досудового розслідування вживаються заходи до арешту корпоративних прав та грошових коштів вказаного товариства. Крім того, за запитом БЕБ України, в межах кримінального провадження №0000003 витребувано документи за договором поставки товару №534-НП-22/Д від 10.01.2022, які включали повний склад додатків, платежів, залізничних накладних, видаткових накладних та податкових накладних за даним правочином, тому ПрАТ «КЗТВ» вважає, що на той час були об`єктивні причини призупинити розрахунки з підприємством, власником якого фактично є резиденти країни-терориста.

Відповідно до листа ТОВ «БНК-Україна» від 01.09.2022 № 0798, направленого на адресу ПрАТ «КЗТВ», висловлена пропозиція розглянути питання зарахування зустрічних однорідних вимог за зобов`язаннями ТОВ «БНК-Україна» перед ТОВ «Хімекс-Плюс» на суму 113 744,92 грн та перед ТОВ «Захід» у сумі 157 485,25 грн. із розрахунку наявної у ПрАТ «КЗТВ» перед ТОВ «БНК-Україна» наявної заборгованості на суму 809 986,57 грн., що підтверджується актом звіряння від 31.08.2022. У подальшому, 03 та 04 жовтня 2022 року між вказаними суб`єктами господарювання укладено трьохсторонні договори про відступлення частини права вимоги та підписані акти про зарахування зустрічних однорідних вимог, внаслідок чого остаточна сума заборгованості перед ТОВ «БНК-Україна» становить 538 756,40 грн. Відповідач звертає увагу, що вказана заборгованість, розмір якої незрівнянно малий (всього 0,7 %) в порівнянні із загальною сумою поставленого товару (76 597 004,83 грн), виникла внаслідок об`єктивних причин, зумовлених введенням санкційних заходів стосовно підприємств, власниками яких є резиденти республіки білорусь.

Відповідач вказує на те, що не відмовляється від оплати боргу в розмірі 538 756,40 грн на користь кредиторів, якими є українські суб`єкти господарювання, та пропонує позивачу укласти з ним мирову угоду. Щодо позовних вимог в частині стягнення з ТОВ «КЗТВ» інфляційних нарахувань, 3% річних та пені за начебто порушення виконання грошового зобов`язання за Договором Відповідач заперечує у повному обсязі.

Відповідач зазначає, що у випадку, якщо суд дійде висновку про наявність підстав до задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача штрафних санкцій, просить врахувати, що їх розмір надмірно великий майже тотожній розміру основного боргу, тобто не врахований принцип співмірності щодо суми заборгованості та розміру застосованих позивачем штрафних санкцій.

Обставини справи встановлені судом.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 січня 2022 між ТОВ «БНК-УКРАЇНА» як постачальником та ТОВ «КРЕМЕНЧУЦЬКИЙ ЗАВОД ТЕХНІЧНОГО ВУГЛЕЦЮ» (надалі - «відповідач» або «Покупець»), як покупцем укладено Договір №534-НП-22/Д поставки товару (надалі - «Договір»). 10 січня 2022 між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Договору (надалі також - «Додаткова угода») За п 1. Додаткової угоди №1 до Договору передбачено, що Постачальник зобов`язується передати у власність, а Покупець прийняти продукт кубовий комбінованої установки каталітичного крекінгу виробництва ВАТ «МОЗИРСЬКИЙ НПЗ» (далі - «Товар») та оплатити його за попередньою ціною і в обсягах, визначених в таблиці п.1 Додаткової угоди №1. Загальний розмір заборгованості за Додатковою угодою №1, відповідно до підписаного сторонами Акта звірки взаємних розрахунків становив 809 986,57 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.11.2023 позивачем на електронну адресу відповідача відправлена вимога вих. № 01-27/914/2450/22/318 про сплату заборгованості протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання вказаної вимоги. У відповідь на вказану вимогу відповідач повідомив, що відповідно до акту звіряння взаємних розрахунків між ТОВ «БНК-Україна» та ПрАТ «Кременчуцький завод технічного вуглецю» за договором поставки №534-HП-22/Д станом на 26.05.2022 сторонами дійсно була визначена заборгованість ПрАТ «КЗТВ» за договором у розмірі 809 986,57 грн., проте, станом на 04.10.2022 дана сума становить 538 756,40 грн. відповідно до укладених сторонами договору та третіми сторонами в подальшому правочинів.», а також надав документи, які підтверджують зарахування зустрічних однорідних вимог.

Проаналізувавши надані відповідачем документи ліквідатором встановлено, що частина належного йому права вимоги в розмірі 113 744,92 грн., яке виникло на підставі Договору відступлено ТОВ «ХІМЕКС ПЛЮС» на підставі Договору про відступлення частини права вимоги № 1 від 03 жовтня 2022 року. В цей же день між сторонами підписано Акт про зарахування зустрічних однорідних вимог від 03 жовтня 2022 року на суму 113 744,92 грн. Частина належного йому права вимоги в розмірі 157 485,25 грн., яке виникло на підставі Договору відступлено ТОВ «ЗАХІД» на підставі Договору про відступлення частини права вимоги № 2 від 04 жовтня 2022 року. В цей же день між сторонами підписано Акт про зарахування зустрічних однорідних вимог від 04 жовтня 2022 року на суму 157 485,25 грн. Таким чином загальний розмір заборгованості ТОВ «КРЕМЕНЧУЦЬКИЙ ЗАВОД ТЕХНІЧНОГО ВУГЛЕЦЮ» перед ТОВ «БНК-УКРАЇНА» за Додатковою угодою № 1 становить 538 756,40 грн.

Як визначено в пп. «а» п. 3.16 договору, якщо за результатами звіряння буде встановлено, що сума здійсненої оплати за Товар недостатня для покриття (оплати) остаточної вартості поставленого Товару, Покупець зобов`язаний протягом 5 (п`яти) банківських днів з дня підписання сторонами Акта звіряння взаєморозрахунків Перерахувати суму нестачі.

Акт звіряння взаємних розрахунків підписаний між сторонами 26 травня 2022 року.

Позивач посилається на те, що кінцевим днем терміну оплати заборгованості відповідача на користь позивача з врахуванням пп. «а» п. 3.16 Договору за Додатковою угодою № 1 було 02 червня 2022 року (включно). У вказаний строк зобов`язання відповідачем не виконане, заборгованість не повернута.

Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог відповідач, зокрема, посилається на те, що не мав можливості виконати свої грошові зобов`язання перед позивачем у зв`язку з тим, що засновниками ТОВ «БНК-УКРАЇНА» є юридичні особи, які є резидентами Республіки Білорусь, відповідачу починаючи з 24.02.2022 заборонено здійснювати платежі на користь позивача відповідно до положень п. 15 постанови Правління Національного банку України №18 від 24.02.2022 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» (з врахуванням змін, внесених постановою правління Національного банку України №44 від 08.03.2022).

Суд зазначає, що вказані твердження відповідача є необґрунтованими з огляду на наступне.

Як вбачається з інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, засновником ТОВ «БНК-УКРАЇНА» є ЗАТ «БІЛОРУСЬКА НАФТОВА КОМПАНІЯ», Республіканське унвтарне підприємство «БЄЛОРУСНАФТА» (країна резидентства - Республіка Білорусь).

Відповідно до п. 15 постанови Правління НБУ №18 від 24.02.2022 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» з наступними змінами, встановлено наступні обмеження: зупинити здійснення обслуговуючими банками видаткових операцій за рахунками резидентів Російської Федерації/Республіки Білорусь, за рахунками юридичних осіб (крім банків), кінцевими бенефіціарними власниками яких є резиденти Російської Федерації/Республіки Білорусь, за винятком здійснення на території України:

1) переказу коштів з таких рахунків на спеціальний рахунок Національного банку України для збору коштів на підтримку Збройних Сил України та/або на рахунки Кабінету Міністрів України, міністерств та інших державних органів України;

2) соціальних виплат, виплат заробітної плати, оплати комунальних послуг, сплати податків, зборів та інших обов`язкових платежів;

3) видаткових операцій з таких рахунків фізичних осіб - резидентів Російської Федерації та Республіки Білорусь, що містяться в переліках Служби безпеки України та/або державних органів України, попередньо погоджених Службою безпеки України, щодо можливості здійснення банками таких операцій (далі - Переліки);

4) продажу безготівкової іноземної валюти, крім російських рублів та білоруських рублів;

5) сплати банку комісій та інших платежів за здійснення банком операцій з надання банківських та інших фінансових послуг, а також з метою виконання власних зобов`язань за кредитними договорами (уключаючи проценти) перед банками;

6) переказу коштів на інші власні поточні рахунки таких осіб, відкриті в банках на території України (крім коштів у російських рублях/білоруських рублях);

7) страхових виплат (страхових відшкодувань) за договорами страхування, укладеними до дати набрання чинності рішенням Національного банку України про застосування до страховика заходу впливу у вигляді тимчасового зупинення ліцензій на провадження діяльності з надання фінансових послуг у сфері страхування, включаючи страхові виплати шляхом оплати закладам охорони здоров`я вартості медико-санітарної, іншої допомоги, що була надана застрахованій особі такими закладами, у зв`язку із настанням страхового випадку;

9) сплати внесків до централізованих страхових резервних фондів Моторного (транспортного) страхового бюро України відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів;

10) виплати доходів, сум погашення грошовими коштами за випусками власних цінних паперів, оплати послуг депозитарних установ за здійснення такої виплати/погашення;

11) страхових платежів за договорами обов`язкового та добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також добровільного страхування від нещасних випадків (на транспорті) та наземного транспорту на користь страховиків щодо транспортних засобів, переданих у фінансовий лізинг до 23 лютого 2022 року (включно);

12) видаткових операцій з таких рахунків фізичних осіб - резидентів Російської Федерації/Республіки Білорусь, які є клієнтами банків України, у межах укладених договорів щодо реалізації зарплатних проєктів з військовими частинами Збройних Сил України та Національної гвардії України без окремого погодження зі Службою безпеки України;

13) оплати фізичною особою медичних послуг у закладах охорони здоров`я України.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» видаткова фінансова операція - фінансова операція, яка призводить до зменшення активів на рахунку клієнта - власника активів.

Тобто обмеження, встановлені у п. 15 постанови правління Національного банку України №18 від 24.02.2022 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», стосуються саме видаткових операцій за рахунками резидентів російської федерації/республіки Білорусь, за рахунками юридичних осіб (крім банків), кінцевими бенефіціарними власниками яких є резиденти російської федерації/республіки Білорусь. Таким чином, обмеження, встановлені п. 15 постанови правління Національного банку України №18 від 24.02.2022, не розповсюджуються на правовідносини сторін у даній справі.

Оцінка суду.

Згідно з ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України).

Згідно з ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 662 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з п. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 664 ЦК України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Частиною 2 ст. 693 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Матеріалами справи встановлено, а відповідачем не спростовано факт виконання ТОВ «БНК-УКРАЇНА» умов договору поставки товару за №534-НП-22/Д від 10 січня 2022 в рамках Додаткової угоди №1 від 10.01.2022, що підтверджується належними доказами, які долучені до матеріалів справи. Відповідачем не заперечується заборгованість перед позивачем у розмірі 538 756,40 грн.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача основного боргу на загальну суму 538 756,40 грн.

Крім основного боргу, за прострочення виконання грошових зобов`язань за укладеним договором позивач просить стягнути з відповідача заборгованість з сплати 3 % річних (за період із 03.06.2022 по 13.11.2023) на суму 26 157,52 грн, інфляційні нарахування (за період із 03.06.2022 по 13.11.2023) в сумі 94 442,34 грн та пеню в розмірі 306 697,72 грн (за період із 03.06.2022 по 13.11.2023).

Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена статтею 625 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України).

Відтак, враховуючи положення частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Аналогічна правова позиція наведена у Постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18.

Судом перевірено доданий позивачем розрахунок 3% річних та втрат від інфляції, визнано його арифметично правильним та обґрунтованим.

Згідно зі статтями 230, 231 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов`язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

З огляду на ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 2 ст. 343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 4.2.2. Договору поставки товару передбачено, що у разі порушення Покупцем терміну перерахування грошових коштів, що узгоджений Сторонами в Договорі та відповідній Додатковій угоді, Покупець зобов`язаний на вимогу Постачальника сплатити пеню в розмірі до 0,05% від несплаченої вчасно суми за кожен календарний день прострочення оплати, включаючи день зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника, а при простроченні платежу понад 50 (п`ятдесят) банківських днів від дати відвантаження - розмір пені становить 2% від несплаченої вчасно суми за кожен календарний день прострочення оплати. У разі порушення Покупцем своїх платіжних зобов`язань і зобов`язань з надання рознарядок на термін більше2 (двох) днів Постачальник має право в односторонньому порядку відмовитися від виконання зобов`язань з поставки Товару за Договором, письмово повідомивши про це Покупця.

Відповідно до п. 4.4. Договору поставки товару сторони узгодили, що до нарахування штрафних санкцій діє подовжений строк нарахування 3 (три) роки. Також Сторонами погоджено, що строк позовної давності по стягненню штрафних санкцій становить 3 (три) роки.

19.02.2024 відповідач сформував в системі «Електронний суд» заяву про зменшення штрафних санкцій, в якій просить зменшити розмір 3 % річних до однієї гривні та зменшити розмір пені до однієї гривні. У заяві посилається на те, що відповідно до статті 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Питання щодо зменшення судом розміру належних до сплати штрафних санкцій було предметом дослідження Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 910/10675/21 (постанова від 24.05.2022). Судом зауважено, що якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Схоже правило міститься в частині третій статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідач мотивує заяву тим, що за змістом наведених норм суд має право зменшити розмір санкцій зокрема з таких підстав, у разі якщо: - належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно з збитками кредитора; - якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин. Такий перелік не є вичерпним, оскільки частина третя статті 551 ЦК України визначає, що суд має таке право і за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Тлумачення ч. 3 ст. 551 ЦК свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них. Таку правову позицію викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 15.02.2018 у справі №467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі №367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі №752/15421/17.

Відповідач посилається на те, що викладені у позові доводи щодо невиконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати товару починаючи з 03.06.2022 суперечать позиції позивача, яку викладено в листі від 01.09.2022 № 0798, де запропоновано розглянути питання зарахування зустрічних однорідних вимог за зобов`язаннями ТОВ «БНК-Україна» перед ТОВ «Хімекс-Плюс» та ТОВ «Захід». Розмір основної заборгованості незрівнянно малий (всього 0,7 %) в порівнянні із загальною сумою поставленого товару (76 597 004, 83 грн.), виникла внаслідок об`єктивних причин, зумовлених введенням санкційних заходів стосовно підприємств, власниками яких є резиденти республіки білорусь. Також, відповідач вважає, що при застосуванні штрафних санкцій судом має бути врахований принцип співмірності щодо суми заборгованості та розміру штрафних санкцій.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що ТОВ «КЗТВ» більше 30 років є флагманом української малотоннажної хімії, відомим на світовому ринку виробником технічного вуглецю - особливо важливої складової, необхідної для виробництва гумо-технічних виробів, зокрема автомобільних шин, ще у 1997 році, визначений як стратегічно важливий для економіки та безпеки держави (ПКМУ від 21.08.1997 № 911), а також якому 13.04.2023 року встановлено ІІІ-ю категорію об`єкта критичної інфраструктури сектору промисловості. На цей час, ТОВ «КЗТВ» є єдиним в Україні виробником технічного вуглецю та виконує державне оборонне замовлення Міністерства оборони України в рамках Державної програми по забезпеченню Збройних Сил України шинами для бронетранспортерів та вантажних автомобілів.

Розглянувши заяву відповідача, суд дійшов висновку щодо можливості її часткового задоволення та зменшення розміру пені на 50%, з урахуванням такого.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Так, згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК Українирозмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Водночас, зазначені норми чинного законодавства України не містять переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

За змістом зазначених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Таким чином, аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі, як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткового співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 ЦК України(справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил ст. 86 ГПК України на власний розсуд та внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій, суд вирішує відповідно до ст. 86 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу, встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, умов конкретних правовідносин з урахуванням наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.

Подібний за змістом висновок щодо застосування норм права, а саме статті 551 ЦК України та ст. 233 ГК України неодноразово послідовно викладався Верховним Судом у постановах, зокрема, але не виключно, від 26.07.2018 у справі №924/1089/17, від 12.12.2018 у справі №921/110/18, від 14.01.2019 у справі №925/287/18, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 27.03.2019 у справі №912/1703/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 03.06.2019 у справі №914/1517/18, від 23.10.2019 у справі №917/101/19, від 06.11.2019 у справі №917/1638/18, від 17.12.2019 у справі №916/545/19, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 14.01.2020 у справі №911/873/19, від 10.02.2020 у справі №910/1175/19, від 19.02.2020 у справі №910/1303/19, від 26.02.2020 у справі №925/605/18, від 17.03.2020 №925/597/19, від 18.06.2020 у справі №904/3491/19 від 14.04.2021 у справі №922/1716/20.

У постановах від 12.06.2019 у справі №904/4085/18 та від 09.10.2019 у справі №904/4083/18 Верховний Суд вказав на те, що зменшення розміру пені є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

Слід зауважити, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Господарський суд об`єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання).

Вказану правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 908/1453/18.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 вказала таке: справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених ст. 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин; закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах; господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань; якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора; відповідно до положень статті611, частини третьої статті 692, статті625 Цивільного кодексу України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана сума річних у визначеному за договором розмірі від несплаченої загальної вартості товару є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі ст. 3 ЦК України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати відсотків річних, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав. Така правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №918/289/19.

Слід зауважити, що реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 ЦК України та 233ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Вирішуючи питання щодо можливості зменшення за клопотанням відповідача суми штрафу, яка підлягає стягненню, суд, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності.

Судом встановлено, що розмір пені, які просить стягнути з відповідача позивач, становить більше 50 відсотків від невиконаного відповідачем зобов`язання.

Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду за справою №907/532/18 від 19.09.2019 встановлює, що неустойка, як засіб розумного стимулювання виконання грошового зобов`язання, не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Частиною 1 ст. 233 ГК України передбачено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Правовий аналіз зазначених статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків, враховує інтереси обох сторін.

У постанові від 24.02.2021 у справі №924/633/20 Верховний Суд зазначає, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призвести до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020р. у справі №902/417/18).

Враховуючи положення діючого законодавства, з огляду на всі фактичні обставини справи, враховуючи важливість збереження господарської діяльності відповідача, приймаючи до уваги відсутність доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем умов договору поставки, відсутність в діях відповідача прямого умислу, спрямованого на порушення зобов`язання, а також те, що відповідач сумлінно виконав частину зобов`язання з поставки товару за договором, господарський суд, з урахуванням принципу збалансованості інтересів сторін, вважає справедливою, доцільною, обґрунтованою та такою, що цілком відповідає принципу верховенства права, необхідність зменшення розміру нарахованої пені у даній справі на 50 %.

Відповідно до ч. 1. ст. 62 Кодексу України з процедур банкрутства, усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання, включаються до складу ліквідаційної маси.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані поданими доказами та підлягають задоволенню частково.

Згідно з ч. 10 ст. 238 ГПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Приписи ч. 10 ст. 238 ГПК України носять диспозитивний характер та надають право виключно суду вирішувати питання доцільності застосування механізму стягнення відсотків, пені. Вимога позивача про зазначення в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення за своєю правовою природою є клопотанням заявленим до суду, задоволення якого убезпечує позивача від повторних звернень з вимогами про стягнення нарахування після ухвалення рішення.

Подальша реалізація ч. 10 ст. 238 ГПК України після ухвалення рішення та видачі виконавчого документу відображена у ч. 11, 12 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», якими передбачено, що якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі.

До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

Враховуючи наведені норми, суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача щодо визначення органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення (в тому числі приватному виконавцю) права нараховувати 3% річних за формулою: сума 3% річних = С х 3 х Д : 365 : 100 (С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення): - на суму боргу 538 756,40 гривень за період з 14.11.2023 до моменту виконання рішення суду Товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчуцький завод технічного вуглецю».

Судові витрати.

Згідно з ч. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача повністю без урахування зменшення штрафних санкцій у розмірі 11 592,65 грн.

Керуючись ст.ст. 13, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-241 ГПК України, ст.ст. 1, 2, 7 Кодексу України з процедур банкрутства, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчуцький завод технічного вуглецю» (39609, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Свіштовська, буд. 4; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БНК-УКРАЇНА» (79012, м. Львів, вул. Сахарова А. академіка, буд. 42, каб. 407; ) 538 756,40 грн - заборгованості, 26 157,52 грн 3 % - річних, 94 442,34 грн - інфляційних втрат, 153 348,86 грн - пені та 11 592,65 грн - судового збору.

3. Визначити Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення право нараховувати 3% річних за формулою: сума 3% річних = С х 3 х Д : 365 : 100 (С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення): - на суму боргу 538 756,40 грн за період із 14.11.2023 до моменту виконання рішення суду Товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчуцький завод технічного вуглецю».

4. В решті частини позовних вимог - відмовити.

Наказ видати згідно з ст. 327 ГПК України після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлений 28.02.2024.

Суддя Чорній Л.З.