ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м.Чернівці

22 лютого 2024 року Справа № 926/5582/23

Господарський суд Чернівецької області у складі судді Гушилик С.М., за участю секретаря судового засідання Петровської В.С. розглянувши справу №926/5582/23

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (04116, м.Київ, вул. Шолуденка, 1)

До відповідача Кострижівської селищної ради Чернівецького району Чернівецької області (59410, Чернівецька обл., Чернівецький р-н, смт.Кострижівка, вул.Заводська, б.81)

Про стягнення заборгованості в сумі 29368,80 грн

За участю представників:

Від позивача: Міненко В.М. представник (дов.№205 від 29.11.2023 року)

Від відповідача: не з`явився

Судове засідання проведене в режимі відеоконференції в системі відеоконференцзв`язку «EasyCom».

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Кострижівської селищної ради Чернівецького району Чернівецької області про стягнення заборгованості в сумі 29368,80 грн за договором постачання природного газу №23-2114/22-БО-Т від 16.12.2022 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що між сторонами 16.12.2022 року було укладено договір №23-2114/22-БО-Т постачання природного газу. На виконання умов договору, в період січень-березень 2023 року позивач передав відповідачу природний газ в обсязі 22,03823 тис.куб.м. загальною вартістю 364818,37 грн. Однак, останній неналежним чином виконав взяті на себе зобов`язання в частині здійснення повної та своєчасної оплати вартості природного газу, що призвело до виникнення заборгованості в сумі 25679,47 грн. За прострочення оплати, позивачем нараховано за період з 18.04.2023 року по 30.06.2023 року пеню в сумі 3286,69 грн, 3% річних в сумі 197,20 грн та інфляційних витрат в сумі 205,44 грн. Відповідач заборгованість в добровільному порядку не погасив, що стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх прав, які позивач просить стягнути у судовому порядку.

28.12.2023 року відділом документального та інформаційного забезпечення суду зареєстровано матеріали позовної заяви за вх.№5582, які подані через систему Електронний суд 27.12.2023 року..

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.12.2023 року позовну заяву передано судді Гушилик С.М.

Ухвалою суду від 29.12.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 09.01.2024 року задоволено заяву представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх.№77), призначено провести наступні судові засідання з розгляду справи у режимі відеоконференцзв`язку.

За усним клопотанням представника відповідача у судовому засіданні, 15.01.2024 року, оголошено перерву до 07.02.2024 року.

07.02.2024 року представником відповідача подано клопотання (вх.№236) про долучення до матеріалів справи акту звірки розрахунків та копії платіжних доручень про сплату заборгованості.

У судовому засіданні, 07.02.2024 року, оголошено перерву до 20.02.2024 року.

16.02.2024 року представником позивача через систему Електронний суд подано заяву (вх.№537), в якій останній підтверджує, що відповідачем 13.12.2023 року сплачено суму основного боргу за спожитий природній газ за договором поставки від 16.12.2022 року №23-2114/22-БО-Т, а відтак, позивач просить стягнути за несвоєчасне виконання зобов`язання пеню в сумі 3286,69 грн, 3% річних в сумі 197,20 грн та інфляційних втрат в сумі 205,44 грн.

19.02.2024 року представником відповідача подано заяву (вх.№392), в якій останній не погоджується з нарахованими санкціями та просить розглянути справу без його участі.

У судовому засіданні, 20.02.2024 року, у зв`язку із технічною несправністю оголошено перерву до 22.02.2024 року, про що сторони повідомлені належним чином.

Представник позивача у судовому засіданні, 22.02.2024 року, зазначив, що борг на момент звернення до суду був погашений і він помилково не врахував даний факт при подачі позову до суду, а відтак просить суд стягнути за несвоєчасне виконання умов договору пеню, інфляційні та 3% річних.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов, проте ним подано додаткові докази про погашення суми основного боргу та заперечення стосовно нарахування штрафних санкцій.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 ГПК України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Заслухавши представника позивача, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини у справі, дослідивши та оцінивши надані докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд, -

В С Т А Н О В И В :

16.12.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (надалі - позивач, постачальник) та Кострижівською селищною радою (надалі - відповідач, споживач) було укладено договір постачання природного газу №23-2114/22-БО-Т (надалі - договір).

Відповідно до п.1.1 договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві природній газ ДК 02112015 код 09120000-6 «газове паливо» (природний газ), а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Згідно з п.1.4 договору споживач підтверджує та гарантує, що на момент підписання цього договору у споживача є в наявності укладений договір на розподіл природного газу між споживачем та оператором газорозподільчої мережі та присвоєно оператором ГРМ персональний ЕІС-код №36XS00E04BM5500L.

Відповідно до п. 2.1 договору позивач передав відповідачу замовлений відповідачем обсяг природного газу у період з січня по березень 2023 року в кількості 24,1 тис.куб.м (січень - 8 тис.куб.м, лютий - 8 тис.куб.м, березень - 8,1 тис.куб.м).

Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі природного газу (п.3.1 договору).

Відповідно до п.3.5 договору приймання передача газу переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформляється актом приймання-передачі.

На підставі отриманих від споживача даних та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на інформаційній платформі Оператора ГТС постачальник готує та надає споживачу два примірники акту приймання-передачі за відповідний розрахунковий період (далі також - акт), підписаний уповноваженим представником постачальника (п.3.5.2 договору).

Споживач протягом 2 (двох) робочих днів з дати одержання акту зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником Споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від його підписання (п.3.5.3 договору).

У випадку не повернення споживачем підписаного оригіналу акту до 15 (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними, отриманими від споживача відповідно до підпункту 3.5.1 цього пункту, та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на інформаційній платформі Оператора ГТС, обсяг (об`єм) спожитого газу вважається встановленим (узгодженим) відповідно до даних інформаційної платформи Оператора ГТС та переданим у власність споживачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, визначених у розділі 4 цього договору (п.3.5.4 договору).

Відповідно до пункту 5.1 договору оплата за природний газ за розрахунковий період здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами в наступному порядку: - 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем в якому відповідач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період.

Оплата за природний газ здійснюється споживачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника зазначений у розділі 14 цього договору.

Споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до п.5.1 цього договору (п.5.3 договору).

Відповідно до п.7.1 договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.

Згідно пункту 7.2 договору у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно п.5.1 та/або строків оплати за п.8.4 цього договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

У разі недосягнення сторонами згоди спори (розбіжності) розв`язуються у судовому порядку (п.11.2 договору).

Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, збитків становить п`ять років (п.11.3 договору).

Відповідно до п.13.1 договору даний договір набирає чинності з 01 січня і діє в частині поставки газу до 31.03.2023 року включно, а в частині розрахунків до повного їх виконання. Продовження або припинення договору можливе за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди до договору.

Даний договір підписаний та скріплений печатками уповноважених сторін, докази визнання його недійсним у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до заявки-приєднання №094204ВМ55ЕВ016 від 01.01.2016 року відповідачу присвоєно персональний ЕІС-код №56XS00E04BM5500L.

На виконання умов договору сторонами підписані акти приймання-передачі природного газу від 31.01.2023 року, від 28.02.2023 року, від 31.03.2023 року на загальну суму 364818,37 грн.

Відповідно до інформації, яку надав позивач про надходження коштів на рахунок за період з 16.12.2022 року по 25.07.2023 року, відповідач частково оплатив природній газ, та за ним існує заборгованість в сумі 25679,47 грн.

07.08.2023 року позивач направив відповідачу вимогу про сплату боргу, однак відповіді не отримав.

В обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що укладений між сторонами 16.12.2022 року договір №23-2114/22-БО-Т про постачання природного газу ним виконаний в повному обсязі, однак, відповідач за поставлений газ не розрахувався, що призвело до застосування штрафних санкцій та зверненню до суду.

З документів поданих відповідачем вбачається, що станом на день звернення з позовом у нього був відсутній борг, з штрафними санкціями нарахованими позивачем, останній не погоджується.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, надаючи правову оцінку викладеним обставинам справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд встановив наступне.

Відносини, які виникли між сторонами врегульовані приписами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Стаття 11 ЦК України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 174 ГК України передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В частині 1 статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до положень статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 714 ЦК України унормовано, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

За змістом статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників); споживачем є фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.

Частинами 1, 3 статті 12 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Постачання природного газу постачальником «останньої надії» здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором. Договір на постачання природного газу постачальником «останньої надії» є публічним. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Відповідно до частини 2 статті 13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний, зокрема: 1) укласти договір про постачання природного газу; 2) забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; 3) не допускати несанкціонованого відбору природного газу; 4) забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників оператора газотранспортної системи, оператора газорозподільної системи до вузлів обліку природного газу та з метою встановлення вузлів обліку газу; 5) припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів.

За приписами статті 173 ГК України один суб`єкт господарського зобов`язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Правове регулювання технічних, організаційних, економічних та правових засад функціонування газотранспортної системи України здійснюється Кодексом Газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 року за №1378/27823 (надалі - Кодекс ГТС).

Відповідно до положень пункту 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС інформаційна платформа - електронна платформа у вигляді веб-додатка в мережі Інтернет, функціонування та керування якою забезпечується оператором газотранспортної системи, яка використовується для забезпечення надання послуг транспортування природного газу відповідно до вимог цього Кодексу.

Пунктом 5 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС передбачено, що оператор газотранспортної системи виконує функції адміністратора інформаційної платформи.

Отже, суб`єкти ринку природного газу користуються ресурсами інформаційної платформи, адміністратором якої є Оператор ГТС. Інформаційна платформа має бути доступною всім суб`єктам ринку природного газу та операторам торгових платформ у межах їх прав, визначених зазначеним Кодексом, для забезпечення ними дій, пов`язаних із укладанням угод за короткостроковими стандартизованими продуктами, замовленням, наданням та супроводженням послуг транспортування природного газу, у тому числі для подання номінацій/реномінацій, перевірки величин грошових внесків (фінансової гарантії), а також інших дій, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 2 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС передбачено, що для вчинення вищезазначених дій веб-додаток інформаційної платформи має бути доступним у мережі Інтернет цілодобово, сім днів на тиждень.

Враховуючи зазначене, суб`єкти ринку природного газу мають право користуватися ресурсами Інформаційної платформи у межах прав на перегляд відображених відомостей.

Судом досліджено та матеріалами справи підтверджено, що за спірні періоди поставки природного газу з січня 2023 року по березень 2023 року позивачем поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 364818,37 грн в розмірі 22,03823 тис.куб.м.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач за поставку природного газу за договором №23-2114/22-БО-Т від 16.12.2022 року здійснив оплату 13.12.2023 року, що підтверджується платіжним дорученням №1386 та підписаним самим позивачем актом звірки розрахунків, яка при поданні позову помилково не врахована позивачем.

Таким чином, судом встановлено, що перед тим як позивач звернувся до суду з позовом у даній справі (через систему Електронний суд 27.12.2023 року), відповідач здійснив повну оплату заборгованості (13.12.2023 року), на підтвердження чого надав відповідне платіжне доручення.

Пунктом 2 частиною 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Суд зазначає, що господарський суд у зв`язку із сплатою суми боргу, якщо така оплата була здійснена під час розгляду справи, закриває провадження у справі. Тобто предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

У нашому випадку предмет спору був відсутній і до відкриття провадження у справі, тому зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

За таких обставин, враховуючи погашення відповідачем суми основного боргу у розмірі 25679,47 грн до звернення позивача з позовом, суд дійшов висновку щодо відмови в частині стягнення суми основного боргу, у зв`язку із безпідставністю.

Крім суми основного боргу позивач у позовній заяві просив суд стягнути з відповідача 205,44 грн інфляційних втрат, 197,20 грн - 3% річних та 3286,69 грн пені, які розраховані за період з 18.04.2023 року 30.06.2023 року.

У поданих після відкриття провадження по справі заявах позивач підтвердив факт повного погашення основної заборгованості та повністю підтримав позов щодо стягнення штрафних і фінансових санкцій, наполягаючи на задоволенні позовних вимог в цій частині.

Приписами статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 626 ЦК України).

Разом з тим, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням інфляційних витрат на суму боргу та процентів річних виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки за порушення виконання зобов`язання.

Отже, в даному випадку, за порушення виконання грошового зобов`язання на відповідача покладається відповідальність відповідно до статті 625 ЦК України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов`язку, нового додаткового обов`язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат позивача від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми.

Умовами пункту 7.1 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством та договором.

Пунктом 7.2 договору погоджено, що у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно пункту 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Перевіривши правомірність та правильність здійснено позивачем детального розрахунку пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає, що подані нарахування у повній мірі відповідають обставинам справи, вимогам законодавства, розрахунки виконано арифметично вірно, а тому позовна вимога про стягнення 3% річних у розмірі 197,20 грн, а також інфляційних втрат у розмірі 205,44 грн, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення пені у розмірі 3286,69 грн, суд враховує наступне.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина перша статті 548 ЦК України).

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (ч.2 ст.193, ч.1 ст.216 та ч.1 ст.218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч.2 ст.217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч.1 ст.230 ГК України).

За приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Системний аналіз положень чинного законодавства вказує, що забезпечення виконання зобов`язання має своєю правовою метою надання контрагентам можливості передбачити у відповідному правочині правові наслідки неналежного виконання обов`язків за відповідним правочином.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та частиною шостою статті 232 ГК України.

Згідно зі статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши правомірність та правильність здійсненого позивачем детального розрахунку пені у розмірі 3286,69 грн, суд зазначає, що здійснене нарахування також відповідає обставинам справи, вимогам законодавства, розрахунок виконано арифметично вірно, з урахуванням чого, позовна вимога про стягнення пені у розмірі 3286,69 грн, визнається судом обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Варто відмітити, що обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із статтею 77 ГПК України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Вказані вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З урахуванням наведеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді усіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

При звернені з відповідним позовом, який подано через електронний суд, позивачем сплачено коефіцієнт 0,8 судового збору в розмірі 2147,20 грн, який визначено ч.3 ст.4 ЗУ «Про судовий збір».

Здійснюючи розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги статті 129 ГПК України, а також висновки суду про часткове задоволення позову, судові витрати зі сплати судового збору покласти на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статями 2, 4, 5, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 194, 232, 233, 236 238, 240 241, 247 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (04116, м.Київ, вул. Шолуденка, 1) до Кострижівської селищної ради Чернівецького району Чернівецької області (59410, Чернівецька обл., Чернівецький р-н, смт. Кострижівка, вул.Заводська, б.81) про стягнення заборгованості в сумі 29368,80 грн задовольнити частково.

2.Стягнути з Кострижівської селищної ради Чернівецького району Чернівецької області (59410, Чернівецька обл., Чернівецький р-н, смт.Кострижівка, вул.Заводська, буд.81, код 04418185) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (04116, м.Київ, вул.Шолуденка, 1, код 42399676) пеню в сумі 3286,69 грн, 3% річних у сумі 197,20 грн, інфляційних втрат в сумі 205,44 грн та судовий збір в сумі 269,90 грн.

3.В решті позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Відповідно до статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

Повний текст рішення складено та підписано 26.02.2024 року

Суддя С.М. Гушилик