ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"22" лютого 2024 р. Cправа № 902/1344/23

за позовом: Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" (вул. Юрія Іллєнка,83-Д, м. Київ, 04119)

до: Фізична особа - підприємець Коломієць Тетяна Петрівна ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 358965,18 грн

Суддя Яремчук Ю.О.

Секретар судового засідання Надтока Т.О.

за участю представників сторін:

позивача: Єфремова І.В.

відповідача: не з`явився

В С Т А Н О В И В :

27.10.2023 Акціонерне товариство "Банк інвестицій та заощаджень" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Фізичної особи - підприємця Коломієць Тетяни Петрівни про стягнення 358965,18 грн.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позовної заяви (з присвоєним єдиним унікальним номером судової справи № 902/1344/23) передано на розгляд судді Яремчуку Ю.О.

Ухвалою суду від 31.10.2023 відкрито провадження у справі № 902/1344/23. Визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі № 902/1344/23 призначено на 28.11.2023.

На визначену дату судом в судове засідання з`явився представник позивача. Представник відповідача не з`явився про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлений ухвалою суду, проте, направив суду клопотання від 28.11.2023 про перенесення судового засідання у зв`язку з хворобою (вх. № канц.01-34/11349/23).

У судовому засіданні представник позивача не заперечувала проти задоволення клопотання відповідача від 28.11.2023 про відкладення судового засідання.

За результатами проведеного судового засідання, вислухавши позиції сторін, суд дійшов висновку задоволити клопотання відповідача про відкладення судового засідання, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

У судове засідання 18.12.2023 з`явився представник позивача. Відповідач не з`явилась про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлена ухвалою суду, проте, направила суду клопотання від 15.12.2023 про перенесення судового засідання у зв`язку з тим, що не отримувала копію позовної заяви та бажає ознайомитись з матеріалами (вх. № канц.01-34/12072/23).

За результатами проведеного судового засідання, вислухавши позицію присутнього представника, суд дійшов висновку задоволити клопотання відповідача про відкладення судового засідання, та зобов`язати представника позивача направити відповідачу на електрону адресу матеріали позивної заяви, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 22.12.2023 повідомлено учасників справи про підготовче судове засідання, що відбудеться 23.01.2024.

На визначену дату судом в судове засідання з`явився представник позивача.

Представник відповідача не з`явився, про дату час та місце судового засідання належним чином повідомлений ухвалою суду від 22.12.2023.

За результатами проведеного судового засідання суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження та призначення судового розгляду справи по суті на 22.02.2024, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 23.01.2024 повідомлено учасників справи про судовий розгляд справи по суті, що відбудеться 22.02.2024.

Як вбачається з відомостей з веб-ресурсу АТ "Укрпошта" адресована відповідачу ухвала від 23.01.2024 значиться "відправлення повернуто за закінченням строку зберігання»

Отже, судом вжито достатніх заходів для повідомлення відповідача про дату судового засідання.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&ес рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України").

Суд нагадує, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див.рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Згідно із ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України, ч.2 ст.178 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання відповідача.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив.

Позивач, в якості підстави заявлених позовних вимог, посилається на укладення між Акціонерним товариством "Банк інвестицій та заощаджень" та Фізичною особою-підприємцем Коломієць Тетяною Петрівною кредитного договору № SME/ВС/05-25 від 11.08.2021.

В зв`язку з неналежним виконанням Фізичною особою-підприємцем Коломієць Тетяною Петрівною умов кредитного договору № SME/ВС/05-25 від 11.08.2021 утворилась заборгованість.

Враховуючи викладене, Акціонерним товариством "Банк інвестицій та заощаджень" подано позовом до суду про стягнення з відповідача 264 163,13 грн простроченої заборгованості за основним зобов`язанням, 46,84 грн простроченої заборгованості за процентами, 94,309,57 грн простроченої заборгованості за комісією та 51,95 грн 3% річних та 393,69 грн інфляційних втрат.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 11.08.2021 між Акціонерним товариством "Банк інвестицій та заощаджень" (Банк) та Фізичною особою-підприємцем Коломієць Тетяною Петрівною (Позичальник) укладено кредитний договір № SME/ВС/05-25.

Відповідно п. 1.1 Банк надає Позичальнику Кредит у сумі 300 000,00 грн на цілі, зазначені у пункті 1.4. цього Договору, а Позичальник зобов`язується своєчасно та в повному обсязі виплачувати Банку проценти за користування Кредитом, комісії та інші платежі, передбачені цим договором, використати Кредит за цільовим призначенням, виконати інші умови цього договору та повернути Банку Кредит у терміни, встановлені цим Договором.

Розмір процентів за користування Кредитом складає 0.01% річних.

Додатково Позичальник щомісяця сплачує на користь Банку комісію за супроводження Кредиту в розмірі 1,49 % від суми Кредиту, зазначеної п.п. 1.1. Договору (п. 1.2 Договору).

Позичальник зобов`язаний повернути Кредит Банку 10.08.2024 сторони дійшли згоди встановити графік повернення Кредиту та сплати інших платежів, що наведений у Додатку № 1 до цього договору (п. 1.3 Договору).

Кредит надається для: поповнення обігових коштів, придбання основних засобів, рефінансування кредитної заборгованості (п. 1.4 Договору).

Належне виконання Позичальником зобов`язань за цим Договором забезпечується неустойкою (пенею, штрафом), що передбачені цим Договором (п. 2.1 Договору).

Згідно п. 4.1 Банк відкриває Позичальнику рахунок для обліку кредитної заборгованості.

Кредит надається у безготівковій формі в день укладення цього договору шляхом перерахування з рахунку для обліку кредитної заборгованості на рахунок Позичальника, зазначений у п. 11.2 Договору (п. 4.2 Договору).

За замістом п. 5.1 Договору проценти нараховуються щомісяця на суму кредиту, що фактично надана Позичальнику і не повернена Банку протягом всього строку наявності такої суми, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році. При цьому день надання Кредиту враховується, а день повернення Кредиту не враховується при нарахуванні процентів.

Комісія за супроводження Кредиту нараховується щомісяця на суму Кредиту, зазначену в п. 1.1. Договору.

Проценти та комісії, нараховані за місяць, Позичальник зобов`язаний сплачувати щомісяця не пізніше 15 календарного дня місяця, наступного за місяцем, в якому такі проценти та комісії були нараховані.

Проценти та комісії, нараховані за місяць, в якому відбувається повне повернення Кредиту, повинні бути сплачені не пізніше дня повернення Кредиту.

Позичальник має право сплатити комісію за супроводження Кредиту за десь строк користування Кредитом, в тому числі за рахунок отриманих кредитних коштів. При цьому у разі дострокового часткового або повного погашення Кредиту комісія за супроводження Кредиту не підлягає поверненню (п. 5.2 Договору).

Відповідно п. 8.2 Договору надання Кредиту здійснюється у відповідності з його цільовим призначенням, визначеним у пункті 1.4 Договору. шляхом переказу коштів з рахунку з обліку кредитної заборгованості, зазначеного у п. 11.3 Договору, на поточний рахунок Позичальника, зазначений у пункті 11.2 Договору. Для цілей цього Договору днем надання Кредиту вважається день списання його суми з рахунку з обліку кредитної заборгованості по реквізитах, зазначених у абзаці першому цього пункту.

Всі платежі Позичальника за цим Договором (повернення Кредиту), сплата процентів, комісій та інших платежів) здійснюються шляхом переказу коштівз будь-якого поточного рахунка Позичальника на рахунок № НОМЕР_1 відкритий в Банку, та в цей же день перераховуються на погашення заборгованості за цим Договором.

Для цілей цього Договору днем здійснення Позичальником будь-якого платежу за цим Договором вважається день з врахування коштів на рахунок, зазначений у першому абзаці цього пункту Договору (п. 8.3 Договору).

Згідно п. 8.4 Договору сторони встановлюють наступну черговість погашення заборгованості за цим Договором: прострочені комісії за супроводження Кредиту; прострочені проценти за користування Кредитом; прострочена сума Кредиту; можливі неустойки (штрафи, пені); строкова комісія за супроводження Кредиту; строкові проценти за користування Кредитом; строкове повернення Кредиту; дострокове повернення Кредиту; інша заборгованість за цим Договором.

За повне або часткове прострочення повернення Кредиту та/або сплати процентів за користування Кредитом та/або комісії за супроводження Кредиту Позичальник зобов`язаний сплатити Банку пеню у розмірі 0,2% від простроченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який стягується пеня.

Пеня нараховується виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році (п. 9.1 Договору).

Відповідно до п. 10.2 договір вважається укладеним з дати його підписання Сторонами та скріплення їх печатками і діє до повного виконання зобов`язань Позичальника за цим договором.

Також до договору, між сторонами підписано Додаток № 1 "Графік повернення кредиту".

На виконання умов укладеного договору позивачем видано відповідачу 1 кредитні кошти в розмірі 300 000,00 грн, що підтверджується випискою по особовому рахунку.

Станом на 09.10.2023 за відповідачем рахується заборгованість в загальній сумі 358 965,18 грн, з яких:

- 264 163,13 грн - прострочену заборгованість за основним зобов`язанням;

- 46,84 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами за період з 18.01.2022 по 09.10.2023;

- 94 309,57 грн - прострочена заборгованість за комісією за період з 18.01.2022 по 09.10.2023;

- 51,95 грн - 3% річних, які включають в себе 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 37,71 грн, 3% річних за несвоєчасне повернення комісії в розмірі 14,23 грн;

- інфляційні витрати за несвоєчасне виконання зобов"язань в розмірі 393,69 грн.

30.08.2023 позивачем на адресу відповідача надіслано вимогу про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, яка залишена без задоволення.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог та надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що відповідач (Позичальник) отримав від позивача кредитні кошти, які повинен був повернути останньому, що підтверджується банківськими виписками щодо руху коштів відповідача по рахунку та розрахунком заборгованості.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Частиною першою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Матеріали справи не містять доказів погашення заборгованості відповідачем.

Виходячи з встановлених обставин справи, суд вважає вимогу позивача про стягнення заборгованості у розмірі 264 163,13 грн за кредитним договором правомірною та обґрунтованою з огляду на що задовольняє її в повному обсязі.

Крім суми основного боргу, у зв`язку з неналежним виконанням грошових зобов`язань заявлено до стягнення 51,95 грн 3% річних та 393,69 грн інфляційних втрат.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Таким чином, заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат є правомірною та обґрунтованою, оскільки відповідає вимогам чинного законодавства України.

Здійснивши розрахунок за допомогою інтегрованого в систему інформаційно-правового забезпечення "Ліга:Закон Еліт 9.1.5" калькулятора суми 3% річних та інфляційних втрат помилок не виявлено, в зв`язку з чим 3% річних в сумі 51,95 грн та 393,69 грн інфляційних втрат підлягають задоволенню у повному обсязі, та стягненню з відповідача.

Щодо заявлених до стягнення з відповідача 46,84 грн простроченої заборгованості за процентами за період з 18.01.2022 по 09.10.2023 та 94 309,57 грн простроченої заборгованості за комісією за період з 18.01.2022 по 09.10.2023 суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

За замістом п. 5.1 Договору проценти нараховуються щомісяця на суму кредиту, що фактично надана Позичальнику і не повернена Банку протягом всього строку наявності такої суми, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році. При цьому день надання Кредиту враховується, а день повернення Кредиту не враховується при нарахуванні процентів.

Комісія за супроводження Кредиту нараховується щомісяця на суму Кредиту, зазначену в п. 1.1. Договору.

Проценти та комісії, нараховані за місяць, Позичальник зобов`язаний сплачувати щомісяця не пізніше 15 календарного дня місяця, наступного за місяцем, в якому такі проценти та комісії були нараховані.

Проценти та комісії, нараховані за місяць, в якому відбувається повне повернення Кредиту, повинні бути сплачені не пізніше дня повернення Кредиту.

Позичальник має право сплатити комісію за супроводження Кредиту за десь строк користування Кредитом, в тому числі за рахунок отриманих кредитних коштів. При цьому у разі дострокового часткового або повного погашення Кредиту комісія за супроводження Кредиту не підлягає поверненню (п. 5.2 Договору).

Умови кредитного договору недійсними не визнавалися, добровільно узгоджені відповідачем з дотриманням вимог ст. ст. 3, 6, 627 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі N 444/9519/12).

Умова договору про право банку нараховувати проценти за користування кредитом по день повного погашення заборгованості не може бути підставою для нарахування процентів за частиною першою статті 1048 ЦК України у випадку прострочення її погашення боржником (Постанова ВП ВС від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16).

Отже, позивачем використано надане договором право дострокової вимоги повернення кредиту, чим змінено строк кредитування з урахуванням положень п. 7.1. Кредитного договору № SME/ВС/05-25 від 11.08.2021.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Здійснивши за допомогою інтегрованого в систему інформаційно-правового забезпечення "Ліга:Закон Еліт 9.1.5" калькулятора обрахунок процентів та комісії з урахуванням вищевказаного судом за зазначений період судом не виявлено помилок, тому є такими що підлягають до задоволення.

Відповідно до статей 73, 74 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 5 статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України" від 28.10.2010р. №4241/03 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до ч.23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України" за заявою №63566/00 суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

При цьому суд зазначає, що згідно вимог ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява №65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява №63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04; пункт 58): де зазначено, що згідно з усталеною практикою Суду, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

Суд також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

З огляду на вищевикладене, оцінивши подані докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Коломієць Тетяни Петрівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" (вул. Юрія Іллєнка,83-Д, м. Київ, 04119, ) 264 163,13 грн - прострочену заборгованість за основним зобов`язанням; 46,84 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами за період з 18.01.2022 року по 09.10.2023 року; 94 309,57 грн - прострочена заборгованість за комісією за період з 18.01.2022 року по 09.10.2023 року; 51,95 грн - 3% річних, які включають в себе 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 37,72 грн, 3% річних за несвоєчасне повернення комісії в розмірі 14,23 грн; інфляційні витрати за несвоєчасне виконання зобов"язань в розмірі 393,69 грн та 5 384,48 грн витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 04 березня 2024 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Юрія Іллєнка,83-Д, м. Київ, 04119)

3 - відповідачу (АДРЕСА_1)