ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року м. ОдесаСправа № 916/3190/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів: Колоколова С.І.,

Разюк Г.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика"

на рішення Господарського суду Одеської області

від 18 жовтня 2023 року (повний текст складено 23.10.2023)

у справі № 916/3190/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика"

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Самбор Тетяни Петрівни

про: стягнення 166 814,06 грн.,-

суддя суду першої інстанції: Щавинська Ю.М

місце винесення рішення: м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" (далі також-позивач, ТОВ "Бізнес Позика") звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Фізичної особи-підприємця Самбор Тетяни Петрівни (далі також - відповідач, ФОП Самбор Т.П.) про стягнення з останньої 166 814,06 грн., з яких: 60 829,83 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 105 984,23 грн. - простроченої заборгованості по процентам.

Також позивач просив стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2147,20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем грошового зобов`язання за укладеним між сторонами Кредитним договором №282382-КС-002 та додатковими угодами до нього, в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування ними.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 18.10.2023 у справі №916/3190/23 (суддя Щавинська Ю.М.) позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Самбор Тетяни Петрівни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" тіло кредиту у сумі 60 829,83 грн., проценти у сумі 79 152,67 грн. та судовий збір у сумі 1 801,83 грн. У задоволенні решти позову відмовлено.

Мотивуючи часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції зазначив про обґрунтованість та доведеність позовних вимог в частині стягнення тіла кредиту та процентів, нарахованих згідно з графіком погашення заборгованості, зазначеним у Додатковій угоді №3.

Водночас, відмовляючи частково у стягненні процентів у сумі 26 831,56 грн., місцевий господарський суд виходив з того, що позивач втратив можливість нарахування процентів на залишок заборгованості по частині кредиту за період, що виходить за строк кредитування, погоджений сторонами у графіку.

Не погоджуючись зі вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 18.10.2023 у справі №916/3190/23 в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення у цій частині, яким задовольнити позовні вимоги щодо стягнення нарахованих відсотків у повному обсязі. Також, апелянт просить суд здійснити розподіл судових витрат.

ТОВ "Бізнес Позика" вважає, що рішення Господарського суду Одеської області від 18.10.2023 у справі №916/3190/23 в оскаржуваній частині ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, нез`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду, встановленим обставинам справи.

Так, обгрунтовуючи апеляційну скаргу позивач зазначає, що заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом за Кредитним договором в розмірі 105 984,23 грн. складається із суми процентів, які нараховувались позивачем щоденно (за фактичну кількість календарних днів користування кредитом) на неповернену суму кредиту та виходячи із розміру фіксованої процентної ставки, визначеної в п. 1 Кредитного договору (0,86588198% в день) - починаючи з першого дня перерахування суми кредиту позичальнику (23.09.2021) до закінчення терміну дії Договору, визначеного згідно п. 4 Додаткової угоди №3 до Кредитного договору (07.08.2022). Після 07.08.2022 нарахування процентів за Договором не здійснювалось, що знайшло своє відображення також і в розрахунку, а тому проценти нараховувались у межах погоджених сторонами строків у Кредитному договору та у додаткових угодах до нього, а не навпаки - «без урахування погоджених сторонами строків», як про те помилково вказує суд.

Крім того, апелянт зауважує, що судом першої інстанції не було належним чином обґрунтовано, чому задоволенню підлягає стягнення заборгованості за процентами по кредиту саме у сумі 79 152,67 грн., а також не вказано, за який період розрахована ця сума процентів.

Водночас, позивач вважає, що висновки суду першої інстанції базуються на:

- хибному ототожненню ним процентів, які нараховуються протягом строку кредитування в якості правомірної плати за користування кредитними коштами, у відповідності до умов Кредитного договору (ст.ст. 1048 та 1056-1 Цивільного кодексу України) та процентів, які нараховуються за порушення грошового зобов`язання, тобто у випадку, коли сума кредиту за Кредитним договором не повертається позичальником у визначений строк (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України);

- помилковому сприйняттю норм Цивільного кодексу України, Господарського процесуального кодексу України та існуючої судової практики (Постанова ВП ВС від 05.04.2023 у справі №910/4518/16, Постанова ВС від 23.05.2018 у справі №910/1238/17) щодо можливості суду зменшувати розмір процентів за Кредитним договором, які нараховуються протягом строку кредитування.

Звертаючи увагу на те, що законодавством чітко розрізнено таки поняття як «проценти за користування кредитом» та «проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами», апелянт наполягає на тому, що у даному випадку позивачем було заявлено позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, що нараховані у межах строку дії Договору, який був встановлений умовами Договору №282382-КС-002 про надання кредиту від 23.09.2021 та продовжувався умовами Додаткових угод №1, №2 та №3 і відповідно до останньої Додаткової угоди було встановлено кінцевий термін повернення кредиту - до 07.08.2022, після якого розмір процентів не збільшувався.

Детальніше доводи ТОВ "Бізнес Позика" викладені в апеляційній скарзі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.11.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" на рішення Господарського суду Одеської області від 18.10.2023 у справі №916/3190/23. Крім того, вказаною ухвалою вирішено розглянути дану справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відзиву на апеляційну скаргу від ФОП Самбор Т.П. до Південно-західного апеляційного господарського суду не надходило, що не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції, відповідно до ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційний суд зазначає, що з метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду апеляційної скарги, враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням в Україні воєнного стану та приймаючи до уваги навантаження суду, а також з огляду на принцип незмінності складу суду, положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, перебування членів судової колегії у відпустках, апеляційна скарга ТОВ "Бізнес Позика" розглядається поза межами строку, встановленого статтею 273 Господарського процесуального кодексу України, але, у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій і вирішення справи з метою забезпечення належного судового захисту.

Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

З огляду на матеріали справи вбачається, що 23.09.2021 ТОВ "Бізнес позика" було направлено ФОП Самбор Т.П. пропозицію (оферту) укласти Договір №282382-КС-002 про надання кредиту з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України "Про електронну комерцію" (т.1, а.с.25).

Фізичною особою - підприємцем Самбор Т.П. через веб-сайт кредитодавця https://bizpozyka.com/ шляхом введення логіну особистого кабінету та паролю особистого кабінету, було здійснено вхід до особистого кабінету та з особистого кабінету через Інформаційно-телекомунікаційну систему (ІТС) подано заявку на отримання кредиту, де вказано номер свого поточного (карткового) рахунку. (т.1, а.с.48-49).

На підставі цього ТОВ "Бізнес позика" направило ФОП Самбор Т.П. через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-1193 на номер телефону НОМЕР_1 , який було зазначено відповідачем у своїй анкеті в особистому кабінеті.

ФОП Самбор Т.П. використанням цього ідентифікатора було прийнято пропозицію позивача щодо укладення Договору №282382-КС-002 про надання кредиту, на умовах визначених у Договорі (т.1, а.с. 24-26).

Таким чином, 23.09.2021 між ТОВ "Бізнес позика" (кредитодавець) та ФОП Самбор Т.П. (позичальник) укладено Договір №282382-КС-002 про надання кредиту (далі також - Договір Кредитний договір), шляхом обміну електронними повідомленнями.

Означений кредитний договір містить відмітку про підписання його одноразовим ідентифікатором "Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-1193 23.09.2021 18:27:08").

Відповідно до п. 1 Договору, кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 30 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності (надалі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту, та Правилами про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям.

Також вказаним пунктом встановлено, зокрема, що:

- строк кредиту: 24 тижнів,

- процента ставка: в день 0,86588198, фіксована,

- комісія за надання кредиту (далі - комісія): 4 500,00 грн.,

- термін дії Договору до 10.03.2022,

- орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 66 000,00 грн.

Цілі (мета) кредиту: для придбання товарів (робіт, послуг) для здійснення підприємницької, господарської діяльності, незалежної професійної діяльності або будь-якої іншої не забороненої законом діяльності. Цей кредит не є споживчим кредитом.

Згідно з п. 2 Договору, протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом (надалі - проценти за користування кредитом), нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.

Графік платежів встановлений пунктом 3 Кредитного договору і містить інформацію щодо дат, сум погашення кредиту, процентів, комісії та розміру загальних платежів.

Пунктом 5 Договору узгоджено, що позичальник підтверджує своє ознайомлення з Договором про надання кредиту та Правилами, текст яких розміщено на сайті кредитодавця, повністю розуміє всі умови, к зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх та, відповідно, укладає Договір.

За положеннями п. 8 Договору, підписанням останнього позичальник підтверджує, що до укладання Договору він отримав від кредитодавця інформацію, надання якої передбачені законодавством України, зокрема передбачену частиною другою ст. 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Згідно з п. 9 Договору, він може бути змінений та/або припинений за взаємною згодою сторін, а також в інших випадках, передбачених чинним законодавством України, Договором та Правилами.

Судом першої інстанції встановлено, що в подальшому між сторонами було укладено ряд додаткових угод, на підтвердження укладання яких позивачем також надано копії пропозиції укласти додаткові угоди (оферта) та прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) (т.1 а.с.27-35), зміст яких відображає умови додаткових угод.

Відповідно до умов додаткової угоди №1 ТОВ "Бізнес Позика" надає позичальнику додатково кредит в сумі 15 000,00 грн. Комісія, пов`язана з наданням додаткового кредиту - 2 250 грн. Вказаною додатковою угодою сторонами також погоджено новий графік платежів.

Відповідно до умов додаткової угоди №2 ТОВ "Бізнес Позика" надає позичальнику додатково кредит в сумі 26 000,00 грн. Комісія, пов`язана з наданням додаткового кредиту - 3 900 грн. Вказаною додатковою угодою сторонами також погоджено новий графік платежів.

Відповідно до умов додаткової угоди №3 сторони погодили термін дії Договору - до 07.08.2022, строк дії 319 днів. У вказаній додатковій угоді вказано, що сума боргу станом на 23.01.2022 становить 60 829,83 грн., а також наведено новий графік платежів, з викладенням сум погашення по основному боргу та процентам, до якого включено також борг по несплаченим процентам у розмірі 5 454,07 грн.

Пунктом 10 Кредитного договору встановлено, що інші умови цього правочину регулюються Правилами. Усі неврегульовані Договором правовідносини сторін регулюються законодавством України.

У матеріалах справи містяться Правила про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" (далі - Правила) (т.1, а.с. 36-43).

За п.п. 3.1.1 Правил, після отримання заявником від кредитодавця повідомлення про прийняте рішення щодо можливості надання кредиту в особистому кабінеті заявника розміщається оферта, яка є пропозицією в розумінні ч. 4 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" та, відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України "Про електрону комерцію", включає умови, викладені у цих Правилах, які є невід`ємною частиною договору. Після отримання оферти заявнику надсилається одноразовий ідентифікатор.

У випадку відмови від укладення заявником Договору чи не підписання його шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, оферта вважається не акцептованою заявником і втрачає силу (п.п. 3.1.2, 3.1.3 Правил).

Відповідно до п.п. 4.4.4. Правил вказаний позичальником (з метою отримання кредиту) поточний (картковий) рахунок, а також інший поточний (картковий) рахунок, який у разі потреби, зазначеної в пункту 4.3.1.2 Правил, буде надано позичальником кредитодавцю, належать саме йому і треті особи не мають до нього доступу.

Пунктом 5.1. Правил визначено, що обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за користування кредитом за Договором про надання кредиту здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з урахуванням умов Договору (додаткової угоди). Таким чином, проценти за користування кредитом щоденно нараховуються на неповернену суму кредиту, станом на початок доби, з першого дня перерахування суми кредиту позичальнику протягом всього строку кредитування.

Згідно з п. 5.2. Правил нарахування комісії здійснюється в момент укладання договору. Порядок та розмір оплат комісії визначено Графіком платежів.

Положеннями п. 5.4. Правил встановлено, що заборгованість підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок кредитодавця у строк відповідно до Графіку платежів, встановленого договором про надання кредиту або додатковою угодою. Датою повернення (погашення) кредиту, так само як і датою сплати процентів за користування кредитом та інших платежів, передбачених умовами договору про надання кредиту (додатковою угодою), при безготівкових розрахунках вважається - дата зарахування коштів на рахунок кредитодавця.

У відповідності з п. 5.6. Правил, у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про надання кредиту у повному обсязі, ця сума погашає вимоги кредитодавця у такій черговості: 1) у першу чергу - відшкодовуються витрати кредитодавця, пов`язані з поверненням виданого кредиту (судові витрати, витрати на державного/приватного виконавця, нотаріуса тощо); 2) у другу чергу - нараховані кредитодавцем неустойка (штраф), інші платежі відповідно до договору про надання кредиту - у разі їх нарахування; 3) у третю чергу - прострочені проценти за користування кредитом та прострочена сума кредиту; 4) у четверту чергу - проценти за користування кредитом; 5) у п`яту чергу - сума кредиту.

На підтвердження надання позичальнику кредитних коштів позивачем надано суду довідки фінансової компанії "Елаєнс", платіжні доручення, які засвідчують перерахування позивачем відповідачу грошових коштів у сумі 71 000 грн. (а.с.49-51).

Обставина перерахування грошових коштів у сумі 71 000 грн на визначений в анкеті клієнта рахунок підтверджується випискою АТ КБ "Приват Банк", що була надана на вимогу суду (т.1 а.с.111-121).

Відповідач обставину отримання грошових коштів не заперечує.

За твердженням позивача, відповідач свої зобов`язання за спірним Кредитним договором належним чином не виконав, а лише часткового сплатив кошти, розрахунок та розмір яких зазначені у розрахунку заборгованості за Договором №282382-КС-002 позичальника Самбор Т.П. , чим порушив свої відповідні зобов`язання.

Так, наданий позивачем розрахунок підтверджує обставину проведення відповідачем платежів з метою погашення кредиту. Загалом відповідачем було сплачено в рахунок тіла кредиту 10 170,17 грн.

З метою доведення правової позиції позивачем також надано суду візуальну форму послідовності дій клієнта при укладанні договору та додаткових угод, які відображають певні послідовність дій клієнта та товариства та їх опис, та включають в тому числі вхід в особистий кабінет, формування шаблону оферти, запит на відправку шаблону акцепту, підписання договору / додаткових угод та інше.

Як зазначає позивач, зробивши часткову оплату з метою виконання умов Договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання Договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за Договором про надання кредиту.

Згідно наданого позивачем розрахунку (т.1 а.с.19-36) заборгованість відповідача по тілу кредиту становить 60 829,83 грн, про процентах - 105 984,23 грн.

Доказів оплати відповідних сум заборгованості матеріали справи не містять.

Відтак, посилаючись на те, що ФОП Самбор Т.П. належним чином не виконі свої зобов`язання за Кредитним договором щодо погашення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість за Договором №282382-КС-002 про надання кредиту в розмірі 166 814,06 грн., яка складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 60 829,83 грн. та суми прострочених платежів по процентах - 105 984,23 грн. позивач звернувся до господарського суду з даним позовом.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.

За положеннями ч.2 ст.11 Цивільного Кодексу України, яка кореспондується зі ст. 174 Господарського кодексу України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 цього Кодексу).

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, 23.09.2021 між ТОВ "Бізнес Позика" та ФОП Самбор Т.П. укладено Договір про надання кредиту №282382-КС-002 з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України "Про електронну комерцію".

Закон України "Про електронну комерцію" регулює відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру (п. 1 ч. 1 ст. 3 цього Закону).

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах .

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 цієї статті Закону).

Згідно з ч. 7, ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" врегульовано використання підпису в сфері електронної комерції, відповідно до якої якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

За положенням п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" одноразовим ідентифікатором є алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Таким чином, підписання договору (електронного правочину) за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора є належним та допустимим доказом на підтвердження укладення сторонами такого договору.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, в якій Суд, серед іншого, зауважив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Як зазначалось вище, наявний в матеріалах справи Договір про надання кредиту від 23.09.2021 №282382-КС-002 містить відмітку про підписання його одноразовим ідентифікатором "Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-1193, що відповідає нормам Закону України "Про електронну комерцію", а тому у даній справі належними й допустимими доказами підтверджено факт укладення Кредитного договору між ФОП Самбор Т.П. та ТОВ «Бізнес позика».

Отже, підписуючи Договір електронним цифровим підписом, саме як фізична особа-підприємець, відповідач підтвердив, що він погоджується виконувати його умови та розуміє їх зміст.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що ст. 204 Цивільного кодексу України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2- 1383/2010).

З урахуванням принципів добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) мають тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (постанова Верховного Суду від 10.03.2021 у справі №607/11746/17).

Оскільки у матеріалах справи не міститься доказів щодо визнання недійсним Договору про надання кредиту від 23.09.2021 №282382-КС-002, останній повинен виконуватись сторонами у повному обсязі.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 "Позика" глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України невиконання зобов`язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання.

Матеріали справи свідчать, що позивач на підставі Кредитного договору від 23.09.2021 №282382-КС-002 видав відповідачу кредит у загальному розмірі 71 000 грн.

Зі змісту Графіка обов`язкових платежів (визначеного сторонами в п. 3 Договору) вбачається, що сторони узгодили повернення кредиту шляхом сплати позичальником фіксованих сум щомісячно з кінцевою датою повернення - 07.08.2022 (в редакції додаткової угоди №3 до Договору), однак, відповідачем було сплачено в рахунок тіла кредиту лише 10 170,17 грн.

Доказів погашення решти заборгованості за тілом кредиту у матеріалах справи не міститься.

Відтак, відповідач своїх зобов`язань з повернення кредиту, згідно з Графіком платежів, погодженим сторонами у Договорі, не виконав.

Тому апеляційна колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду про задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача 60 829,83 грн. заборгованості за тілом кредиту.

Щодо доводів апеляційної скарги з приводу часткової відмови судом першої інстанції у стягнення платежів по процентах.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Як зазначалось вище, пунктом 1 Договору про надання кредиту сторони погодили, що плата за користування кредитом за цим Договором є фіксованою та становить 0,86588198 процентів за кожен день користування кредитом.

Відповідно до п. 2 Договору протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом, нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.

Вказані умови Договору цілком узгоджуються із п. 5.1. Правил про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям ТОВ «Бізнес Позика».

З укладанням додаткових угод відповідний графік змінювався в залежності від суми кредиту, наданого відповідачу.

Тобто, укладаючи відповідні правочини відповідач усвідомлював, що розмір тіла кредиту збільшувався і проценти за користування кредитом нараховуавлись на збільшене тіло кредиту.

Судова колегія критично ставиться до висновку суду першої інстанції, відповідно до якого укладаючи додаткові угоди до Договору сторони чітко визначили строки повернення кожної частини кредиту та відповідно відсотки, що мали бути сплачені відповідачем, оскільки у жодній додаткові угоді не зазначено, що кожна частина коштів, які надавались відповідачу за окремою додатковою угодою, мала власний окремий строк повернення.

Так, за додатковою угодою №1 тіло кредиту збільшилось на 15 000,00 грн., у зв`язку з чим загальна сума кредиту була визначена вже у розмірі 45 000,00 грн., і в подальшому - 63 056,70 грн. (додаткова угода №2).

Водночас, додатковими угодами також продовжувався і строк кредиту (Договору), а саме: додатковою угодою - на 77 днів (до 26.05.2022), а додатковою угодою №3 - до 07.08.2022 і цією угодою було зазначено, що строк кредиту становить 319 днів.

Отже, місцевий господарський суд помилково трактував умови відповідних додаткових угод до Кредитного договору від 23.09.2021 №282382-КС-002, у зв`язку з чим дійшов неправильного висновку, що позвачем безпідставно нараховано відсотки за користування кредитними коштами на суму загальної заборгованості.

Також судова колегія не погоджується із застосуванням до спірних правовідносин положень ст. 625 Цивільного кодексу України, оскільки остання встановлює спеціальний вид відповідальності шляхом стягнення процентів при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Водночас у даному випадку слід виходити з того, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, позичальник отримує від банку або іншої фінансової установи (кредитодавець) грошові кошти, власником яких він не був, та отримує можливість певний час правомірно не повертати надані грошові кошти. Однак, у встановлений договором строк у позичальника виникає зобов`язання повернути грошові кошти та сплатити визначені договором проценти за користування кредитом.

Отже, позичальник отримує «чужі» грошові кошти в борг, який зобов`язується повернути в майбутньому.

При цьому, відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, що викладені в постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України та до відносин із комерційного кредиту - в силу ч. 2 ст. 1057 цього Кодексу.

Отже, «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, що викладені в постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 проценти відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Разом з цим, зі спливом строку кредитування, чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто, позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України.

Припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики, у разі відсутності іншої домовленості сторін, може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України.

Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (пункти 53, 54), від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19) та від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 (пункт 91).

Як вбачається з наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем, борг по процентам за користування кредитом (з урахуванням фіксованої ставки 0,86588198 за кожний день користування, у тому числі - збільшеного розміру тіла кредиту) складає 105 984,23 грн. станом на 07.08.2022 (т.1, а.с. 19-21), тобто, саме станом на дату спливу строку Кредитного договору.

Сплата процентів за користування кредитом узгоджена Договором. При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідач, отримавши кредитні кошти, користувався ними та в рахунок погашення отриманого кредиту і сплати процентів за користування кредитом здійснював часткові платежі з метою виконання умов Договору. Факт часткового погашення заборгованості та процентів за спірним Договором твкож відображено у розрахунку заборгованості та не оспорюється позивачем.

Перевіривши розрахунок розміру заборгованості щодо стягнення суми прострочених платежів за процентами у період з 23.09.2021 по 07.08.2022 (з урахуванням умов графіку платежів, наведеного у Кредитному договорі та додаткових угодах до нього, а ткож часткових оплат відповідача), апеляційний господарський суд погоджується з останнім і вказує, що даний розрахунок відповідає даті фактичного надання кредитних коштів та даті закінчення строку кредитування.

Відповідач власного контрозрахунку відповідного боргу до суду не надав, будь-яких заперечень щодо визначениї суми не заявив та зазначений позивачем розрахунок не спростував.

Враховуючи усе вищенаведене та те, що відповідач не надав суду доказів сплати заборгованості по процентах, судова колегія вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по процентам у сумі 105 984,23 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції, частково відмовляючи у стягненні нарахованих процентів за користування кредитом, не врахував, що умовами спірного Кредитного договору передбачено орієнтовну загальну вартість наданого кредиту та процентів (в редакції додаткових угод), а також те, що визначений графіком платежів розмір процентів за користування кредитом розрахований з урахуванням дотримання позичальником умов Договору щодо повернення кредиту, згідно графіку платежів, чого в даному випадку не відбулось, а відтак, позивачем цілком правомірно нараховано проценти за користування кредитом саме на фактичний залишок заборгованості по кредиту станом на 07.08.2022, оскільки у даному випадку застосуванню підлягають положення саме ст. 1048 Цивільного кодексу України, а не ст. 625 цього Кодексу.

Наведене призвело до ухвалення помилкового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення суми прострочених платежів по процентах у розмірі 26.831,56 грн.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги ТОВ «Бізнес Позика» спростовують висновки суду першої інстанції щодо часткової відмови у задоволенні позової заяви, а доведеними є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 105 984,23 грн. простроченої заборгованості по процентам за користування кредитом, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення - зміні в цій частині.

Згідно з п.2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодекчсу України, підставами для зміни судового рішення судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, Південно-західний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційні скарга ТОВ «Бізнес Позика» на рішення Господарського суду Одеської області від 18.10.2023 у справі №916/3190/23 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні в частині стягнення суми прострочених платежів по процентах, з викладенням його в редакції даної постанови.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 14 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» задовольнити.

Рішення господарського суду Одеської області від 18.10.2023 у справі №916/3190/23 змінити, виклавши його резолютивну частину в такій редакції:

« 1. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" до Фізичної особи - підприємця Самбор Тетяни Петрівни про стягнення заборгованості задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Самбор Тетяни Петрівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" (01133, м. Київ, б.Лесі Українки, буд.26, оф. 411, ) тіло кредиту у сумі 60 829 /шістдесят тисяч вісімсот двадцять дев`ять/ грн 83 коп., проценти у сумі 105 984 /сто п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят чотири/ грн. 23 коп., а також судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) грн 20 коп.".

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Самбор Тетяни Петрівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" (01133, м. Київ, б.Лесі Українки, буд.26, оф. 411, ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3220,80 грн.

Господарському суду Одеської області на виконання даної постанови видати відповідний наках із зазначенням повних реквізитів сторін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Колоколов С.І.

Суддя Разюк Г.П.