РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.02.2024Справа № 910/10397/23

За позовом Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк";

до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (відповідач 1);

Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві (відповідач 2);

про стягнення 2 448 936,44 грн.

Суддя Мандриченко О.В.

Секретар судового засідання Рябий І.П.

Представники:

Від позивача: не з`явилися;

Від відповідача 1: не з`явилися;

Від відповідача 2: не з`явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі також - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом, в якому просить стягнути з Державного бюджету України на його користь 2 448 936,44 грн безпідставно отриманих коштів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі також відповідач 1) з позивача було стягнуто виконавчий збір у розмірі 3 388 133,40 грн (на підставі постанови про стягнення виконавчого збору від 03.08.2020 у виконавчому провадженні № НОМЕР_3, відкритого з примусового виконання виконавчого листа Вишгородського районного суду Київської області № 363/3965/15-ц), тоді як відповідно до постанови Верховного Суду від 23.02.2022 у справі № 363/3965/15 виконавчий збір складає 939 196,96 грн, таким чином різниця між грошовими коштами складає 2 448 936,44 грн, які Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" вважає безпідставно отриманими та просить їх стягнути з Державного бюджету України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.07.2023 Акціонерному товариству комерційному банку "Приватбанк" відмовлено у відкритті провадження у справі.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.10.2023 задоволено апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", скасовано ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.07.2023 у справі № 910/10397/23, а справу 910/10397/23 передано на розгляд Господарському суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, а підготовче засідання призначити на 12.12.2023.

21.11.2023 до господарського суду від Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 1 просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

До господарського суду від Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві (далі також - відповідач 2) надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 2 просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Від Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до господарського суду надійшла відповідь на відзив Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/10397/23 до судового розгляду по суті 30.01.2024.

У судовому засіданні 30.01.2024 оголошено перерву до 13.02.2024.

13.02.2024 від позивача надійшла заява, в якій заявник просить здійснювати розгляд справи без участі його представника.

У судове засідання 13.02.2024 представники сторін не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином.

Згідно з частинами 1, 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Судом, враховано, що в силу вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням пункту 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

З огляду на наведене та з урахуванням того, що неявка представників сторін не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

13.02.2024 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 23.09.2019 позовні вимоги в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", треті особи: НБУ, ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором банківського вкладу та зобов`язання вчинити певні дії - задоволені частково. Стягнуто з Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 за Договорами банківського вкладу (депозиту) № 177s756063 від 31.01.2005, № 177s756064 від 31.01.2005, № 177s756065 від 31.01.2005, № 177s756066 від 31.01.2005, № 177s756067 від 31.01.2005, № 177s756068 від 31.01.2005, № 177s756069 від 31.01.2005 суму вкладів у розмірі 4 000 000 грн, проценти за користування грошовими коштами у період з 01.02.2005 по 31.07.2005 у розмірі 396 712, 32 грн, проценти за користування грошовими коштами у період з 01.08.2005 по 31.12.2016 у розмірі 9 141 917,81 грн, три процента річних на суму прострочення виплати вкладу у розмірі 1 457 697,58 грн, інфляційні витрати на суму прострочення виплати вкладу у розмірі 13 981 181.40 грн, 3% пені від сум неповернутих вкладів (згідно з ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів") в сумі 274 257,53 грн, а всього на суму 29 251 766,64 грн. В іншій частині в позові відмовлено. Стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 9 605 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 06.07.2020 апеляційні скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" та ОСОБА_1 задоволені частково. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 вересня 2019 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів за користування грошовими коштами за договорами банківських вкладів (депозиту) від 31.01.2005 за №№ 177s756063, 177s756064, 177s756065, 177s756066, 177s756067, 177s756068, 177s756069, 177s756070, 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, пені згідно з ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" змінено. Зменшено розмір процентів за користування грошовими коштами, які підлягають стягненню за період з 01.02.2005 по 31.12.2016 з 9 538 630,13 (дев`яти мільйонів п`ятсот тридцяти восьми тисяч шістсот тридцяти) грн 13 коп. до 882 729,84 (вісімсот вісімдесяти двох тисяч сімсот двадцяти дев`яти) грн 84 коп. Зменшено розмір 3 % річних, які підлягають стягненню за період з 31.08.2012 по 31.12.2016 з 1 457 697,58 (одного мільйона чотириста п`ятдесяти семи тисяч шістсот дев`яносто семи) грн 58 коп. до 520 692,48 (п`ятсот двадцяти тисяч шістсот дев`яносто двох) грн 48 коп. Зменшено розмір інфляційних втрат, які підлягають стягненню за період з 31.08.2012 по 31.12.2016 з 13 981 181,40 (тринадцяти мільйонів дев`ятсот вісімдесяти однієї тисячі сто вісімдесят однієї) грн 40 коп. до 4 489 907,28 (чотирьох мільйонів чотириста вісімдесяти дев`яти тисяч дев`ятсот семи) грн 28 коп. Збільшено розмір пені згідно з ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", яка підлягає стягненню з 274 257,53 (двохсот сімдесяти чотирьох тисяч двохсот п`ятдесяти семи) грн 53 коп. до 23 988 004,40 (двадцяти трьох мільйонів дев`ятсот вісімдесяти восьми тисяч чотирьох) грн 40 коп. У зв`язку з цим загальну суму стягнення збільшено з 29 251 766,64 (двадцяти дев`яти мільйонів двохсот п`ятдесяти однієї тисячі сімсот шістдесяти шести) грн 64 коп. до 33 881 334 (тридцяти трьох мільйонів вісімсот вісімдесяти однієї тисячі триста тридцяти чотирьох) грн. В решті рішення залишено без змін.

06.08.2020 державною виконавчою службою на виконання виконавчого листа Вишгородського районного суду Київської області вiд 30.07.2020, виданого на підставі рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23.09.2019 та постанови Київського апеляційного суду від 06.07.2020 у цивільній справі № 363/3965/15 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", треті особи: ОСОБА_2, НБУ платіжним дорученням № НОМЕР_3 від 03.08.2020 було списано з рахунку Банку № НОМЕР_1 суму в розмірі 37 269 663,36 грн (33 881 334 грн на користь стягувача + 3 388 133.40 виконавчого збору + 195,96 грн витрат на проведення виконавчих дій).

В свою чергу, постановою Верховного Суду від 23.02.2022 рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" про стягнення пені скасовано та в задоволенні позову в цій частині відмовлено. Постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року в частині зменшення розміру стягнених процентів за користування грошовими коштами та розміру загальної суми стягнення змінено, зменшено розмір стягнених процентів до 381 369,84 грн та розмір загальної суми стягнення до 9 391 969,60 грн. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року в частині стягнення з Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" на користь держави судового збору змінено, зменшено розмір судового збору до 6 090,00 грн. В іншій оскарженій частині постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" 15 397,96 грн судових витрат на сплату судового збору. Клопотання Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" про вирішення питання щодо судових витрат задоволено. Повернуто Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" з Державного бюджету України 5 100,00 грн судового збору сплаченого при поданні касаційної скарги, що внесений згідно платіжного доручення№ PROM3BQ09E від 03 серпня 2020 року серпня 2020 року на розрахунковий рахунок НОМЕР_4, отримувач - УК у Печерському районі м. Києва, .

Таким чином, позивач сплатив на виконання судових рішень 33 881 334 грн, тоді як Верховним Судом, у вищевказаній поставі, сума зменшена до 9 391 969,60 грн.

Відповідним органом державної виконавчої служби з позивача стягнуто виконавчий у розмірі 3 388 133,40 грн (33 881 334*10%), тоді як за остаточним рішенням суду виконавчий збір складає 939 196,96 грн (9 391 969,60*10%), тобто різниця складає 2 448 936,44 грн, які Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" вважає безпідставно отриманими коштами, у зв`язку з чим звернулося до господарського суду та просить стягнути вказані грошові кошти з Державного бюджету України.

Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заперечуючи проти позовних вимог, вказує, що постанова про стягнення виконавчого збору від 03.08.2020 позивачем у судовому порядку не оскаржувалася, протиправною не визнавалася та не була скасована.

Відповідач 1 звертає увагу, що на момент стягнення та перерахування до Державного бюджету України коштів виконавчого збору у розмірі 3 388 133,40 грн, не було жодних обставин, за яких, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Як зазначає відповідач 1, з огляду на те, що рішення згідно з виконавчим документом виконано фактично у повному обсязі, після відкриття виконавчого провадження, 11.08.2020 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, а відтак, кошти виконавчого збору у розмірі 3 388 133,40 грн стягнуто з позивача за примусове виконання рішення, яке набрало законної сили та на підставі якого Вишгородським районним судом Київської області 30.07.2020 видано виконавчий лист у справі № 363/3965/15-ц, тобто кошти виконавчого збору отримані не безпідставно, підстави для їх стягнення з Державного бюджету України відсутні.

Відповідач 2, заперечуючи проти позовних вимог вказує, що законодавством чітко визначений механізм повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету та звертає увагу, що стягнення в судовому порядку коштів з державного бюджету є недопустимим та не може вважатися належним способом захисту та відновлення порушеного права позивача, а навпаки, буде протиправним та таким, що в цілому порушує публічний законний порядок повернення коштів з бюджету, який у відповідних правовідносинах має бути єдиним для всіх суб`єктів.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За приписами статті 22 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування збитків, які їй було завдано в результаті порушення її цивільного права. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За приписами статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають в зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Як вбачається із матеріалів справи, встановлено судом та не заперечується сторонами, платіжним дорученням № НОМЕР_3 від 03.08.2020 було списано з рахунку позивача № НОМЕР_1 грошові кошти у розмірі 37 269 663,36 грн, з яких 33 881 334 грн на користь ОСОБА_1 , 3 388 133,40 грн виконавчого збору та 195,96 грн витрат на проведення виконавчих дій.

Відповідно до частини 1, 2 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Оскільки відповідно до наведених вище норм набувачем сплаченого боржником у виконавчому провадженні виконавчого збору є Державний бюджет України, помилково або надмірно сплачені суми виконавчого збору підлягають поверненню саме з Державного бюджету України.

Відповідачем 2, за результатом нерегламентованої вибірки, в ручному режимі з автоматизованої системи обліку бюджетних надходжень Державної казначейської служби України АС "€-Казна" щодо перерахування до Державного бюджету України виконавчого збору згідно платіжного доручення від 07.08.2020 № 1409 встановлено перерахування Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Київ) 07.08.2020 коштів у сумі 3 388 133,40 грн на рахунок № UA0026007, призначення платежу: "Перерахування виконавчого збору по ВІ НОМЕР_3; НОМЕР_5; Виконавчий збір", згідно платіжного доручення від 07.08.2020 № 1409.

Зазначене свідчить, що Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не є набувачем списаної суми виконавчого збору, а тому не може бути зобов`язаною стороною у спірних правовідносин.

В свою чергу, стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 45 Бюджетного кодексу України, Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій покупцям (споживачам) за рахунок сплачених до державного бюджету сум штрафних (фінансових) санкцій, застосованих такими органами за наслідками проведеної перевірки за зверненням або скаргою покупця (споживача) про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій.

Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України №787 від 03.09.2013, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за №1650/14182 (далі - Порядок), визначено процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі).

Положеннями п. 5 вказаного Порядку визначено, що повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету або повернення на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, або перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили. У разі повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС та органи Держмитслужби) орган, що контролює справляння надходжень бюджету, засобами системи Казначейства формує подання в електронній формі згідно з додатком 1 до цього Порядку та подає його до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейства. Заява про повернення (перерахування) коштів з бюджету складається та подається платником до органу, що контролює справляння надходжень бюджету, з платежу, який підлягає поверненню (крім повернення судового збору, за виключенням помилково зарахованого), із обов`язковим зазначенням інформації в такій послідовності: найменування платника (суб`єкта господарювання) (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) фізичної особи (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті) та номер контактного телефону (за згодою), причина повернення (перерахування) коштів з бюджету, найменування банку або небанківського надавача платіжних послуг, місцезнаходження банку (у разі повернення коштів в іноземній валюті (латиницею)), в якому відкрито рахунок отримувача коштів, та реквізити такого рахунка (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), номер карткового рахунка отримувача коштів (за наявності). За умови інформаційно-технологічних можливостей органу, що контролює справляння надходжень бюджету, головного управління Казначейства, Казначейства платник може подати заяву до такого органу в електронній формі за допомогою засобів інформаційно-телекомунікаційних систем та з дотриманням вимог законодавства у сферах захисту інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах, електронних довірчих послуг та електронного документообігу. В електронній заяві також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку платнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Разом із заявою про повернення (перерахування) коштів з бюджету платником подається до органу, що контролює справляння надходжень бюджету, оригінал або копія платіжної інструкції, яка підтверджує перерахування коштів до бюджету.

Відповідно до п. 2 розділу 2 Порядку, повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджетів платежів здійснюється з відповідних рахунків за надходженнями, відкритих в Казначействі на ім`я головних управлінь Казначейства та Казначейства відповідно до законодавства, у межах поточних надходжень за день.

Таким чином, територіальний орган Державної казначейської служби України є органом, який здійснює повернення коштів, які було помилково або надмірно зараховано до бюджету, за поданням органу, що контролює справляння надходжень бюджету, яким у цьому випадку виступає Державна виконавча служба України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 № 106 "Деякі питання ведення обліку податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету" (далі - Постанова № 106) встановлено перелік податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету, який визначається відповідно до переліку кодів бюджетної класифікації в розрізі органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Постановою № 106 повноваження щодо здійснення постійного контролю за правильністю та своєчасністю надходження державного бюджету за кодом класифікації доходів бюджету 22070000 "Виконавчий збір", а також ведення їх обліку в розрізі платників з метою забезпечення повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, покладено на Міністерство юстиції України.

Контроль справляння надходжень по рахунку № НОМЕР_2 здійснює Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Крім того, суд вказує, що зазначені положення встановлюють порядок взаємодії державних органів між собою, тому у разі, коли орган, що контролює справляння надходжень бюджету, в установлений законом строк не надає відповідний висновок (подання) органу державного казначейства, платник вправі скористатись своїм правом на судове оскарження бездіяльності шляхом звернення з позовом про стягнення відповідної суми коштів (повернення надміру сплаченої суми) з державного бюджету.

З огляду на це, правильним способом захисту прав позивача є його звернення із заявою до органу, який контролює справляння надходжень бюджету по рахунку № UA0026007, а у випадку відмови чи неотримання відповіді - звернутися до суду з вимогою про зобов`язання органу, який контролює справляння надходжень бюджету по рахунку № UA0026007 подати до органу Казначейства відповідне подання.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач не звертався до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), як до органу, що контролює справляння надходжень бюджету, за поверненням надміру стягнутого виконавчого збору у відповідності до вищезазначених норм Порядку, з метою отримання подання (висновку) та подальшого його повернення на свою користь.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

З урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України подається до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 23.02.2024.

Суддя О.В. Мандриченко