ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2024 р. Справа № 910/4082/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

без повідомлення учасників справи,

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2023

у справі №910/4082/22 (суддя - Курдельчук І.Д.)

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

до Комунального підприємствам "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва"

про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" звернулося з позовом до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" про стягнення заборгованості за фактично спожиту теплову енергію за період із серпня 2019 року по грудень 2021 року у загальному розмірі 30823,11 грн, з яких: 26065,59 грн - основний борг, 3448,76 грн - інфляційні втрати та 1308,76 грн - 3% річних.

Позов мотивовано тим, що відповідач є балансоутримувачем нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, 12А, площею 42,90 кв. м, у якому надавалися послуги з теплопостачання. За твердженнями позивача, відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання з оплати за поставлену теплову енергію, внаслідок чого у останнього у період із серпня 2019 року по грудень 2021 року виникла заборгованість у розмірі 26065,59 грн. Оскільки законом встановлено обов`язок споживача оплачувати послуги з теплопостачання не дивлячись на відсутність договірних відносин, відповідач порушив свої зобов`язання з оплати спожитої теплової енергії, внаслідок чого він також зобов`язаний відшкодувати окрім вартості спожитої теплової енергії інфляційні втрати у розмірі 3448,76 грн та 3% річних у розмірі 1308,76 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.06.2022 відкрито провадження у справі №910/4082/22 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін (без проведення судового засідання).

11.08.2022 до суду першої інстанції сторонами подано спільне клопотання про зупинення провадження у справі на час проведення медіації строком на 90 днів з дня постановлення ухвали.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.08.2022 заяву задоволено та зупинено провадження у справі №910/4082/22.

02.06.2023 до суду представником позивача подано повідомлення, у якому зазначено, що сторони не досягли згоди щодо вирішення спору мирним шляхом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.06.2023 поновлено провадження у справі №910/4082/22.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.10.2023 у справі №910/4082/22 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосовано норми матеріального права.

Позивач вказує на те, що ним надано належні докази, які доводять, що саме відповідач, як користувач та розпорядник спірного нежитлового приміщення несе зобов`язання з оплати за спожиту теплову енергію.

Також Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" зазначає, що позивачем надано суду належні та допустимі доказів на підтвердження факту та обсягів споживання теплової енергії у спірний період, а саме: акт прийняття теплового вузла обліку та акт про готовність вузла комерційного обліку споживача, корінці нарядів на включення та відключення будинку на опалювальний сезон.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2023 апеляційну скаргу у справі №910/4082/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.11.2023 апеляційну скаргу у справі №910/4082/22 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано заявникові строк на усунення недоліків.

До суду 27.11.2023 у встановлений процесуальний строк подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2023 позивачу поновлено строк на апеляційне оскарження рішення, зупинено його дію, відкрито апеляційне провадження у справі №910/4082/22, вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання) на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України, а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву.

До суду 15.12.2023 Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" подано відзив на апеляційну скаргу, згідно якого відповідач просить залишити відмовити у її задоволенні.

У відзиві також викладено клопотання про розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи та клопотання про огляд доказів за їх місцезнаходженням, а саме багатоквартирного житлового будинку №12А по вул. Пушкінській у м. Києві та нежитлового приміщення площею 42,90 кв. м.

Колегія суддів, проаналізувавши приписи процесуального закону, не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з огляду на наступне.

Оскільки предметом спору у справі є вимога про стягнення заборгованості у загальному розмірі 30823,11 грн, вказана справа відповідно до ч. 10 ст. 270 ГПК України повинна розглядатися судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Водночас, ч. 10 ст. 270 ГПК України також встановлює, що з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з ч. 6 наведеної статті суд може відмовити у задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

На переконання колегії суддів, оскільки предметом спору у даній справі є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання для повного та всебічного встановлення обставин справи, наведене свідчить про одночасне існування двох умов, визначених ч. 6 ст. 252 ГПК України, за наявності яких суд може відмовити у задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні.

Додатково слід наголосити на тому, що згідно указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні з 24.02.2022 введено воєнний стан та неодноразово продовжено його дію, який триває і на цей час.

За таких обставин, враховуючи предмет спору, з метою убезпечення від ризику для життя та здоров`я представників учасників судового процесу та працівників суду, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" про розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Також, розглянувши заявлене відповідачем клопотання про огляд доказів, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Так, відповідач просить на підставі ст. 82 ГПК України провести огляд багатоквартирного будинку №12А по вул. Пушкінській у м. Києві та нежитлового приміщення площею 42,90 кв. м.

Відповідно до ч. ч. 2 та 3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно зі ст. 82 ГПК України письмові, речові та електронні докази, які не можна доставити до суду, оглядаються за їх місцезнаходженням.

З матеріалів справи вбачається, що аналогічне за змістом клопотання про огляд доказів подавалося відповідачем до суду першої інстанції та ухвалою від 12.06.2023 суд відмовив у його задоволенні.

Згідно з ч. 1 ст. 267 ГПК України суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду: 1) з`ясовує питання про склад учасників судового процесу. У разі встановлення, що рішення господарського суду першої інстанції може вплинути на права та обов`язки особи, яка не брала участі у справі, залучає таку особу до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору; 2) визначає характер спірних правовідносин та закон, який їх регулює; 3) з`ясовує обставини, на які посилаються учасники справи як на підставу своїх вимог і заперечень; 4) з`ясовує, які обставини визнаються чи заперечуються учасниками справи; 5) вирішує питання щодо поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції; 6) за клопотанням сторін та інших учасників справи вирішує питання про виклик свідків, призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення до участі у справі спеціаліста, перекладача; 7) за клопотанням учасників справи вирішує питання щодо вжиття заходів забезпечення позову; 8) вчиняє інші дії, пов`язані із забезпеченням апеляційного розгляду справи.

Натомість, огляд доказів у місці їх знаходження не належить до переліку підготовчих дій суду апеляційної інстанції.

Наведене у сукупності свідчить, про те, що у задоволенні клопотання відповідача про огляд доказів слід відмовити, оскільки останнє заявлене повторно та за аналогічних підстав.

До того ж слід зазначити, що багатоквартирний будинок №12А по вул. Пушкінській у м. Києві та спірне приміщення, розташоване у ньому, не є речовим доказом у розумінні положень ст. 82 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням Київської міської державної адміністрації №1693 від 27.12.2017 "Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", Комунальне підприємство "Київтеплоенерго" визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування Публічного акціонерного товариства "Київенерго".

10.04.2018 Комунальному підприємству "Київтеплоенерго" видано ліцензію №591 на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам відповідно до розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Починаючи з 01.05.2018 постачання теплової енергії та надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води здійснює позивач.

Відповідно до п. 2.1 статуту Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" підприємство утворено з метою отримання прибутку від провадження господарської діяльності, спрямованої на підвищення надійності енергопостачання споживачів міста Києва, забезпечення стабільних надходжень до бюджету міста Києва, належної експлуатації об`єктів енергопостачання споживачів міста Києва, забезпечення стабільних надходжень до бюджету міста Києва, належної експлуатації об`єктів електро-, теплопостачання, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва.

Предметом діяльності підприємства є надання комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, постачання та розподілу електричної енергії, про що зазначено в п. 2.2.1 статуту позивача.

Отже, відповідно до статуту Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" позивач є виконавцем послуг постачання теплової енергії у житловому будинку за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, 12А.

Рішенням Київської міської ради (ІІ сесія VІІ скликання) №270/270 від 09.10.2014 "Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва" Комунальне підприємство "Керуюча дирекція Шевченківського району" перейменовано в Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" та віднесено його до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації. Також вказаним рішенням інші комунальні підприємства вказаного району зобов`язано передати позивачу житловий фонд, який був переданий до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації та знаходиться в них на балансі, а також інше нерухоме та рухоме майно, яке належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та перебуває на їх балансі станом на 01.08.2014.

Відповідно до розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації №80 від 09.02.2011 "Про закріплення майна за Комунальним підприємством "Керуюча дирекція", з урахуванням розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації №801 від 30.12.2016, господарське відання житлового фонду Шевченківського району міста Києва та обслуговування закріплених за ним житлових будинків (у тому числі житлового будинку по вул. Пушкінська, 12А), здійснює Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва".

29.01.2021 Комунальним підприємством Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" на адресу Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" направлено супровідним листом №30/5/3/1130 проект договору на постачання теплової енергії №1532986-05 від 20.01.2021 (з додатками).

Додатком №8 до вказаного проекту договору встановлено, що об`єктом теплопостачання є нежитлове приміщення площею 42,90 кв. м, розташоване за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, 12А.

Відповідач, у свою чергу, листом №665/3 від 03.03.2021 повідомив позивача про повернення проекту договору без підписання, оскільки зазначене нежитлове приміщення передано в оренду під приймальню дільничного інспектора Національної поліції.

Отже, доказів укладання сторонами договору на постачання теплової енергії матеріали справи не містять.

17.11.2021 позивач надіслав на адресу відповідача вимогу №30/5/4/17970 щодо сплати заборгованості за спожиту теплову енергію, проте така вимога залишена відповідачем без задоволення.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджує, що відповідач є балансоутримувачем нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, 12А, площею 42,90 кв. м, у якому надавалися послуги з теплопостачання. За твердженнями позивача, відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання з оплати за поставлену теплову енергію, внаслідок чого у останнього у період із серпня 2019 року по грудень 2021 року виникла заборгованість у розмірі 26065,59 грн. Оскільки законом встановлено обов`язок споживача оплачувати послуги з теплопостачання не дивлячись на відсутність договірних відносин, відповідач порушив свої зобов`язання з оплати спожитої теплової енергії, внаслідок чого він також зобов`язаний відшкодувати окрім вартості спожитої теплової енергії інфляційні втрати у розмірі 3448,76 грн та 3% річних у розмірі 1308,76 грн.

На підтвердження того, що спірне приміщення, у якому надавалася послуга, перебуває у господарському віданні відповідача, позивачем надано до матеріалів справи копії розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації №801 від 30.12.2016 «Про внесення змін до розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації №80 від 09.02.2011 "Про закріплення майна за Комунальним підприємством "Керуюча дирекція" з додатком та листа відповідача за вих. №45-1787 від 10.11.2022 з додатком.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначив, що позивач не надав належних доказів здійснення теплопостачання за вказаною адресою та не довів того чи спожив він той обсяг, який вказано в документах, доданих до позову та за який вимагає оплату.

Також, на переконання відповідача, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що нежитлове приміщення площею 42,90 кв. м, розташоване по вул. Пушкінській, 12А, йому передавалося та обліковується за ним.

Окрім цього, відповідач вказав на те, що частина нежитлових приміщень у будинку площею 48,30 кв. м перебуває в оренді у Головного управління Національної поліції у м. Києві за договором оренди №854/1 від 06.12.2018, а інша частина приміщень площею 63,50 кв. м перебуває в оренді у Релігійної організації "Релігійна громада (Парафія) Святої Софії-Премудрості Божої" за договором №1025 від 04.02.2022. За умовами вказаних договорів оренди орендарі зобов`язані окремо здійснювати оплату за поставку теплової енергії.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав на те, що з наданих позивачем документів неможливо дійти висновку про те, плату за постачання теплової енергії у яке саме нежитлове приміщення позивач просить стягнути з відповідача, оскільки Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" не зазначено ні призначення такого приміщення, ні його розташування, ні номеру приміщення, а також не надано доказів фактичної наявності у будинку №12А по вул. Пушкінській у м. Києві нежитлового приміщення площею саме 42,90 кв. м.

Крім того, судом зазначено, що позивачем не надано жодних документів, які б свідчили про те, що спірне нежитлове приміщення саме площею 42,90 кв. м за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, 12А, знаходиться на балансі або в користуванні відповідача.

Насамкінець, суд першої інстанції зазначив, що з доданих до справи документів неможливо встановити обсяг спожитої теплової енергії відповідачем у період з жовтня 2019 року по грудень 2021 року, а також вартість теплової енергії.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновками місцевого господарського суду щодо відсутності підстав для задоволення заявленого позову та вважає за необхідне зазначити наступне.

Рішенням Київської міської ради №284/5096 від 02.12.2010 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» Київська міська рада затвердила переліки об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Києва згідно з додатками 1- 10 до цього рішення.

Пунктом 3 рішення доручено виконавчому комітету здійснювати, у разі необхідності, закріплення об`єктів, зазначених у додатках 1- 10 до цього рішення, на праві господарського відання чи оперативного управління за підприємствами, організаціями та установами, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва.

В додатку №10 рішення наведено перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва, що розміщені в Шевченківському районі. До об`єктів житлового господарства віднесено, зокрема, житловий будинок по вул. Пушкінська, 12А загальною площею 2274,60 кв. м та нежитлові приміщення площею 137,50 кв. м.

Відповідно до розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації №80 від 09.02.2011 "Про закріплення майна за Комунальним підприємством "Керуюча дирекція", з урахуванням розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації №801 від 30.12.2016 "Про внесення змін до розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації №80 від 09.02.2011 "Про закріплення майна за Комунальним підприємством "Керуюча дирекція", Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" здійснює господарське відання житлового, нежитлового фонду Шевченківського районну в місті Києві та обслуговування закріплених за ним житлових будинків.

Як вбачається з додатку 1 до розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації №801 від 30.12.2016, за Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" під порядковим №384 закріплено на праві господарського відання нежитлові приміщення за адресою: вул. Пушкінська, 12А загальною площею 137,50 кв. м під інвентарним номером №6507. Під цим же інвентарним номером вказано загальну площу приміщень, які передано відповідачу за зазначеною адресою, що становить 2274,60 кв. м.

Зі змісту наведеного розпорядження вбачається, що за відповідачем закріплено весь будинок по вул. Пушкінській, 12А, включно всі нежитлові приміщення в ньому загальною площею 137,50 кв. м, з чого слідує, що спірне приміщення, площа якого менша та становить 42,90 кв. м, передано відповідачеві.

Вказане також підтверджується і змістом листа Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" за вих. №45-1787 від 10.11.2022, адресованого Управлінню правового забезпечення продажу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" та додатку до нього.

Відтак, висновки суду першої інстанції стосовно того, що позивачем не надано належних і допустимих доказів знаходження спірного нежитлового приміщення площею 42,90 кв. м в користуванні відповідача та неможливості його ідентифікації, є помилковими. До того ж, слід зауважити, що відповідачем не надано жодного доказу, який би вказував на те, що площа спірного нежитлового приміщення не входить в передану відповідачу загальну площу нежитлових приміщень за спірною адресою.

З урахуванням викладеного, апеляційний господарський суд констатує, що спірне нежитлове приміщення закріплено за відповідачем на праві господарського відання, а окремий облік теплоспоживання відповідача пропорційно його опалювальній площі здійснюється за особовим рахунком №1532986-05.

Відповідач також стверджував, що частина нежитлових приміщень у будинку площею 48,30 кв. м перебуває в оренді у Головного управління Національної поліції у м. Києві за договором оренди №854/1 від 06.12.2018, а інша частина приміщень площею 63,50 кв. м перебуває в оренді у Релігійної організації "Релігійна громада (Парафія) Святої Софії-Премудрості Божої" за договором №1025 від 04.02.2022. За умовами вказаних договорів оренди орендарі зобов`язані окремо здійснювати оплату за поставку теплової енергії.

Поряд з цим, колегія суддів вказує на те, що позивач просить стягнути заборгованість за комунальні послуги з постачання теплової енергії до нежитлового приміщення відповідача площею 42,90 кв. м. Тобто, за комунальні послуги з постачання теплової енергії до іншого нежитлового приміщення.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази звернення орендарів щодо укладення ними окремих договорів про постачання теплової енергії.

Також суд вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції з приводу того, що позивачем не надано жодних документів, які б свідчили про те, що спірне нежитлове приміщення площею 42,90 кв. м за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, 12А, знаходиться на балансі або в користуванні відповідача.

Відповідно до ч. 5 ст. 22 Господарського кодексу України (далі - ГК України) держава реалізує право державної власності у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління щодо суб`єктів господарювання, що належать до цього сектора і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління.

Основу правового режиму майна суб`єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління. Господарська діяльність може здійснюватися також на основі інших речових прав (права володіння, права користування тощо), передбачених Цивільним кодексом України (ч. 1 ст. 133 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим кодексом та іншими законами.

Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства (ч. 2 ст. 136 ГК України).

Як було встановлено вище, у рішенні №284/5096 від 02.12.2010 "Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва" затверджено переліки об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Києва згідно з додатками 1- 10 до цього рішення та доручено виконавчому комітету закріплювати такі об`єкти на праві господарського відання чи оперативного управління за підприємствами, організаціями та установами, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва. У додатку №10 до цього рішення наведений перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва, що розміщені в Шевченківському районі, до яких віднесено, зокрема, нежитлові приміщення площею 137,50 кв. м за спірною адресою.

Верховний Суд у постанові від 08.06.2022 у справі №640/19786/19 встановив, що Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" відповідно до статуту створене з метою забезпечення ефективного управління, належного утримання житлового та нежитлового фонду, утримання прибудинкових територій, об`єктів благоустрою та отримання прибутку. Предметом діяльності підприємства є, зокрема, утримання житлового і нежитлового фонду, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та закріплене за підприємством на праві господарського відання, а також обслуговування житлового та нежитлового фонду, що не належить до комунальної власності міста Києва, на договірних засадах у встановленому порядку.

Вище судом встановлено, що Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація розпорядженням №801 від 30.12.2016 закріпила за відповідачем на праві господарського відання нежитлові приміщення за спірною адресою загальною площею 137,50 кв. м під інвентарним номером №6507.

Крім того, вказаним розпорядженням на відповідача покладено обов`язок здійснювати контроль за використанням майна, яке закріплене за ним, зберігання, а у разі відсутності - виготовлення технічної документації на таке майно.

Отже, спірне приміщення, площа якого є меншою, також передане відповідачу, що останнім не спростовано.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. ч. 1 та 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

17.10.2019 набув чинності Закон України №132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема, внесено зміни до ГПК України та змінено назву ст. 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" і викладено її у новій редакції, фактично, впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, 23.10.2019 у справі №917/1307/18, 18.11.2019 у справі №902/761/18, 04.12.2019 у справі №917/2101/17 та 25.06.2020 у справі №924/233/18).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Такий підхід також узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж.К. та інші проти Швеції" суд наголосив, що у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту. Скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні Європейського суду з прав людини від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України", в якому суд, оцінюючи фактичні обставини справи, звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

З урахуванням наведеного, оцінюючи надані сторонами докази, суд застосовує поряд зі ст. 79 ГПК України стандарт "balance of probabilities" ("баланс ймовірностей"), за яким факт є доведеним, якщо після оцінки доказів внутрішнє переконання судді каже йому, що факт скоріше був, а ніж не мав місце.

Таким чином висновки місцевого господарського суду спростовуються встановленими обставинами справи щодо закріплення нежитлового приміщення на праві господарського відання за відповідачем, який, у свою чергу, зобов`язаний сплачувати за теплову енергію.

Також апеляційний суд вважає необґрунтованими висновки місцевого господарського суду з приводу відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження обсягу спожитої теплової енергії відповідачем у період з жовтня 2019 року по грудень 2021 року, а також вартості теплової енергії.

Судом встановлено та відповідачем не заперечується, що будинок по вул. Пушкінській, 12А у м. Києві оснащений інженерною мережею з централізованого опалення. Нежитлові приміщення розташовані у житловому будинку за вказаною адресою мають спільну інженерну мережу з централізованого опалення, у зв`язку з чим технічна можливість не поставлення теплової енергії відповідачу у позивача відсутня.

Відповідно до п. 29 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1198 від 03.10.2007 (далі - Правила №1198) теплова енергія постачається безперервно.

Згідно з п. 36 Правил №1198 теплопостачальна організація зобов`язується забезпечувати протягом обумовленого в договорі часу безперервне постачання теплової енергії (за винятком нормативно встановлених перерв), підтримувати параметри теплоносія, що подається з колекторів джерела теплової енергії, на вході в теплову мережу споживача теплової енергії відповідно до температурного графіка теплової мережі, не допускаючи відхилення параметрів, визначених договором.

Пунктом 3 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 (далі - Правила №630), встановлено, що послуги надаються споживачам безперебійно, виключно за винятком часу перерв, визначених відповідно до частини 3 ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Також відповідно до п. 40 Правил №1198 споживач теплової енергії зобов`язаний, зокрема, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих правил.

З матеріалів справи вбачається, що нарахування за надані послуги теплопостачання здійснювалося на підставі відомостей споживання та діючих в період споживання тарифів.

За період постачання теплової енергії при оформленні щомісячно рахунку-фактури постачальником застосовувався затверджений тариф на теплову енергію, що підтверджується щомісячним обліковим записом.

Обсяг спожитої відповідачем теплової енергії в ГКал., а також щомісячне нарахування по особовому рахунку відображені в облікових картках споживача за його обліковим записом №1532986-05, копії яких надані позивачем.

Матеріалами справи підтверджено, що у спірний період позивач поставив відповідачу теплову енергію за вищевказаною адресою. Ці обставини підтверджуються, зокрема, актом прийняття теплового вузла обліку, актом про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи та актами перевірки стану вузла обліку, які підтверджують, що житловий будинок обладнаний комерційним приладом обліку, який опломбований та готовий до роботи.

Отримання відповідачем послуг теплопостачання підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: корінцями нарядів на включення та відключення об`єкту теплоспоживання; відомостями обліку спожитої теплової енергії, що підтверджує обсяги споживання теплової енергії; обліковими картками (помісячно), що підтверджують порядок нарахування, враховуючи обсяг спожитої теплової енергії відповідачем (як частки опалювальної площі будівлі), кількість діб/годин роботи (споживання) та її вартість.

Як вбачається з корінців нарядів на включення та відключення вказаного будинку в період опалювального сезону, споживачем в них зазначено Комунальне підприємство "ЦОС Шевченківського району".

Колегія суддів зауважує, що на підставі виданих корінців нарядів підключається весь будинок за вказаною адресою в цілому. На окрему частину нежитлового приміщення корінці нарядів не видаються. А тому споживачем в корінцях нарядів зазначається обслуговуюча організація, яка здійснює комплексне обслуговування всього житлового будинку в цілому за певною адресою. Саме тому в корінцях нарядів зазначена інформація стосовно Комунального підприємства "ЦОС Шевченківського району", що в свою чергу спростовує зворотні доводи відповідача, які не ґрунтуються на вимогах закону.

За таких обставин, позивачем доведено факт включення та відключення будинку в період опалювального сезону за спірні періоди, та факт підключення/відключення до/від постачання теплової енергії всього будинку.

При цьому судом враховано, що питання прийняття облікових карток (табуляграм) в якості доказів у справах про стягнення заборгованості за договорами постачання (купівлі - продажу) теплової енергії у гарячій воді, у контексті їх оцінки судами, неодноразово вирішувалося у судовій практиці (постанови Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №910/6652/17, 12.07.2018 у справі №910/6654/17, 12.10.2018 у справі №910/30728/15 та 03.09.2020 у справі №910/17662/19).

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що відсутність письмового договору про постачання теплової енергії не звільняє осіб, які використовують теплову енергію без укладання договору на теплопостачання, від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію.

Так, положеннями ст. ст. 13, 19 та 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Наведені висновки, викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №922/4239/16, 25.09.2019 у справі №522/401/15-ц та 10.12.2018 у справі №638/11034/15-ц.

Відповідно до п. п. 24 та 25 Правил №630 споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Однак, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Процедура відключення приміщення від внутрішньобудинкових мереж, встановлена Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №4 від 22.11.2005.

Разом з цим, відповідачем під час розгляду справи не надано жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження відключення від теплопостачання будинку, розташованого по вул. Пушкінській, 12А, а тому у відповідача існує обов`язок щодо відшкодування вартості спожитої ним теплової енергії. При цьому, відповідачем не спростовано належними, допустимими та достовірними доказами відомості щодо обсягів отриманої теплової енергії, нарахування боргу, а також не надано доказів здійснення оплати останньої.

За наведених обставин спростовуються аргументи відповідача, висловлені ним під час розгляду справи, щодо відсутності підстав для нарахування спірної заборгованості з огляду на відсутність укладеного договору.

Отже, висновки суду першої інстанції з приводу відсутності належних доказів на підтвердження факту надання послуг є помилковими.

Статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов`язання в силу приписів ст. 525 ЦК України не допускається.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач (будинку, групи будинків, житлового комплексу) - це власник відповідного майна або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно і уклала договір купівлі-продажу теплової енергії з теплогенеруючою або теплопостачальною організацією, а також договори на надання житлово-комунальних послуг з кінцевими споживачами; постачання теплової енергії (теплопостачання) - це господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору; житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; споживач теплової енергії - це фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору; суб`єкти відносин у сфері теплопостачання - це фізичні та юридичні особи незалежно від організаційно-правових форм та форми власності, які здійснюють виробництво, транспортування, постачання теплової енергії, теплосервісні організації, споживачі, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Як передбачено ч. 1 ст. 9 вказаного закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Разом з цим, Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" не надано суду доказів виконання зобов`язання з оплати послуг по теплопостачанню за спірний період у розмірі 26065,59 грн.

Відповідно до п. 20 Правил №630 плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У платіжному документі передбачаються графи для зазначення поточних і попередніх показань засобів обліку води, теплової енергії, різниці цих показань або затверджених нормативів (норм) споживання, тарифу на даний вид послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу.

Як було зазначено, наявними у матеріалах справи корінцями нарядів на включення та відключення будинку на опалювальний сезон, а також відомостями споживання теплової енергії підтверджується, що у спірний період постачальник поставив відповідачу теплову енергію за спірною адресою.

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про теплопостачання" споживач теплової енергії має право на приєднання до теплової мережі відповідно до нормативно-правових актів.

Позивач здійснював постачання теплової енергії до нежитлового приміщення житлового будинку за спірною адресою, яке приєднане до загальнобудинкової системи теплової мережі.

Факт постачання теплової енергії до житлового будинку підтверджується корінцями нарядів на включення та відключення вказаного будинку в період опалювального сезону. Обсяг спожитої теплової енергії за спірний період підтверджується відомостями обліку споживання теплової енергії та обліковими картками.

З урахуванням усього вищезазначеного, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи позивача з приводу наявності заборгованості відповідача з оплати послуг по теплопостачанню в розмірі 26065,59 грн за період із серпня 2019 року по грудень 2021 року.

Дослідивши всі матеріали справи в їх сукупності суд апеляційної інстанції вважає, що надані позивачем докази на підтвердження позовних вимог є більш вірогідними ніж докази, надані відповідачем в їх спростування. Втім, наведеного суд першої інстанції не врахував та дійшов хибного висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Отже, доводи скаржника з приводу надання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження факту та обсягів споживання теплової енергії у спірний період підтверджуються встановленими вище обставинами справи.

Також, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 3448,76 грн інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 1308,76 грн, нарахованих за період з 01.08.2019 по 31.12.2021.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання в вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМ України №630 від 21.07.2005 (які діяли за спірний період), розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

З огляду на те, що у спірний період відповідач фактично споживав житлово-комунальні послуги (централізоване опалення) без укладення письмового договору про надання житлово-комунальних послуг, з урахуванням положень наведених правил, відповідач повинен був здійснювати оплату за спожиті послуги не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяця (в строки, визначені законом).

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що останні виконані вірно, а тому обґрунтованими до стягнення є заявлені позивачем суми 3% річних та інфляційних втрат.

Як наслідок, позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" підлягають задоволенню у повному обсязі.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76 та 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Як передбачено ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2023 у справі №910/4082/22 ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та неправильного застосування норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Отже, апеляційна скарга Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва".

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.

Вказана справа є малозначною, а тому прийнята постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2023 у справі №910/4082/22 скасувати та ухвалити нове рішення.

3. Позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" задовольнити.

4. Стягнути з Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" (04050, м. Київ, вул. Білоруська, буд. 1, ідентифікаційний код 34966254) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (01001, м. Київ, пл. Івана Франка, буд. 5, ідентифікаційний код 40538421) заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 26065 (двадцять шість тисяч шістдесят п`ять),59 грн, 3% річних у розмірі 1308 (одна тисяча триста вісім),76 грн та 3448 (три тисячі чотириста сорок вісім),76 грн інфляційних втрат.

5. Стягнути з Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" (04050, м. Київ, вул. Білоруська, буд. 1, ідентифікаційний код 34966254) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (01001, м. Київ, пл. Івана Франка, буд. 5, ідентифікаційний код 40538421) 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна),00 грн витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та 3721 (три тисячі сімсот двадцять одна),50 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.

7. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко