ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 рокуСправа № 912/2381/23

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Глушкова М.С., розглянувши у відкритому судовому засідання за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Антоновича, 51, м. Київ, 03150)

до Фізичної особи-підприємця Коржа Юрія Миколайовича ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 18 162,06 грн,

секретар судового засідання - Проскурня О.О.

представники сторін участі в судовому засіданні не брали,

в судовому засіданні підписано вступну та резолютивну частини рішення без проголошення,

УСТАНОВИВ:

В обґрунтування позовних вимог Державна служба України з безпеки на транспорті зазначала, що у зв`язку із перевезенням автотранспортом відповідача вантажу, вагові параметри якого перевищують нормативні, з Фізичної особи - підприємця Коржа Юрія Миколайовича підлягає стягненню відповідна плата.

Ухвалою від 25.12.2023 господарський суд залишив без руху позовну заяву та встановив строк для усунення недоліків. У межах встановленого судом строку позивачем усунуто недоліки позовної заяви, про що до суду 29.12.2023 подано відповідні докази.

Ухвалою від 25.12.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судовий розгляд призначив на 23.01.2024.

03.01.2024 до суду від позивача надійшла заява про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмета спору.

05.01.2024 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечено позовні вимоги повністю та зазначено про погашення заборгованості в добровільному порядку, на підтвердження чого надано платіжну інструкцію №0.0..1 від 28.12.2023.

18.01.2024 до суду від позивача надійшла заява про повернення судового збору.

25.01.2024 у судовому засіданні оголошено перерву до 06.02.2024.

02.02.2024 до суду надійшло повідомлення відповідача про відсутність в електронній судовій справі документів, поданих позивачем після 29.12.2023.

Також, 02.02.2024 відповідач подав до суду заяву про розмір судових витрат, які останній просив стягнути з позивача.

06.02.2024 у судовому засіданні оголошено перерву до 15.02.2024.

13.02.2024 до суду від позивача надійшло заперечення на заяву про розмір судових витрат, понесених відповідачем у зв`язку із розглядом справи.

05.02.2024 від відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Представники сторін в судовому засіданні не брали, хоча повідомлені належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання.

З огляду на викладене, господарський суд розглядає справу в судовому засіданні 15.02.2024 за відсутності представників сторін.

У судовому засіданні 15.02.2024 досліджено докази у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив таке.

Посадовою особою Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, а саме; старшим державним інспектором Гринчуком В.В. 07.07.2021 на підставі направлення на рейдову перевірку № 026491 від 06.07.2021 на 40 км + 639 м а/д М-28 "Одеса-Южний" було проведено рейдову перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом (а.с. 38).

Під час перевірки був зупинений транспортний засіб марки DAF ХF 105.410/МАЗ 9758, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Так, згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 власником транспортного засобу DAF ХF 105.410, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 є ФОП Корж Ю.М. (а.с. 30)

Працівником Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки DAF ХF 105.410/МАЗ 9758, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 / НОМЕР_4 , у результаті якого було виявлено перевищення нормативних вагових параметрів, а саме: навантаження на одиночну вісь склало 12,32 тонн при допустимих 11 тонн що підтверджується копією талона про зважування від 07.07.2021 (а.с. 28).

За результатами перевірки було складено:

довідку № 0075445 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 07.07.2021 (а.с. 26);

акт № 0063535 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 07.07.2021 (а.с. 27);

акт № 290937 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 07.07.2021 (а.с. 24), яким зафіксовано перевезення вантажу без оформлення дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України при перевищенні вагових обмежень, чим порушено норми, передбачені пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306. А також, за встановленим фактом перевищення ФОП Корж Ю.М. було нараховано плату за проїзд великовагового транспортного засобу у розмірі 562,95 євро, що еквівалентно 18 162 грн. 06 коп. (курс НБУ станом на 07.07.2021 за 1 євро = 32,2623), про що складено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування б/н від 07.07.2021 (а.с. 27).

Дії працівників Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки щодо проведення габаритно-вагового контролю та складання розрахункової плати за проїзд відповідачем оскаржувались до Кіровоградського окружного адміністративного суду.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.08.2022 по справі № 340/2936/22 відмовлено у задоволені позову ФОП Коржа Ю.М. Вказане рішення суду набрало законної сили 30.09.2022.

У зв`язку із зазначеним, позивачем направлено відповідачу "повідомлення про заборгованість" від 21.11.2023р. №91378/5.4.1/24-23 про сплату заборгованості по розрахунку "плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транпсортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акта про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 07.07.2021 №0063535" в сумі 18 162,06 грн. У вказаному повідомленні зазначено про необхідність оплати протягом 10-ти днів з дня отримання даного повідомлення. Вказане повідомлення отримано відповідачем 25.11.2023.

Позивач зазначає, що на момент подання позовної заяви до суду (19.12.2022) відповідачем не сплачено кошти у добровільному порядку.

В подальшому відповідачем 28.12.2023 сплачено 18 162,06 грн плати за проїзд.

Розглядаючи спір по суті, суд враховує таке.

Правовий статус Державної служби з безпеки на транспорті визначено Положенням про Державну службу України з безпеки на транспорті, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі - Положення №103).

Так, у п. 1 Положення №103 передбачено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури, який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Як визначено підп. 1, 3 п. 4 Положення №103, основним завданням Укртрансбезпеки є: реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті; здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.

Відповідно до покладених на неї завдань, у силу підп. 2, 15, 27 п. 5 Положення №103, Укртрансбезпека здійснює: державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; габаритно-ваговий контроль транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю; стягнення, у тому числі в судовому порядку, плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування з транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

При цьому, як визначено у п. 8 Положення №103, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Отже, позивач є органом, який уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відповідно до ч. 12 ст. 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" (у редакції, чинній на момент проведення перевірки) державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

За змістом ч. 1 та 4 ст. 48 названого Закону автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Згідно зі ст. 33 Закону України "Про автомобільні дороги" (у редакції, чинній на момент проведення перевірки) рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України "Про дорожній рух" (у редакції, чинній на момент проведення перевірки) з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30 (далі - Правила №30), встановлено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Згідно з п. 4 Правил №30 рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Рух транспортних засобів та їх составів загальною масою до 40 тонн включно, якщо вони не є великогабаритними і контейнеровозів загальною масою до 46 тонн включно та заввишки від поверхні дороги до 4,35 метра включно (на встановлених Укравтодором, Укртрансбезпекою і Національною поліцією маршрутах, які погоджено з організаціями, зазначеними в пунктах 9-13 цих Правил), здійснюється без дозволу (п. 5 Правил №30).

Відповідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (у редакції, чинній на момент проведення перевірки) за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Як визначено наведеним пунктом, рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

За положеннями ч. 1 ст. 47 Закону України "Про автомобільний транспорт" (у редакції, чинній на момент проведення перевірки) до внутрішніх перевезень вантажів відносяться перевезення вантажів між пунктами відправлення та призначення, розташованими в Україні, та комплекс допоміжних операцій, пов`язаних з цими перевезеннями, а також технологічні перевезення вантажів, що здійснюються в межах одного виробничого об`єкта без виїзду на автомобільні дороги загального користування.

Плата за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів визначається відповідно до положень Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879 (далі - Порядок №879).

Як визначено у п. 3 Порядку №879 (у редакції, чинній на момент проведення перевірки), габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

При цьому габаритно-ваговим контролем транспортних засобів, як унормовано підп. 4 п. 2 Порядку №879, є контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки (підп. 3 п. 2 Порядку №879).

У силу п. 21 Порядку №879 у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Згідно з п. 23 Порядку №879 власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб.

Як визначено у п. 30 Порядку №879, плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів. Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра.

Окрім того, як зазначено у п. 31-1 Порядку №879, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі.

Відповідно до п. 26, 27 Порядку №879, кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету. Плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Згідно з п. 31-1 Порядку №879 перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Як встановлено матеріалами справи, працівником позивача із дотриманням правових положень проведена перевірка додержання вимог діючого законодавства про автомобільний транспорт під час перевезення вантажу відповідачем, результати якої зафіксовані у складених документах, які наявні в матеріалах справи і наводяться в даному рішенні вище.

При перевірці установлені допущені відповідачем порушення порядку проїзду автомобільними дорогами, а саме перевищення нормативних вагових параметрів, у зв`язку з чим правомірно нарахована плата у сумі 562,95 євро, що станом на 07.07.2021 еквівалент 18 162,06 грн.

Пунктами 37, 41 Порядку №879 визначено, що учасники відносин у сфері габаритно-вагового контролю несуть відповідальність згідно із законодавством, а дії або бездіяльність учасників відносин у сфері габаритно-вагового контролю можуть бути оскаржені в установленому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

При цьому, юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад правопорушення, елементами якого є шкода, вина та протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем порушено вимоги вказаних вище нормативних актів, що встановлено наведеними вище доказами.

Відповідно до п. 31-1 Порядку №879 перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Відповідачем у визначений вище термін кошти добровільно сплачені не були.

Несплачена перевізником - власником транспортного засобу у встановлені чинним законодавством строки плата за проїзд великогабаритного транспорту з перевищенням вагових параметрів набула статусу заборгованості перед Державним бюджетом України.

Відповідач заперечуючи проти позову, у наданому до суду відзиві вказав, що сума заборгованості була погашена в повному обсязі 28.12.2023, на підтвердження чого посилається на платіжну інструкцію №0.0..1 від 28.12.2023 на суму 18 162,06 грн.

03.01.2024 позивач до суду подав заяву про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмета спору та заяву про повернення судового збору, вказуючи, що відповідач добровільно погасив борг в розмірі 18 162,06 грн, на підтвердження чого надав виписку з рахунку за 29.12.2023 та платіжну інструкцію №0.0..1 від 28.12.2023.

Таким чином матеріалами справи підтверджується сплата відповідачем заборгованості в повному розмірі 28.12.2023.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду 27 квітня 2023 року у справі № 910/548/22 вказав, що Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі (відкриття провадження в справі), то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Аналогічну правову позицію висловили Велика Палата Верховного Суду у справі N 13/51-04 (постанова від 26.06.2019) і Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду, зокрема у справі N 916/144/18 (постанова від 25.07.2019).

За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі N 13/51-04, закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.12.2023 позивач звернувся до Господарського суду Кіровоградської області з позовом, що підтверджується відміткою суду про отримання позовної заяви вх. N 2381/23 від 19.12.2023.

Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 25.12.2023 позовну заяву залишено без руху. Вказаною ухвалою позивачу надано строк для усунення недоліків, який не перевищує 5 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

29.12.2023 від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 29.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Як зазначено судом вище, відповідач сплатив позивачу заборгованість в розмірі 18 162,06 грн - 28.12.2023.

Таким чином, предмет спору на час надання до суду позивачем заяви про усунення недоліків та відкриття провадження у справі був відсутній, оскільки оплата заборгованості була здійснена відповідачем до відкриття провадження у справі. Тобто спір не припинив своє існування в процесі розгляду справи, а тому провадження у справі не підлягає закриттю з підстав відсутності предмету спору.

За таких обставин, враховуючи, що предмет спору між сторонами на час відкриття провадження у справі був відсутній, суд вважає, що клопотання позивача про закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю предмета спору, задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, в тому числі доведені належними та допустимими доказами обставини погашення відповідачем суми боргу в розмірі 18 162,06 грн до відкриття провадження у справі, у задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю, оскільки така сума боргу не існувала на час відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір залишається за позивачем.

Таким чином, клопотання позивача про повернення судового збору задоволенню не підлягає.

Розглядаючи заяву відповідача про розмір судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Зі змісту ч. 3 ст. 126 ГПК України випливає, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У свою чергу, вимоги ч. 8 ст. 129 ГПК України передбачають, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем у відзиві на позов наведено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Згідно із попереднім розрахунком судових витрат, наведеним у відзиві, очікувані витрати відповідача на правову допомогу становлять 5 000,00 грн та 500 грн витрат на поштові послуги. Також відповідачем зазначено, що докази понесених витрат та детальний розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу буде наданий до суду відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Суд зазначає, що відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться (ч. 8 ст. 252 ГПК України).

З аналізу положень ч. 8 ст. 129, ч. 13 ст. 8, ст. 252 ГПК України вбачається, що, на відміну від розгляду справи у порядку загального провадження, який передбачає стадію судових дебатів, розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання не передбачає проведення судових дебатів. У такому випадку заява про відшкодування судових витрат на правову допомогу, має бути зроблена стороною до закінчення розгляду справи, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення розгляду справи, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення господарським судом.

Докази витрат на правничу допомогу подані відповідачем з дотриманням строку, встановленого ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Зі змісту ч. 3 ст. 126 ГПК України випливає, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 2 ст. 126 ГПК України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За змістом ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу відповідачем надано у матеріали справи: Договір від 21.02.2022 про надання правової (правничої) допомоги, укладеного між відповідачем та Адвокатським бюро "Олега Пономарьова", Додаткову угоду до даного договору від 05.01.2024, акт приймання-передачі наданої правової (правничої) допомоги від 01.02.2024, рахунок №1 від 01.02.2024 (а.с. 120-124).

Згідно із Актом приймання-передачі наданої правової (правничої) допомоги від 01.02.2024 відповідачу надані послуги на правову допомогу.

Оцінивши подані відповідачем докази, суд прийшов до висновку, що витрати на правничу допомогу по справі підтверджені відповідачем.

В той же час, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

Крім того, відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Судом враховується, що у зв`язку із порушенням відповідачем умов перевезення вантажу, що встановлено в рішенні суду вище, позивачем направлено відповідачу "повідомлення про заборгованість" від 21.11.2023р. №91378/5.4.1/24-23 про сплату заборгованості по розрахунку "плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акта про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 07.07.2021 №0063535" в сумі 18 162,06 грн. У вказаному повідомленні зазначено про необхідність оплати протягом 10-ти днів з дня отримання даного повідомлення. Вказане повідомлення отримано відповідачем 25.11.2023. Таким чином, строк оплати у відповідача закінчився 05.12.2023.

Отже, станом на день подачі позову до суду, а саме: 19.12.2023 року відповідач не оплатив плату за проїзд, і відповідно спір на момент подачу позову виник внаслідок неправильних дій відповідача.

Крім того, судом встановлено, що адресою місцезнаходження відповідача згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є вул. Незалежності, 35, м. Бобринець, Бобринецький район, Кіровоградська область, 27200.

Вказану адресу місцезнаходження також зазначає і сам відповідач в поданому відзиві на позов та у всіх інших заявах у справі.

За вказаною поштовою адресою відповідач отримав від відповідача повідомлення про заборгованість через три дні після його направлення, що підтверджується наявним у справі витягом з веб-сайту Укрпошти про вручення поштового направлення 451).

В той же час, поштове направлення № 918, яким позивачем направлено відповідачу позовну заяву, з 18.12.2023 перебувало у точці видачі/доставки і було повернуто за зворотною адресою з причини: "Закінчення встановленого терміну зберігання".

Аналогічна ситуація із поштовим направленням № 511, яким вже судом направлено відповідачу ухвалу про відкриття провадження у справі, яке також повернуто до суду з відміткою органу поштового зв`язку "за закінченням терміну зберігання".

Таким чином судом встановлено, що відповідачем навмисно вчинялися дії щодо неотримання позовної заяви та процесуальних документів у справі.

Крім того, повідомленням суду про неотримання відповідачем заяви про закриття провадження у справі від 03.01.2024 та відсутність вказаних документів в "Електронному суді" відповідачем введено суд в оману, враховуючи таке.

Заява про закриття провадження у справі направлена позивачем 03.01.2024 о 14:18 год відповідачу на адресу електронної пошти - , що підтверджується скріншотом електронної пошти позивача (а.с. 77). Вказана електрона адреса відповідача є офіційною, яка зазначена в Єдиному державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Таким чином, судом встановлений факт отримання відповідачем 03.01.2024 заяви позивача про закриття провадження у справі.

Також, судом встановлено, що заява про закриття провадження у справі від 03.01.2024 (а.с. 71-72) сформована позивачем 03.01.2024 в системі "Електронний суд", що повністю спростовує твердження відповідача про відсутність такої заяви в системі "Електронний суд" на момент реєстрації відповідача в системі "Електронний суд" 05.01.2024, що підтверджує ознайомлення відповідача із вказаною заявою також 05.01.2024 в системі "Електронний суд". Крім того, відповідачем до повідомлення про відсутність матеріалів у електронній справі не надано доказів їх відсутності в електронній справі (скріншот екрана тощо).

Таким чином судом встановлено, що відповідач на момент укладення додаткової угоди від 05.01.2024 з Адвокатом та підготовки відзиву на позов 05.01.2024 був ознайомлений про наявність заяви позивача про закриття провадження у справі, що спростовує неминучість та необхідність наданих адвокатських послуг відповідачу в призмі критеріїв Європейського суду з прав людини щодо судових витрат в світлі ст. 41 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, викладених в рішенні від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України".

Враховуючи вищезазначене, заява Фізичної особи-підприємця Коржа Юрія Миколайовича про стягнення судових витрат, понесених відповідачем у зв`язку із розглядом справи задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 74, 76, 77, 129, 231, 233, 236-241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні клопотання Державної служби України з безпеки на транспорті про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору - відмовити.

У задоволенні клопотання Державної служби України з безпеки на транспорті про повернення судового збору - відмовити.

У задоволенні позову відмовити.

У задоволенні заяви Фізичної особи підприємця Коржа Юрія Миколайовича про стягнення витрат на правову допомогу - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суд звертає увагу учасників справи про обов`язок зареєструвати свій електронний кабінет та про можливість ознайомлення з матеріалами справи через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему або її окрему підсистему (модуль), що забезпечує обмін документами відповідно до ч. 6 ст. 6 ГПК України.

Копії рішення направити сторонам через систему "Електронний суд".

Повне рішення складено 20.02.2024.

Суддя М.С. Глушков