ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.02.2024м. СумиСправа № 920/845/22

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л., при секретарі судового засідання Виходцевій О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду матеріали справи №920/845/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноблок" (вул. Володимирська, буд. 7, оф. 1, м. Київ, 01025; код за ),

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Крук" (вул. Залізнична, буд. 50, м. Лебедин, Сумська область, 42200; код за ),

про стягнення 1165266,97 грн та зобов`язання вчинити дії,

за участю представників сторін:

від позивача: Руденко А.О. (адвокат, ордер серії АА №0033754 від 29.09.2023),

від відповідача: Берестовський С.О. (адвокат, ордер серії ВМ №1044249 від 15.10.2022),

справа розглядається у порядку загального позовного провадження

установив:

14.10.2022 позивач подав позовну заяву, в якій просить: 1) стягнути з відповідача 1165266 грн 97 коп., в тому числі 593 960 грн 00 коп. оплати за товар, 49 915 грн 00 коп. 3% річних, 142 495 грн 66 коп. пені, 378 896 грн 31 коп. інфляційного збільшення суми боргу відповідно до договору купівлі продажу б/н від 20.08.2021, укладеного між сторонами; 2) зобов`язати відповідача отримати у ТОВ "Техноблок" 107 тонн сої за договором б/н від 20.08.2021.

Ухвалою від 10.11.2022 (суддя Вдовенко Д.В.) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №920/845/22; призначено підготовче судове засідання на 06.12.2022; установлено сторонам строки для надання заяв по суті спору.

Рішенням від 26.01.2023 у справі №920/845/22 позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Крук" (вул. Залізнична, 50, м. Лебедин, Сумська область, 42200, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноблок" (вул. Володимирська, буд. 7, оф. 1, м. Київ, 01025, ) 11582 грн. 04 коп. пені, 4067 грн 74 коп. 3% річних, 30796 грн 68 коп. інфляційних втрат, 2640 грн 05 коп. витрат по сплаті судового збору; провадження у справі в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Крук" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноблок" 129557 грн 04 коп. заборгованості - закрито у зв`язку з відсутністю предмету спору; у задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2023 у справі №920/845/22 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноблок" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Сумської області від 26.01.2023 у справі № 920/845/22 залишено без змін.

30.06.2023 на примусове виконання рішення Господарського суду Сумської області від 26.01.2023 у справі №920/845/22 виданий наказ.

Постановою Верховного Суду від 22.08.2023 у справі №920/845/22 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноблок" задоволено частково; рішення Господарського суду Сумської області від 26.01.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2023 у справі №920/845/22 скасовано в оскаржуваній частині; справу №920/845/22 в скасованій частині передано на новий розгляд до Господарського суду Сумської області.

20.09.2023 матеріали справи повернуті Господарському суду Сумської області.

20.09.2023 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №920/845/22 призначено судді Котельницькій В.Л.

Ухвалою від 25.09.2023 у справі №920/845/22 призначено підготовче судове засідання в скасованій частині рішення від 26.01.2023 у справі №920/845/22 на 13.11.2023; установлено учасникам справи строки для надання заяв по суті справи.

29.09.2023 представник позивача подав письмові пояснення в яких заначив, що за наслідком направлення справи на новий розгляд предметом позову є стягнення 130394,72 грн пені за період з 10.09.2021 по 10.03.2022, 328661,81 грн інфляційних втрат за період з 10.09.2021 по 31.08.2022 та 45404,54 грн 3% річних за період з 10.09.2021 по 26.09.2022. Представник позивача позовні вимоги підтримує та під час нового розгляду справи просить врахувати зазначені пояснення та висновки Верховного Суду викладені у постанові від 18.08.2023 у справі №927/211/22.

09.10.2023 поштою представник позивача надіслав заяву про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (вх №3876), відповідно до якої просив усі судові засідання у справі №920/845/22 провести за участі адвоката Руденка Андрія Олександровича (e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою від 16.10.2023 у справі №920/845/22 задоволено заяву представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (вх №3876 від 09.10.2023) у справі №920/845/22; постановлено провести підготовче судове засідання у справі №920/845/22, призначене на 13.11.2023, 11:00 та усі наступні судові засідання за участю представника ТОВ «Техноблок» адвоката Руденка Андрія Олександровича (e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у підсистемі відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

17.10.2023 відповідач через систему «Електронний суд» надіслав відзив на позовну заяву (вх №962), за яким представник відповідача зазначив, що пункт 3.2 договору купівлі-продажу від 20.08.2021 визначає: «Термін оплати: 80% вартості товару - передплата протягом 20 календарних днів з моменту підписання договору, 20% вартості товару - після надання продавцем всіх документів, зазначених у п.4.3 та п. 4.4 цього договору та реєстрації податкової накладної на передплату». Пункт 4.4 договору купівлі-продажу від 20.08.2021 передбачає: «Продавець надає покупцю рахунок-фактуру з визначеним терміном дії оплати товару не менше ніж за 3 (три) дні до моменту відвантаження товару на склад покупця; видаткову накладну на товарно-транспортну накладну (форма №1-ТТН додаток № 7 заповнену відповідно до Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні) продавець надає по факту навантаження податкову накладну та/або розрахунок коригування по першій із подій (факт попередньої оплати або факт реалізації товару): на погодження покупці - в день виникнення податкового зобов`язання, а зареєстровану в єдиному реєстрі податкових накладних - не пізніше п`яти календарних днів, наступних за датою їх складання». Зазначене, на думку представника відповідача, вказує на той факт, що фактичне виконання договору починалося діями саме позивача - продавця за договором, який надає покупцю рахунок-фактуру з визначеним терміном дії оплати товару не менше ніж за 3 (три) дні до моменту відвантаження Товару на склад покупця. В той час представник відповідача зауважує, що зазначений документ позивачем не надавався, відповідно зобов`язання у відповідача не виникло. Доданий до позовної заяви рахунок на оплату № УГ000022081 від 20 серпня 2021 року ТОВ «Крук» не надавався взагалі. ТОВ «Крук» немає у своєму розпорядженні договору купівлі-продажу від 20.08.2021 незважаючи на тривалий розгляд спору та неодноразові звернення до позивача з вимогою надати другий примірник (оригінал) договору, а також у відповідача відсутній рахунок на оплату, що доданий до позовної заяви. Таким чином, відповідач проти позову заперечує та просить відмовити позивачу в задоволення позовної заяви.

08.11.2023 через систему «Електронний суд» представник відповідача директор Чалий Валерій Григорович надіслав заяву про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції (вх №4328) у справі №920/845/22, відповідно до якої просив забезпечити проведення судового засідання у справі №920/845/22 у режимі відеоконференції, визначивши Лебединський районний суд Сумської області (вул. Петропавлівська, 2, Лебедин, Сумська область, 42201, e-mail: ) як суд, відповідальний за проведення відеоконференції під час вищезазначеного судового засідання.

Ухвалою від 09.11.2023 у справі №920/845/22 задоволено заяву представника відповідача ТОВ «Крук» про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (вх №4328 від 08.11.2023) у справі №920/845/22; доручено Лебединському районному суду Сумської області забезпечити участь представника відповідача директора ТОВ «Крук» Чалого Валерія Григоровича у судовому засіданні, призначеному на 13.11.2023, 11:00 у справі №920/845/22, в режимі відеоконференції в приміщенні зазначеного суду.

13.11.2023 розгляд справи, призначений в судове засідання на 11:00, не відбувся у зв`язку із оголошенням на території Сумської області повітряної тривоги. Зазначене підтверджується актом Господарського суду Сумської області від 13.11.2023 у справі №920/845/22.

Ухвалою від 14.11.2023 у справі №920/845/22 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів - до 25.12.202; призначено підготовче судове засідання у справі №920/845/22 на 13.12.2023, 10:00, в режимі відеоконференції.

У підготовчому судовому засіданні 13.12.2023 в порядку ч.5 ст. 233 ГПК України постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті в судове засідання на 29.01.2024, 14:30, в режимі відеоконференції: представник позивача - власними технічними засобами, представник відповідача - в приміщенні Лебединського районного суду.

13.12.2023 представник відповідача електронною поштою надіслав заяву про приєднання до матеріалів справи копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії СМ №000659 від 15.01.2020 та копію ордера серії ВМ №1044249 від 15.10.2022 на ім`я Берестовської С.О., як представника відповідача.

Ухвалою від 14.12.2023 у справі №920/845/22 доручено Лебединському районному суду Сумської області забезпечити участь представника відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Крук», у судовому засіданні, призначеному на 29.01.2024, 14:30, у справі №920/845/22, в режимі відеоконференції в приміщенні зазначеного суду.

29.01.2024 представник відповідача через систему «Електронний суд» надіслав клопотання про долучення доказів (вх №253), за яким просив долучити до матеріалів справи копії актів від 03.01.2024, 15.01.2024, 24.01.2024.

У судовому засіданні 29.01.2024 відповідно до ч. 5 ст. 233 ГПК України постановлено протокольну ухвалу, якою задоволено клопотання представника відповідача про долучення доказів (вх №253 від 29.01.2024) та поновлено відповідачу строк для надання доказів, долучено додаткові докази до матеріалів справи.

У судовому засіданні 29.01.2024 розпочато розгляд справи по суті, до початку судових дебатів представником позивача зроблено заяву в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України.

У судовому засіданні 29.01.2024 згідно з ч. 5 ст. 233 ГПК України постановлено протокольну ухвалу про оголошення перерви з розгляду справи по суті до 06.02.2024, 14:30, в режимі відеоконференції з Лебединським районним судом - представник відповідача, власними технічними засобами - представник позивача Руденко А.О.

Ухвалою від 30.01.2024 у справі №920/845/22 доручено Лебединському районному суду Сумської області забезпечити участь представника відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Крук», у судовому засіданні, призначеному на 06.02.2024, 14:30 у справі №920/845/22 в режимі відеоконференції в приміщенні зазначеного суду.

У судовому засіданні 06.02.2024 встановлено:

Представники позивача та відповідача у судове засідання прибули.

Судом продовжено розгляд справи по суті.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував.

Судовий процес на виконання ч. 1 ст. 222 ГПК України фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Під час судового розгляду, відповідно до статей 209, 210 ГПК України з`ясовані всі обставини, на які учасники справи посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, та досліджені всі докази наявні в матеріалах справи.

У судовому засіданні 06.02.2024 на підставі частини 1 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд установив наступне.

20.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Техноблок» (далі - позивач, продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КРУК» (далі - відповідач, покупець) укладено договір купівлі-продажу №б/н (далі договір).

Відповідно до договору позивач зобов`язується передати у власність відповідача товар, а саме сою у кількості 150 тонн вартістю 16372,68 грн за тонну, загальною вартістю 2855700,00 грн, а відповідач зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах договору (пункти 1.1, 1.2 договору).

Договір набирає чинності з дати підписання його сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (пункт 8.1 договору).

Згідно з умовами пунктів 2.3, 2.5, 2.6, 2.7 договору, товар поставляється автомобільним транспортом покупця за рахунок покупця; моментом переходу права власності на товар вважається підписання товарно-транспортних накладних та (або) видаткових накладних; товар може бути переданий партіями згідно письмового погодження об`ємів та термінів; продавець зобов`язаний передати товар після отримання передплати відповідно до пункту 3.2 договору.

Відповідно до п. 3.2 договору термін оплати: 80% вартості товару передплата протягом 20 календарних днів з моменту підписання договору, 20% вартості товару після надання продавцем всіх документів, зазначених у пункті 4.3 та 4.4 договору та реєстрації податкової накладної на передплату

Форма оплати перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця згідно наданих продавцем рахунків-фактури (пункт 3.1 договору).

Відповідно до п. 5.4 договору покупець зобов`язаний прийняти товар від продавця по вказаній у договорі ціні, кількості та якості; здійснити оплату за товар; сприяти продавцеві у виконанні взятих на себе зобов`язань; виконати всі інші умови даного договору.

Згідно з п. 6.5 договору, у випадку невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором щодо оплати товару покупець сплачує на користь продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочки оплати.

Пунктом 8.1. договору визначено, що договір набирає чинності з дати підписання його сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Позивач на виконання вимог договору виставив відповідачу рахунок від 20.08.2021 № УГ000022081 на оплату товару у кількості 150 тонн вартістю 16700,00 грн за тонну, загальною вартістю з ПДВ 2855700,00 грн.

Відповідно до платіжних доручень від 20.08.2021 №10169 на суму 300600,00 грн, від 13.09.2021 №10264 на суму 360000,00 грн, згідно з рахунком від 20.08.2021 №УГ22081, відповідач перерахував позивачу за сою 660600,00 грн.

За видатковими накладними від 31.08.2021 №УГ000022081 та від 13.09.2021 №УГ000022082 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 820157,04 грн (43,96 т).

Товар отримав представник відповідача начальник комерційного відділу Кісельов Віталій Валерійович на підставі довіреності від 31.08.2021 №109, що видана на отримання від позивача 150 тонн сої за договором купівлі-продажу б/н від 20.08.2021.

Відповідно до платіжних доручень від 18.01.2022 №11054 на суму 10000,00 грн, від 16.02.2022 №11231 на суму 20000,00 грн, згідно з рахунком від 20.08.2021 №УГ22081, відповідач перерахував позивачу за сою 30000,00 грн.

Листом від 09.08.2022 відповідач повідомив позивача, що існуючу заборгованість згідно з договором купівлі-продажу сої б/н від 20.08.2021 в сумі 129557,04 грн не може погасити до закінчення воєнного стану та просив розглянути можливість погашення заборгованості шляхом надання послуг по переробці сої.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач не виконав в повному обсязі зобов`язань за договором купівлі-продажу щодо здійснення попередньої оплати товару у розмірі 80% вартості товару (2284560,00 грн), позивачем було відвантажено відповідачу товару на загальну суму 820157,04 грн, відповідачем перераховано позивачу за товар лише 690600,00 грн. Заборгованість по передплаті складала 1593960,00 грн.

При новому розгляді справи за прострочення оплати товару позивач просить стягнути з відповідача відповідно до пункту 6.5 Договору нарахована пеню в сумі 141976,76 грн за період з 10.09.2021 до 09.03.2022, згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України 3% річних в сумі 49472,28 грн за період з 10.09.2021 до 26.09.2022 та інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 359463,49 грн за період з вересня 2021року по серпень 2022 року, виходячи з суми заборгованості по попередній оплаті в розмірі 1593960 грн., а також витрати по сплат судового збору.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частин першої та другої статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття174 ГК України).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Частинами першою та другою статті 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами (частина третя статті 692 ЦК України).

Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу (частина четверта статті 692 ЦК України).

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 ЦК України (стаття 663 ЦК України).

Двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Так, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.

Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 ЦК України. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 ЦК України (частина перша статті 693 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Відповідно до частини першої статті 697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин. У цьому разі покупець не має права до переходу до нього права власності розпоряджатися товаром, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із призначення та властивостей товару.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19 вказано, що попередня оплата - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар, який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані.

Оплата за товар є попередньою, якщо відповідно до договору вона має бути здійснена до моменту виконання продавцем свого обов`язку з передачі товару саме у власність, тобто до моменту переходу права власності на товар від продавця до покупця. Це випливає з визначення договору купівлі-продажу, наведеного у частині першій статті 655 ЦК України, яка встановлює обов`язок продавця передати товар саме у власність покупця.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Договір купівлі продажу крім основного зобов`язання продавця передати у власність товар, а покупця - оплатити його, може передбачати низку додаткових зобов`язань, встановлювати певну послідовність вчинення дій продавцем та покупцем.

Виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання (частина перша статті 538 ЦК України).

Правилами зустрічного виконання зобов`язання, встановленими статтею 538 ЦК України, передбачено одночасне виконання кожною із сторін свого обов`язку.

У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі (частина третя статті 538 ЦК України).

Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок (частина четверта статті 538 ЦК України).

Верховний Суд у постановах від 20.05.2019 у справі №908/523/18, від 29.01.2020 у справі №903/154/19, від 25.02.2020 у справі №922/1705/19 зазначив, що виходячи з вимог статті 538 ЦК України, у разі нездійснення покупцем попередньої оплати товару, зобов`язання продавця щодо поставки товару не виникає, а нездійснення ним на свій ризик поставки товару без попередньої оплати, не надає продавцю права вимагати оплати такого товару.

Однак, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанова від 18.08.2023 у справі №927/211/22) дійшла висновку, що таке тлумачення приписів частини третьої статті 538 ЦК України є помилковим, оскільки ця норма спрямована на захист інтересів насамперед постраждалої від невиконання договору сторони, яка має право (а не зобов`язана) зупинити виконання свого обов`язку або відмовитися від його виконання у разі порушення або очікуваного порушення свого зобов`язання з боку іншої сторони.

Вказівка "має право" означає, що сторона може скористатися таким додатковим захистом, але ця норма не може тлумачитися як така, що звільняє іншу сторону від виконання зобов`язання.

Таке тлумачення приписів статті 538 ЦК України по суті прирівнює невнесення передоплати до розірвання договору покупцем в односторонньому порядку (відмови від договору), що є неприпустимим, адже договір є дійсним. І право на його розірвання внаслідок неотримання попередньої оплати виникає саме у продавця, а не покупця.

Відповідно до наведених вище приписів чинного законодавства продавець, який не отримав попередню оплату за товар, який ще не перейшов у власність покупця, має право скористатися одним із наступних способів захисту: 1) стягнути суму попередньої оплати відповідно з умовами договору і продовжувати виконувати договір; 2) розірвати договір та вимагати компенсації збитків.

Покупець, який не здійснив попередню оплату відповідно до умов договору, є стороною, яка порушила зобов`язання.

Відмовляючи у стягненні попередньої оплати, суд позбавляє продавця права вибору, передбаченого ЦК України - наполягати на виконанні в натурі укладеного договору чи вимагати його розірвання та стягнення збитків.

Інше тлумачення статті 538 ЦК України нівелює зміст норм щодо належного виконання зобов`язання за договором, та щодо розірвання договору (відмови від договору) в передбаченому законом та договором порядку.

У статті 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (частина перша). Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом (частина сьома).

Залежно від моменту, з якого договір вважається укладеним, розрізняють консенсуальні договори - вважаються укладеними з моменту, як тільки сторони досягли згоди по всіх істотних умовах договору, що має знайти відображення у формі, яка передбачена для даного виду договору; та реальні договори - є дійсними лише після вчинення на основі досягнутої згоди певної дії з передачі предмета договору (перевезення вантажу, позика, дарування).

Договір купівлі-продажу є консенсуальним договором, який вважається укладеним з моменту досягнення згоди щодо істотних умов договору, що підтверджується його підписанням сторонами. Отже, сторона, яка не здійснила попередню оплату за договором купівлі-продажу, всупереч своїм договірним обов`язкам не може вважати договір неукладеним, а обов`язки зі здійснення попередньої оплати неіснуючими.

Якщо сторона втратила інтерес до виконання договору, зокрема до придбання товару, або не вносить попередню оплату через порушення своїх обов`язків продавцем, то така сторона може скористатися правом розірвання договору. Без здійснення відповідних дій її обов`язки з внесення попередньої оплати, передбачені договором, не є припиненими або виконаними, і відповідно інша сторона може звернутися до суду для стягнення відповідних сум заборгованості за договором в примусовому порядку.

Системне тлумачення статті 538, частини другої статті 625, частини першої статті 655, статті 692, частини першої статті 697 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати від покупця оплати товару, сплати процентів за користування чужими грошовими коштами та інфляційних втрат, навіть якщо товар ще не був переданий у власність покупця. При цьому суд повинен враховувати заперечення іншої сторони (покупця) щодо невиконання продавцем своїх інших зустрічних зобов`язань, передбачених договором (не виставлення рахунку-фактури, неповідомлення інформації про готовність товару до відправки, передбаченої договором, недопуск представників покупця для огляду та перевірки товару тощо). Покупець, заперечуючи проти вимоги продавця про стягнення попередньої оплати, також може доводити очікувану неможливість виконання продавцем свого зобов`язання з передачі товару в натурі (знищення, втрату товару) або істотну затримку у виконанні продавцем своїх обов`язків з передачі товару (очікуване істотне порушення).

Отже, Об`єднана палата дійшла висновку про наявність підстав для відступу (уточнення) висновків щодо застосування статті 538 ЦК України, викладених в постановах Верховного Суду від 20.05.2019 у справі №908/523/18, від 29.01.2020 у справі №903/154/19, від 25.02.2020 у справі №922/1705/19.

Статтею 237 ГПК України визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.

Суд зауважує, що відповідно до п. 3.1, 3.2, 5.4.1, 5.4.2 договору відповідач зобов`язаний прийняти товар від продавця по вказаній у договорі ціні, кількості та якості; здійснити оплату за товар у розмірі 80% вартості товару протягом 20 календарних днів з моменту підписання договору, шляхом перерахування покупцем грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця згідно наданих продавцем рахунків-фактури.

Зустрічне зобов`язання позивача за договором визначене в п. 3.1, 5.3.1, 5.3.2 договору, а саме: надати продавцем покупцю рахунки-фактури для перерахування відповідачем грошових коштів на рахунок позивача; прийняти оплату за товар у порядку та розмірі, визначених договором; передати у власність покупця товар по вказаній у договорі ціні, кількості та якості. Інших зустрічних зобов`язань позивача перед відповідачем договір не містить.

Враховуючи положення п. 3 договору з 20.08.2021 (дата підписання договору) та протягом 20 календарних днів відповідач зобов`язувався сплатити позивачу 2284560,00 грн, що складає 80% від загальної вартості товару.

Факт вчинення сторонами дій на виконання договору б/н від 20.08.2021 підтверджується рахунком №УГ22081 від 20.08.2021, видатковими накладними №УГ000022081 від 31.08.2021 та №УГ000022082 від 13.09.2021, довіреністю на отримання товару від 31.08.2021 № 109, листом відповідача від 09.08.2022, в яких міститься посилання саме на договір б/н від 20.08.2021.

Відповідно до матеріалів справи за платіжними дорученнями від 20.08.2021 №10169 на суму 300600,00 грн, від 13.09.2021 №10264 на суму 360000,00 грн, від 18.01.2022 №11054 на суму 10000,00 грн, від 16.02.2022 №11231 на суму 20000,00 грн відповідач перерахував позивачу за товар 690600,00 грн з призначенням платежу «за сою згідно рах. №УГ22081 від 20.08.2021 р. у т.ч. ПДВ 20%», що спростовує доводи відповідача про невиконання позивачем свого зобов`язання по направленню рахунку відповідачеві.

Таким чином, здійснена відповідачем сплата з чітко визначеним призначенням платежу спростовує заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву щодо відсутності у покупця спірного договору та неотримання від позивача рахунку на оплату №УК000022081 від 20.08.2021.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджено, що відповідач не виконав вимоги п. 3.2. договору щодо своєчасної та повної оплати позивачу передплати в розмірі 80% вартості товару при виконанні позивачем своїх зустрічних зобов`язань щодо надання рахунку, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом.

Щодо стягнення з відповідача пені, інфляції та 3% річних в межах нового розгляду справи суд зазначає наступне.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст.612 ЦК України).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно зі ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись, зокрема, неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штраф, пеня), яка сплачується у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 6.5 договору, у випадку невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором щодо оплати товару покупець сплачує на користь продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочки оплати.

Керуючись п. 6.5 договору та статтею 625 ЦК України, відповідно до розрахунку позивачем нараховано відповідачу 130394,72 грн пені за період з 10.09.2021 по 09.03.2022, 328661,81 грн інфляційних втрат за період з 10.09.2021 по 31.08.2022 та 45404,54 грн 3% річних за період з 10.09.2021 по 26.09.2022.

Перевіривши обставини, пов`язані з правильністю здійснення розрахунку пені, 3% річних, інфляційних втрат за допомогою «калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій» на офіційному вебсайті «Платформа: Ліга Закон» за посиланням https://ips.ligazakon.net/calculator/ff, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем умов договору щодо своєчасної та повної оплати авансового платежу за договором, при новому розгляді суд вважає правомірними та обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 130394,72 грн пені, 328661,81 грн інфляційних втрат та 45404,54 грн 3% річних.

Разом з тим, частиною 1 статті 233 ГК України передбачено право суду зменшити розмір стягуваних санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Аналогічне положення міститься в ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз наведених норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, і відповідно питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто, сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Таким чином, розмір штрафних санкцій (неустойки) може бути зменшений за рішенням господарського суду. При цьому, статті 551 ЦК України, 233 ГК України та положення ГПК України не містять норм, які б ставили можливість суду використати право на зменшення заявлених до стягнення з боржника штрафних санкцій в залежність від наявності відповідного клопотання з цього приводу сторони у справі. Тобто суд може реалізувати своє право та прийняти рішення про зменшення розміру неустойки за власною ініціативою.

Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 03.11.2020 у справі № 927/184/13-г.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Загальновідомим та нормативно врегульованим є питання щодо існування на території України надзвичайних обставин, а саме введення воєнного стану, що неодмінно впливає на спроможність своєчасного ведення розрахунків, обмежує безперешкодне провадження господарської діяльності.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який на час розгляду справи не скасований.

Воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб у межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

28 лютого 2022 року Торгово-промислова палата України на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997 №671/97-ВР, Статуту ТПП України засвідчила форс - мажорні обставини (обставин непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24.02.2022 року відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи викладене, Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для об`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору (контракту, угоди тощо) обов`язків згідно із законодавчими чи іншими нормативними актами виконання відповідно яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Суд приймає до уваги те, що заявлені до стягнення суми 3% річних та інфляційних збитків у певній мірі компенсують знецінення несвоєчасно сплачених відповідачем коштів, а також те, що зменшення розміру неустойки (пені) є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

Таким чином, оскільки зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки (пені) є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши матеріали справи, враховуючи співмірність негативних наслідків для відповідача з інтересом позивача, зменшує розмір пені до 1000,00 грн.

Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України.

Згідно з ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до матеріалів справи позивачем доведено належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилався, як на підставу позову. Водночас, з урахуванням наведених вище обставин зменшення пені, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення 1000,00 грн пені, 328661,81 грн інфляційних втрат та 45404,54 грн 3% річних. В іншому суд відмовляє.

При ухваленні рішення в справі, суд, у тому числі, вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)на професійну правничу допомогу; 2)пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Нормою статті 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України позивачу за рахунок відповідача відшкодовується 7566,99 грн судового збору.

Керуючись статтями 123, 129, 231, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Крук" (вул. Залізнична, буд. 50, м. Лебедин, Сумська область, 42200; код за ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноблок" (вул. Володимирська, буд. 7, оф. 1, м. Київ, 01025; код за ) 1000,00 грн (одна тисяча грн 00 коп.) пені, 45404,54 грн (сорок п`ять тисяч чотириста чотири грн 54 коп.) 3% річних, 328666,81 грн (триста двадцять вісім тисяч шістсот шістдесят шість грн 81 коп.) інфляційних втрат, а також 7566,99 грн (сім тисяч п`ятсот шістдесят шість грн 99 коп.) витрат зі сплати судового збору.

3. В іншому відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст. 256, ст. 257 ГПК України).

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 6 ГПК України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Повний текст рішення складено та підписано 20.02.2024.

Суддя В.Л. Котельницька