ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
12 лютого 2024 рокуСправа № 921/186/23
Господарський суд Тернопільської області
у складі судді Чопка Ю.О.
при секретарі Саловській О.А.
розглянув матеріали поданої ВАТ "Тернопільський Облагропостач" скарги (вх.№870 від 30.01.2024) на дії, бездіяльність державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у справі
про: 1. Зобов`язання відповідача припинити користування стрілочним переводом СП №10, до врегулювання питання у відповідності до вимог ст. 74, 75 та 78 Статуту залізниць України, утриматись від вчинення будь-яких дій пов`язаних із самовільним (без дозволу власника) використанням належного позивачу стрілочного переводу СП №10, який розташовано на під`їзній колії незагального користування за адресою: м. Тернопіль, вул. Поліська, 14.
2. Стягнення 765 000 грн. доходу, одержаного від самовільного використання стрілочного переходу СП №10 без належних для цього правових підстав.
За участю представників учасників справи:
від заявника: Куляш Руслан Михайлович, юрисконсульт
від Державної виконавчої служби: не з`явилися
Боржник: Тарарук Леонід Ростиславович, адвокат
Постановою Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2023, з врахуванням ухвали від 15.12.2024, апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Тернопільський Облагропостач" за №03/07/23 від 03.07.2023 задоволено. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 05.06.2023 в справі № 921/186/23 скасовано. Позов задоволено. Зобов`язано акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" припинити користування стрілочним переводом СП №10, що розташований на під`їзній колії не загального користування за адресою вул. Поліська, 14 м. Тернопіль.
04.01.2024 на виконання постанови Західного апеляційного господарського суду, місцевим судом видано відповідні накази.
30.01.2024 від Відкритого акціонерного товариства "Тернопільський Облагропостач" надійшла скарга (вх.№870 від 30.01.2024) на дії і бездіяльність державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Зінчука Л.І. щодо примусового виконання наказів Господарського суду Тернопільської області від 04.01.2024 року по справі №921/189/23 (ВП №73835064; ВП№73835175, ВП №73835270) та зобов`язання скасувати неправомірні постанови про зупинення виконавчих дій.
Ухвалою суду від 30.01.2024 прийнято скаргу Відкритого акціонерного товариства "Тернопільський Облагропостач" (вх.№870 від 30.01.2024) на дії і бездіяльність державного виконавця щодо примусового виконання наказів Господарського суду Тернопільської області від 04.01.2024 року по справі №921/186/23 (ВП №73835064; ВП№73835175, ВП №73835270), до розгляду. Судове засідання по розгляду скарги призначено на 12 лютого 2024 року.
Представник стягувача в судовому засіданні 12.02.2024 подану скаргу підтримав у повному обсязі. В обґрунтування поданої скарги зазначив, що 08.01.2024 ВАТ "Тернопільський Облагропостач" звернулося до Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про примусове виконання рішення у справі №921/186/23 до котрої долучив оригінали виданих 04.01.2024 Господарським судом Тернопільської області наказів. 16.01.2024 року державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Зінчуком Л.І. винесено Постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №73835064, ВП №73835175 та ВП №73835270. В порушення ст.28 Закону України "Про виконавче провадження" та п.п. 6-7 Розділу 1 "Інструкції з організації примусового виконання рішень" затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року №512/5 державний виконавець не надіслав на поштову адресу позивача вказаних постанов. Копії постанов про відкриття трьох виконавчих проваджень були надіслані на електронну адресу Стягувача, з якими товариство ознайомилося лише 22 січня 2024 року.
Цього ж дня через "Автоматизовану систему виконавчого провадження" товариство ознайомився із переліком винесених державним виконавцем постанов у кожному із відкритих виконавчих проваджень. Таким чином саме 22.01.2024 стягувачу стало відомо про винесені 16.01.2024 постанови про зупинення виконавчих дій у ВП №73835064, ВП №73835175 та ВП №73835270. Підставою для зупинення виконавчих дій стало положення п.103 розділу ХІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження". Вказані постанови не надсилались на поштову адресу товариства, що свідчить про бездіяльність органу ДВС.
Просить скаргу задоволитити.
16.01.2024 року державним виконавцем відділу керуючись п.103 Розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанови про зупинення вищезазначених виконавчих провадженнях, у зв`язку з набранням чинності Закону України 2468-ІХ 19.08.2022 року про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння процесам релокації підприємств в умовах воєнного стану та економічного відновлення держави.
Також повідомив, що 12.02.2024 державним виконавцем винесено постанови про виправлення помилки у поставах про зупинення виконавчих дій. Розгляд заяви просив здійснювати без участі представника відділення.
Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" та його представник в судовому засіданні доводи скаржника заперечив. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що державним виконавцем правомірно винесено постанови про зупинення виконавчих проваджень №73835064, ВП №73835175 та ВП №73835270 посилаючись на п.103 Розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження". Аналіз наведеної норми Закону свідчить про існування заборони примусового виконання рішень, боржником в яких є Акціонерне товариство "Українська залізниця". Твердження стягувача, що дана норма не стосується Регіональної філії "Львівська залізниця", а лише АТ "Укрзалізниця", оскільки вони мають різні коди ЄДРПОУ та є окремими господарюючими суб`єктами вважає необґрунтованими. Зазначене твердження стягувача спростовується статутом АТ "Українська залізниця", який затверджений постановою КМ України від 02 вересня 2015 року №735. Згідно даного статуту АТ "Українська залізниця" є юридичною особою. Товариство утворене як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності. Товариство утворює філії, представництва, інші відокремлені підрозділи без статусу юридичної особи як на території України, так і за її межами, які діють на підставі положень.
Звертає увагу суду на те, що відповідно до положення про Регіональну Філію Львівська залізниця Акціонерного товариства "Українська залізниця" затвердженого рішенням правління АТ "Укрзалізниця" від 15.06.2021 філія є відокремленим підрозділом АТ "Укрзалізниця"; не має статусу юридичної особи; діє від імені Товариства та в його інтересах; здійснює делеговані Товариством функції у визначеному регіоні транспортної мережі, відповідно до мети, завдань та предмету діяльності Товариства. Також філія не є власником майна. Майно, яким наділена філія, належить Товариству на праві власності або закріплене за Товариством на праві господарського відання.
Таким чином вважає, що дії державного виконавця відповідають нормам Закону, а всі подальші виконавчі дії у виконавчих провадженнях №73835064, №73835270, №73835175 можуть бути вчинені лише після припинення або скасування правового режиму воєнного стану в Україні.
Просить суд відмовити в задоволенні скарги.
Розглянувши скаргу, суд відмовляє в її задоволенні з наступних мотивів.
Статтею 339 ГПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Згідно з ч.1 ст.340 ГПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Відповідно до ст. 340 ГПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
За змістом ч.ч.1, 2 ст.342 ГПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.
Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.
Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України "Про виконавче провадження" (далі Закон) та Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012.
Статтею 1 Закону визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ч.1 ст.5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.
У пункті 7 частини 1 статті 2 Закону розумність строків виконавчого провадження визначено як одну із засад виконавчого провадження.
Відповідно до ч. 1, 5 ст. 13 Закону, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим законом та іншими нормативно-правовими актами. За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом. Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим законом.
У силу ч.1 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Згідно з ч.5 ст.26 Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
Частиною 1 статті 28 Закону передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Як вбачається з матеріалів справи ВАТ "Тернопільський Облагропостач" звернувся 08.01.2024 до Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою про примусове виконання рішення №5.
16.01.2024 Галицьким ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на виконання наказів Господарського суду Тернопільської області від 04.01.2024 виданих у справі №921/186/23 винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень:
- №73835064 про стягнення з АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" на користь ВАТ "Тернопільський Облагропостач" 765000,00 грн;
Цього ж дня, постановами Галицького ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виконавчі провадження №73835064, №73835270 та №73835175 зупинено на підставі п. 103 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження".
Стягувач зазначає, що державним виконавцем в порушення вимог ч.1 ст.28 Закону вказані постанови не направлено на поштову адресу стягувача. Постанови про відкриття постанов надіслані на електронну адресу стягувача з якими товариство ознайомилося лише 22.01.2024.
На думку стягувача вказані дії свідчать про протиправну бездіяльність державного виконавця.
26.03.2022 набрав чинності Закон України "Про внесення зміни до розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" від 15.03.2022 № 2129-IX.
Відповідно до його положень, зокрема, встановлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.
З викладеного вбачається, що строки, передбачені Законом України "Про виконавче провадження" для вчинення виконавчих дій (в тому числі і щодо прийняття рішення про відкриття виконавчого провадження, направлення постанов учасникам виконавчого провадження) перериваються до припинення або скасування воєнного стану.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги позивача (стягувача) в частині визнання протиправною бездіяльності державного виконавця Галицького ВДВС у м. Львові.
Щодо доводів скаржника, що п.103 Розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" не стосується Регіональної філії "Львівська залізниця", а лише на АТ "Укрзалізниця", суд зазначає наступне.
Так, відповідно до п.103 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" тимчасово, на період до припинення або скасування правового режиму воєнного стану в Україні:
1) зупиняється вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень (у тому числі накладення арешту на майно та кошти), боржником за якими є акціонерне товариство "Українська залізниця";
2) підлягають зняттю арешти, накладені до набрання чинності цим Законом на кошти та майно акціонерного товариства "Українська залізниця" у виконавчих провадженнях.
Відповідно до статуту Акціонерного товариства "Українська залізниця" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 року №735 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19 грудня 2023 року № 1338) Акціонерне товариство "Українська залізниця" є юридичною особою, що утворена відповідно до Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 р. № 200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (п.1 Статуту).
Товариство утворене як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовано шляхом злиття, згідно з додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 р. № 200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - підприємства залізничного транспорту).
Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту (п.2 Статуту).
Згідно п.18 Статуту, Товариство в установленому порядку має право бути засновником, співзасновником та учасником інших юридичних осіб.
Товариство утворює філії, представництва, інші відокремлені підрозділи без статусу юридичної особи як на території України, так і за її межами, які діють на підставі положень.
Відповідно до положення про Регіональну Філію "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" затвердженого рішенням правління АТ "Укрзалізниця" від 15.06.2021, Філія є відокремленим підрозділом Товариства, який не має статусу юридичної особи. Філія діє від імені Товариства та в його інтересах, здійснює делеговані Товариством функції у визначеному регіоні транспортної мережі, відповідно до мети, завдань та предмету діяльності Товариства. Філія підпорядковується голові правління Товариства (п.2.1. Положення).
Філія не підлягає державній реєстрації. Відомості про Філію вносяться до реєстраційної справи Товариства та включаються до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (п.2.2. Положення).
Філія володіє та користується майном (крім грошових коштів), яким наділило її Товариство для досягнення мети діяльності Філії, згідно із законодавством, Статутом Товариства та цим Положенням, а також майном, яке придбавається та/або набувається для цілей забезпечення діяльності Філії (п.7.1. Положення).
Філія не є власником майна. Майно, яким наділена Філія, належить Товариству на праві власності або закріплене за Товариством на праві господарського відання (п.7.2. Положення).
Відповідно до ст.95 ЦК України Філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.
Статтею 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" передбачено, що дані про відокремлені підрозділи юридичної особи, такі як: ідентифікаційний код відокремленого підрозділу; найменування відокремленого підрозділу; місцезнаходження відокремленого підрозділу; види діяльності відокремленого підрозділу та ін., входять до відомостей про юридичну особу.
Також, статтею 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" передбачений перелік документів, що подаються для державної реєстрації створення відокремленого підрозділу юридичної особи.
Таким чином, філія (відокремлений підрозділ) підлягає державній реєстрації з присвоєнням їй ідентифікаційного коду. Водночас філія не є юридичною особою та не є власником майна юридичної особи.
У зв`язку з наведеним доводи стягувача, що п.103 Розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" не стосується Регіональної філії "Львівська залізниця", а лише АТ "Укрзалізниця" судом до уваги не приймаються як необґрунтовані.
Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.3 ст.343 Господарського процесуального кодексу України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення скарги, оскільки державний виконавець вчинив дії відповідно до норм чинного законодавства.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 73-74, 86, 234, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд
Заяву залишити без задоволення.
Ця ухвала може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду протягом десяти дня з дня виготовлення повного тексту ухвали.
Повний текст ухвали виготовлено 16 лютого 2024 року.
Суддя Ю.О. Чопко