ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2024 р. Справа№ 911/1870/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

За участю секретаря судового засідання Місюк О.П.

та представників сторін:

позивача - ОСОБА_1;

відповідача - Бай С.Є.;

третьої особи - Стріли П.П.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Аріан-Трейд" на рішення Господарського суду Київської області від 07.12.2023

у справі №911/1870/23 (суддя - Шевчук Н.Г.)

за позовом Військової частини НОМЕР_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аріан-Трейд"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Управління Північно-Східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області

про визнання недійсним пункту договору та стягнення безпідставно отриманих коштів.

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 звернулася з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аріан-Трейд", у якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просила:

- визнати недійсним п. 4.1 договору про закупівлю товарів за державні кошти №29 від 15.07.2022 щодо поставки оливи для двотактних двигунів "Аріан Мото 2Т" (ДК021:2015 код: 09210000-4 - Мастильні засоби), в частині включення до договірної ціни податку на додану вартість за ставкою 20%;

- стягнути з відповідача безпідставно набуті грошові коштів у розмірі 8326,92 грн, 877,92 грн інфляційних втрат та 206,01 грн 3% річних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що між Військовою частиною НОМЕР_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аріан-Трейд" укладено договір №29 від 15.07.2022 про постачання оливи для двотактних двигунів "Аріан Мото 2Т", відповідно до умов якого визначено ставку ПДВ у розмірі 20%. Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 №178 «Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану» установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану, операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби України тощо, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою. Враховуючи вищевикладене, позивач просив визнати недійсним п. 4.1 договору №29 від 15.07.2022 в частині включення до ціни договору суми ПДВ 20%, а також стягнути з відповідача безпідставно набуті грошові кошти, на які нараховано інфляційні втрати та 3% річних.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 26.06.2023 відкрито провадження у справі №911/1870/23, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Рішенням Господарського суду Київської області від 07.12.2023 (повне рішення складене 26.12.2023) у справі №911/1870/23, з урахуванням ухвали від 27.12.2023 про виправлення описок, позов Військової частини НОМЕР_1 задоволено частково, визнано недійсним п. 4.1 договору №29 про закупівлю товарів за державні кошти від 15.07.2022 в частині включення до договірної ціни податку на додану вартість за ставкою 20%, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аріан-Трейд" на користь позивача 8317,92 грн безпідставно набутих коштів, 41,59 грн інфляційних втрат та 34,87 грн 3% річних, в іншій частині вимог у позові відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Аріан-Трейд" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що місцевим господарським судом під час ухвалення оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права (ст. ст. 210, 236 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

В обґрунтування своєї позиції скаржник зауважує, що з наявних в матеріалах справи доказів неможливо встановити, що придбаний товар використовувався військовою частиною для виконання мобілізаційних завдань в умовах воєнного стану, забезпечення транспорту для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, оскільки жодні мобілізаційні завдання до відповідача доведені не були, спірний договір поставки укладався відповідачем не як виконавцем мобілізаційного завдання, а тому вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 №178 не поширюються на спірні правовідносини. Вказане, на переконання апелянта, спростовує доводи позову про безпідставність отримання відповідачем грошових коштів та невідповідність договору вимогам законодавства.

Також відповідач стверджує, що судом першої інстанції неправильно застосовано положення ст. ст. 203, 217, 1212 ЦК України, ст. 180 ГК України, ст. 11 Закону України «Про ціни та ціноутворення», ст. ст. 14, 185, 195 Податкового кодексу України, постанову Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 №178 «Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану» не є «іншим випадком, передбаченим законодавством» та не застосовано Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», постанову Кабінету Міністрів України №870 «Про затвердження правил підготовки проектів актів Кабінету Міністрів України», Положення про Міністерство Оборони України.

Крім цього, скаржник зазначає, що судом першої інстанції допущено порушення положень ст. 236 ГПК України в частині вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.01.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аріан-Трейд" у справі №911/1870/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2024 відкрито апеляційне провадження у справі №911/1870/23, справу призначено до розгляду на 20.02.2024 та встановлено іншим учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

30.01.2024 через систему «Електронний суд» від Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого позивач заперечує проти доводів скарги, просить залишити її без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.

Також 30.01.2024 відзив на апеляційну скаргу надійшов від Управління Північно-Східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області, у якому третя особа просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін, посилаючись на правильність викладених судом висновків.

Заперечуючи проти вимог апеляційної скарги третя особа зауважує, що системний аналіз норм законодавства та обставин справи дає підстави стверджувати, що приписи постанови №178 поширюються в тому числі і на діяльність Військової частини НОМЕР_1 , оскільки закупівлі товарів для забезпечення транспорту військових частин в період воєнного стану можливі лише безпосередньо для виконання потреб та функцій спрямованих на забезпечення оборони України.

Крім того 30.01.2024 від представника Управління Північно-Східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області надійшла заява про участь адвоката Коряка Дмитра Олеговича у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використання власних технічних засобів за допомогою електронного кабінету та підсистеми відеоконференцзв`язку.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2024 задоволено клопотання представника Управління Північно-Східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області про участь у судовому засіданні 20.02.2024 у справі №911/1870/23 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

В судовому засіданні 20.02.2024, яке відбулося в режимі відеоконференції, представники сторін надали пояснення по суті спору. Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Представники позивача та третьої особи заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили залишити без змін оскаржуване рішення суду.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши думку представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як слідує з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, 15.07.2022 між Військовою частиною НОМЕР_1 (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аріан-Трейд" (продавець) укладено договір №29 про закупівлю товарів за державні кошти, згідно умов якого, продавець зобов`язується поставити покупцю - мастильні матеріали, а саме оливу для двотактних двигунів "Аріан Мото 2Т" ТУ У 19.2-9:2016 у кількості 516 кг за ціною 80,60 грн без ПДВ, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити його вартість (п. 1.1 договору та умови специфікації).

Відповідно до п. 4.1 договору загальна вартість товару (сума договору) становить 49907,52 грн, у тому числі ПДВ - 20% - 8326,92 грн.

В розділі 4 договору зазначено, що розрахунки за товар здійснюються шляхом оплати поставленого та належним чином прийнятого товару протягом 25-ти календарних днів після надання в установленому порядку рахунку-фактури та видаткової накладної.

Договір діє з дати набрання ним чинності та до 23.08.2022 (розділ 9 договору).

На виконання цього правочину, Товариство з обмеженою відповідальністю "Аріан-Трейд" поставила товар на суму 49907,52 грн, у тому числі ПДВ - 8317,92 грн, що підтверджується видатковою накладною від 28.07.2022 №ЦБ-401 (а.с. 18).

Військова частина НОМЕР_1 на виконання умов договору оплатила поставлений відповідачем товар у сумі 49907,52 грн, у тому числі ПДВ - 8317,92 грн, що підтверджується платіжним дорученням з відміткою банківської установи про оплату, а саме: №961 від 09.08.2022 на указану суму (а.с. 19).

Водночас, як правильно встановлено судом першої інстанції, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 №178 «Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану» (далі - постанова КМУ №178) установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану, операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби України тощо, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою.

Постанова КМУ №178 набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24.02.2022.

10.04.2023 позивач звернувся до відповідача з претензією №870/1037, згідно якої вимагала добровільно повернути військовій частині сплачену за договором суму податку на додану вартість у розмірі 8326,92 грн, з огляду на прийняття постанови КМУ №178. Дана претензія залишена без відповіді та реагування зі сторони відповідача, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Позивач вважає, що оскільки фактичне постачання товару за договором №29 від 15.07.2022 здійснене відповідачем після набрання чинності постановою КМУ №178 від 02.03.2022, включення до вартості закуповуваних мастильних матеріалів за вказаним договором податку на додану вартість у розмірі 8326,92 грн та подальша його сплата покупцю не відповідає вимогам пп. "г" пп. 195.1.2 п. 195.1 ст. 195 Податкового кодексу України та постанові КМУ №178 від 02.03.2022, а сплачені кошти у сумі 8326,92 грн є безпідставно набутим майном.

Відповідач заперечував проти позовних вимог вказуючи на те, що зміна ціни договору, яка є однією з умов правочину погодженою сторонами, після його виконання не допускається. Також відповідач зазначив, що укладаючи договір сторони знали, що мастильні матеріали не призначені для виконання мобілізаційних завдань в умовах воєнного стану, забезпечення транспорту для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, а тому в ціну договору був включений податок на додану вартість, який і був сплачений.

Частково задовольняючи позовні вимоги місцевий господарський суд виходив з того, що недотримання при укладенні договору вимог податкового законодавства та постанови КМУ №178 зумовлює існування підстав для визнання договору недійсним у частині включення ПДВ до загальної ціни договору. Водночас суд дійшов висновку, що визнання правочину недійсним має своїм наслідком припинення існування підстави його набуття та обумовлює застосування до спірних правовідносин положень ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). А відтак, оскільки відповідачем сума ПДВ отримана за товар, який підлягав оподаткуванню за нульовою ставкою, дана сума коштів підлягає поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України. Поряд з цим, встановивши, що сума ПДВ у розмірі 20%, яка була нарахована на суму товару та сплачена позивачем становила 8317,92 грн, суд частково задовольнив позовні вимоги щодо стягнення з відповідача безпідставно набутих грошових коштів у зазначеному розмірі. Також судом самостійно виконано обрахунок 3% річних та інфляційних втрат на суму ПДВ у розмірі 8317,92 грн та присуджено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 34,87 грн та 41,59 інфляційних втрат.

З наведеними висновками місцевого господарського суду в їх сукупності погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

У частині 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені ст. 215 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 627 ЦК України унормовано, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У статті 180 ГК України деталізовано істотні умови господарського договору.

Так, за приписами ч. ч. 1, 3 цієї статті зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними (ч. 5 ст. 180 ГК України).

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про ціни і ціноутворення» вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Отже, сторони на договірних засадах передбачають формування ціни за договором.

Податок на додану вартість, визначений в п.п. 14.1.178 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі -ПК України), є непрямим податком, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу. Об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку, зокрема, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу (п. "а" п. 185.1 ст. 185 ПК України).

За своєю правовою сутністю ПДВ є часткою новоствореної вартості та сплачується покупцем (замовником послуг).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ПК України, останній регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно із пп. «г» п.п. 195.1.2 ст. 195 Розділу V ПК України за нульовою ставкою оподатковуються операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення наземного військового транспорту чи іншого спеціального контингенту Збройних Сил України, що бере участь у миротворчих акціях за кордоном України, або в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про оборону України» у разі збройної агресії проти України органи державної влади та органи військового управління, не чекаючи оголошення стану війни, вживають заходів для відсічі агресії. На підставі відповідного рішення Президента України Збройні Сили України разом з іншими військовими формуваннями розпочинають воєнні дії.

Таким чином, маючи на меті спростити порядок та сприяти оперативному матеріальному забезпеченню військових формувань, 02.03.2022 було прийнято постанову КМУ №178.

Відповідно до п.п. 1, 2 вищевказаної постанови, до припинення чи скасування воєнного стану операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Міністерства внутрішніх справ, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, інших утворених відповідно до законів військових формувань, їх з`єднань, військових частин, підрозділів, установ або організацій, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24.02.2022.

У постанові КМУ №178 зазначено, що її прийняття обумовлене виконанням мобілізаційних завдань в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64 "Про введення воєнного стану в Україні".

При цьому слід зазначити, що поза увагою скаржника залишилось те, що постанова КМУ №178 містить посилання на підпункт "г" п.п. 195.1.2 п. 195.1 ст. 195 ПК України.

Відтак, ПК України чітко передбачено, що за нульовою ставкою оподатковуються операції для заправки (дозаправки) або забезпечення наземного військового транспорту чи іншого спеціального контингенту Збройних Сил України, що бере участь у миротворчих акціях за кордоном України, або в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно відповіді-листа від 28.12.2022 №125375/99-00-21-03-02-05, наданої на звернення Державної аудиторської служби України, Державна податкова служба України підтвердила, що норми пп. «г» п.п. 195.1.2 п. 195.1 ст. 195 Розділу V ПК України та приписи постанови КМУ №178 застосовується як до операцій з постачання пального, так і до операцій з постачання будь-яких інших товарів, що використовуються для забезпечення транспорту (наприклад, але не виключно, інші паливно-мастильні матеріали, запасні частини для ремонту автомобільної техніки, комплектуючі, автомобільні шини, охолоджуючі рідини, паливний, повітряний та масляні фільтра, свічки запалювання, акумуляторні батареї для автомобілів, номерні знаки на колісні транспортні засоби, фарба автомобільна, інструменти та додаткове обладнання, визначені відповідними нормативними та технічними документами тощо), при умові, що такі операції з постачання здійснюються категоріями суб`єктів, що визначені постановою №178.

Крім того, згідно з індивідуальною податковою консультацією Державної податкової служби України від 06.06.2022 №697/ІПК/99-00-21-03-02-05, нульова ставка податку на додану вартість, відповідно до пп. «г» п.п. 195.1.2 п. 195.1 ст. 195 розділу V Кодексу та постанови КМУ №178, застосовується як до операцій з постачання пального, так і до операцій з постачання будь-яких інших товарів, що використовуються для забезпечення транспорту, при умові, що такі операції з постачання здійснюються категоріями суб`єктів, що визначені постановою №178.

При цьому норми Кодексу не передбачають можливості для платників податку - постачальників здійснювати вибір щодо застосування чи незастосування нульової ставки податку, оскільки застосування установленої діючим законодавством ставки податку є обов`язковим, а не правом платника податку.

Також ДПС зазначила, що застосування нульової ставки ПДВ до операцій з постачання товарів не залежить від факту формування чи не формування постачальниками податкового кредиту за операціями з придбання товарів чи сировини для виготовлення товарів, які надалі постачаються за нульовою ставкою податку.

Тобто, незалежно від того, був сформований постачальником чи ні податковий кредит за операціями з придбання пального (товар для заправки), так і за операціями з придбання будь-яких інших товарів, що використовуються для забезпечення транспорту (інші паливно-мастильні матеріали, запасні частини, комплектуючі, охолоджуючі рідини, інструменти та додаткове обладнання, визначені відповідними нормативними та технічними документами), операції з подальшого постачання таких товарів для визначених постановою КМУ №178 категорій суб`єктів оподатковуються за нульовою ставкою податку на додану вартість. При цьому, оскільки режим застосування нульової ставки не є тотожним режиму звільнення від оподаткування податком на додану вартість, нарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість за правилами, встановленими п. 198.5 ст. 198 розділу V Кодексу, постачальником при здійсненні операцій, що оподатковуються за нульовою ставкою податку на додану вартість, не здійснюється.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що функції, склад Збройних Сил України, правові засади їх організації, діяльності, дислокації, керівництва та управління ними визначає Закон України «Про збройні сили України».

Згідно ч. ч. 1, 2 Закон України «Про збройні сили України» Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Збройні Сили України забезпечують стримування збройної агресії проти України та відсіч їй, охорону повітряного простору держави та підводного простору у межах територіального моря України у випадках, визначених законом, беруть участь у заходах, спрямованих на боротьбу з тероризмом.

Відповідно до положень ст. 3 Закон України «Про збройні сили України» в структурі Збройних Сил України містяться, зокрема, органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видатків та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України.

Фінансування Збройних Сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Фінансування Сил спеціальних операцій Збройних Сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, які виділяються Міністерству оборони України окремим рядком на утримання Сил спеціальних операцій Збройних Сил України, а також інших джерел, передбачених законодавством (ч. 1 ст. 15 Закон України «Про збройні сили України»).

Тобто, з огляду на функції та обов`язки покладені на військові частини, в тому числі Військову частину НОМЕР_1 , всі заходи останніх спрямовані виключно на захист, оборону та недоторканості територіальних кордонів України, що не потребує документального підтвердження, оскільки слідує з аналізу фактичних подій на території України та норм законодавства.

Таким чином слід відмітити, що закупівлі товарів для забезпечення транспорту військових частин в період військового стану, можливо лише безпосередньо для виконання потреб та функцій спрямованих на забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, що прямо передбачено постановою №178.

З урахуванням наведеного вище є необґрунтованими доводи скаржника стосовно того, що він не є виконавцем (учасником) мобілізаційних завдань, які визначені та передбачені вимогами Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», жодні мобілізаційні завдання до відповідача доведені не були, договори поставки ПММ укладалися відповідачем не як виконавцем мобілізаційного завдання, а тому за таких підстав, вимоги постанови КМУ №178 не поширюються на правовідносини, які склалися між Військовою частиною НОМЕР_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аріан-Трейд» на підставі укладеного договору поставки.

Здійснивши системний аналіз указаних норм права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що приписи пп. «г» п.п. 195.1.2 п. 195.1 ст. 195 Розділу V ПК України та приписи постанови КМУ №178 поширюються на діяльність Військової частини НОМЕР_1 .

Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги зазначені вище індивідуальну податкову консультацію від 06.06.2022 №697/ІПК/99-00-21-03-02-05 та лист ДПС від 28.12.2022 №125375/99-00-21-03-02-05, відповідно до яких нульова ставка податку на додану вартість відповідно до пп. «г» п.п. 195.1.2. п. 195.1. ст. 95 розділу V Кодексу та постанови КМУ №178 застосовується, як до операцій з постачання пального, так і до операцій з постачання будь-яких інших товарів, що використовуються для забезпечення транспорту (зокрема, паливно-мастильні матеріали).

За наведеного, оскільки договір №29 від 15.07.2022 про закупівлю товарів за державні кошти укладений між Військовою частиною НОМЕР_1 , як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аріан-Трейд», як постачальником, після прийняття постанови КМУ №178, однак п. 4.1 договору містить положення про те, що сума договору складає 49907,52 грн та включає в себе ПДВ (20%) у сумі 8326,92 грн, вказаний пункт договору суперечить постанові КМУ №178 у частині включення до договірної ціни податку на додану вартість у розмірі 20%, а не за нульовою ставкою.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що операції з постачання позивачу оливи для двотактних двигунів за спірним договором підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою, а отже умова п. 4.1. договору щодо включення суми податку на додану вартість у розмірі 8326,92 грн до ціни договору є безпідставною.

Схожа за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.11.2023 у справі №910/2416/23.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Статтею 217 ЦК України передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Разом з цим у застосуванні наведених положень статей Цивільного кодексу України слід враховувати, що умова договору, щодо якої ставиться вимога про визнання її недійсною, не може бути істотною умовою договору, оскільки в такому випадку правочин має бути визнаний недійсним в цілому. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.03.2018 року у справі №910/22319/16.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Північний апеляційний господарський суд враховує, що виходячи з приписів ст. 217 ЦК України законодавець не встановлює недійсності правочину через недійсність окремої його частини, але лише за умови, якщо є підстави вважати, що правочин міг би бути вчинений без включення до нього цієї недійсної частини.

Зокрема, у випадку, що розглядається, можна припустити наявність договору і без включення до нього умови щодо ПДВ.

Хоча ПДВ й включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) сторонами за домовленістю, тобто у договірному порядку.

Подібний за змістом правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №916/2478/20 та від 03.12.2021 у справі №910/12764/20.

Відтак, оскільки не тільки постановою КМУ №178 від 02.03.2022 визначено нульову ставку податку на додану вартість для операцій з постачання пального та будь-яких інших товарів, що використовуються для забезпечення транспорту, але й це передбачено пп. "г" п.п. 195.1.2 п. 195.1 ст. 195 ПК України, то включення до ціни договору ПДВ у розмірі 20%, враховуючи, що замовником товару за договором виступає Військова частина НОМЕР_1 , суперечить постанові КМУ №178, яка прийнята відповідно до пп. "г" п.п. 195.1.2 п. 195.1 ст. 195 ПК України, що є підставою для визнання недійсним пункту договору в цій частині.

Таким чином, оскільки п. 4.1 договору до ціни договору всупереч вимогам ПК України та постанови КМУ №178 було включено суму ПДВ у розмірі 8326,92 грн, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог в частині визнання недійсними положень такого договору в частині включення до ціни правочину ПДВ.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми сплаченого ПДВ на підставі ст. 1212 ЦК України, колегія суддів відзначає наступне.

Так, згідно правового висновку Верховного Суду, що викладений у п. 37 постанови від 01.06.2021 у справі №916/2478/20, якщо сторона зобов`язання набула кошти (суму ПДВ) за рахунок іншої сторони не в порядку виконання договірного зобов`язання, що виключає застосування до правовідносин сторін норм зобов`язального права, а поза підставами, передбаченими договором, внаслідок їх перерахування на рахунок відповідача понад вартість товару, який було поставлено, то такі кошти набуто на підставі ст. 1212 ЦК України.

За положеннями ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Отже, зобов`язання з повернення безпідставно набутого майна виникає відповідно до ст. 1212 ЦК України за умови набуття або збереження особою майна за рахунок іншої особи, а також відсутності достатньої правової підстави для такого набуття (збереження), зокрема у разі, коли відповідні підстави згодом відпали.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Положення глави 83 ЦК України «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави» застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувача), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення.

Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами ст. 11 ЦК України.

Зокрема, набуття відповідачем як однією зі сторін зобов`язання коштів за рахунок іншої сторони не в порядку виконання договірного зобов`язання, а поза підставами, передбаченими договором, внаслідок перерахування на рахунок відповідача понад вартість товару, який було поставлено, виключає застосування до правовідносин сторін норм зобов`язального права, а є підставою для застосування положень ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Схожа за змістом правова позиція викладена у постанові Верховний Суд від 10.02.2022 у справі №916/707/21.

Тобто, враховуючи, що відповідач отримав від позивача суму ПДВ попри те, що відповідний товар підлягав оподаткуванню за нульовою ставкою, то неповернення відповідачем військовій частині відповідної суми, перерахованої поза межами договірних платежів, має наслідком збагачення відповідача за рахунок позивача поза підставою, передбаченою законом.

З матеріалів справи слідує, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів у розмірі 8326,92 грн, що визначена умовами договору та специфікацією. Разом з тим, відповідно до видаткової накладної та платіжного доручення, сума ПДП, яка була сплачена позивачем на користь відповідача становить 8317,92 грн. А відтак, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача безпідставно перерахованих коштів саме в розмірі 8317,92 грн.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань, колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з аналізу ст. ст. 612, 625 ЦК України право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Зазначені інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий правовий висновок щодо застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18 та постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №905/587/18.

За змістом ст. ст. 625, 1212 ЦК України положення ст. 625 ЦК України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, а тому в разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема, щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 10.04.2018 у справі №910/10156/17.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання та вимоги про повернення боргу до моменту його усунення.

З правового аналізу положень ч. 2 ст. 625 ЦК України та ч. 1 ст. 1212 ЦК України вбачається, що у випадку безпідставного набуття боржником коштів у позадоговірному випадку, виключається можливість застосувати приписів ч. 2 ст. 530 ЦК України, оскільки у боржника виникає обов`язок повернути безпідставно одержані кошти починаючи з наступного дня після їх отримання.

У даному ж випадку, відповідач безпідставно набув грошові кошти на підставі договору №29 від 15.07.2022, а тому стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникло у позивача з моменту порушення вимоги про повернення боргу, відповідно до приписів ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Згідно матеріалів справи, позивач направив відповідачу претензію про повернення грошових коштів 10.04.2023, яка отримана відповідачем в цей же день. Проте, зазначена вимога про повернення коштів, в порушення ч. 2 ст. 530 ЦК України, у 7-денний термін від дня отримання відповідачем невиконана, а тому Товариство з обмеженою відповідальністю «Аріан-Трейд» є таким, що прострочило виконання зобов`язання починаючи з 18.04.2023.

З урахуванням наведеного та перевіривши відповідний розрахунок штрафних санкцій, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 34,87 грн та інфляційних втрат у розмірі 41,59 грн, нарахованих за період з 18.04.2023 по 07.06.2023.

Що ж до тверджень скаржника про порушення судом першої інстанції положень ст. 236 ГПК України в частині вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відтак вимогами процесуального закону визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Тобто обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених ст. 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

А тому чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд.

Поряд з цим Північний апеляційний господарський суд зазначає, що рішення господарського суду має ґрунтуватись на оцінці наданих учасниками справи доказів в підтвердження своїх вимог або заперечень, та на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що поняття "обґрунтованого" рішення не можна тлумачити як таке, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент учасників справи, а міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відтак, сама лише по собі відсутність у тексті оскаржуваного рішення деяких висновків та посилань на деякі аргументи відповідача автоматично не призводить до неправомірності всього судового рішення.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає порушень норм матеріального та процесуального права при винесенні рішення Господарським судом Київської області від 07.12.2023 у справі №911/1870/23, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Аріан-Трейд" не підлягає задоволенню, оскільки не спростовує вірність висновку суду першої інстанції.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги та відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аріан-Трейд" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 07.12.2023 у справі №911/1870/23 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Аріан-Трейд".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 21.02.2024.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов