ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"07" лютого 2024 р.м. Одеса Справа № 916/4318/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Ю.С.

при секретарі судового засідання: Степанюк А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Євровектор Плюс (21010, Вінницька обл., м. Вінниця(з), вул. Богуна І., буд. 2, офіс 303, )

до відповідача: Приватного підприємства Богуславське (67100, Одеська обл., Великомихайлівський р-н, Великомихайлівська селищна рада, комплекс будівель і споруд №6, )

про стягнення 546228,67 грн., -

за участю представників сторін: не з`явились

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю Євровектор Плюс звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Приватного підприємства Богуславське про стягнення 546228,67 грн., з яких: 406503 грн. основного боргу, 10424,30 грн. пені, 121950,90 грн. штрафу та 7350,47 грн. 30% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки №16/05-3 від 16.05.2023 щодо повної та своєчасної сплати за товар.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.10.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; призначено судове засідання на 08.11.2023 о 14:45. Ухвалою суду від 08.11.2023 відкладено розгляд справи на 29.11.2023 о 15:45.

29.11.2023 за вх.№43804/23 до суду від відповідача надійшло клопотання про витребування оригіналу договору, яке судом у протокольній формі задоволено.

У судовому засіданні 29.11.2023 судом оголошено перерву до 20.12.2023 о 13:45.

12.12.2023 за вх.№44717/23 до суду від позивача надійшли оригінали доданих до позовної заяви документів для огляду, які були оглянуті судом.

20.12.2023 за вх.№46349/23 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який прийнято судом до розгляду. У поданому відзиві відповідач просить суд зменшити розмір штрафних санкцій до 1 гривні та вказує, зокрема, наступне:

- відповідач зазначає, що така позиція позивача щодо стягнення заявлених сум є необґрунтованою, а розмір штрафних санкцій за нібито невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки є непропорційно великим та таким, що перешкоджає дотриманню балансу інтересів сторін господарських правовідносин між сторонами;

- відповідач зауважує, що враховуючи специфіку діяльності відповідача та специфіку договірних правовідносин між позивачем та відповідачем, поставка міндобрив є одним із ключових складових повноцінної діяльності відповідача та напряму впливає на урожайність зернових культур; у зв`язку із засухою в Одеській області, де розташовані сільськогосподарські землі відповідача, урожай соняшнику був низьким та, відповідно, рівень доходу відповідача знизився, окрім того, внаслідок постійних масованих обстрілів з сторони російської федерації протягом 2023 року здійснювались регулярні перебої в нормальній роботі відповідача; незважаючи на це, позивач, порушуючи принцип доброчесності господарських правовідносин та принцип пропорційності, звернувся до господарського суду із даним позовом про стягнення непомірно штрафних санкцій за нібито невиконання відповідачем своїх обов`язків; відповідач вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, а поведінка позивача порушує правила добросовісності - однієї з основоположних засад цивільних та господарських правовідносин;

- відповідач наголошує, що встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені/штрафу, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд; у рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 вказано, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення; неустойка має на меті, насамперед стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора;

- відповідач вказує, що він здійснює свою діяльність у сфері аграрного виробництва, а саме - вирощує соняшникові культури, які є одним із ключових багатств України та завдяки яким Україна відома на весь світ; насіння соняшника та соняшникова олія з України експортуються колосальними обсягами у десятки країн світу, що приносить Українському бюджету значні доходи у іноземній валюті, що, відповідно зміцнює становище національної валюти - гривні; навіть в умовах воєнного стану, катастрофічного зменшення площ посівних угідь у зв`язку із веденням на їх території бойових дій, замінюванням цих територій та тимчасовою окупацією загарбником, Україна продовжує вирощувати великі обсяги зерна, соняшнику, виробляти олію; не зважаючи на бойові дії, обстріли цивільної, енергетичної інфраструктури, часті пожежі на полях, знищення урожаїв, засухи в Одеській області, відповідач продовжує займатись своєю справою та вирощувати численні зернові культури в Одеській області та робити свій вклад в перемогу та економічне зміцнення України; в той же час, позивач, активізує свою претензійно-позовну діяльність з метою якнайбільшого стягнення з відповідача необґрунтовано великих штрафів, які є непропорційними та неадекватними, що є неприпустимим в умовах воєнного стану, коли утримання аграрного підприємства на плаву є стратегічно важливим; відповідач наголошує, що Верховний Суд в постанові від 31.03.2023 по справі №910/20525/21 зазначив, що суд апеляційної інстанції помилково не врахував ту обставину, що хоча доставку було здійснено з простроченням термінів, передбачених статтею 41 Статуту залізниць України та Правилами, однак саме зобов`язання з доставки було виконано, тобто не враховано ступінь виконання боржником, що є окремою підставою для зменшення розміру неустойки, передбаченою частиною першою статті 233 Господарського кодексу України.

Судове засідання 20.12.2023 о 13:45 не відбулось у зв`язку технічним збоєм судового сервісу ВКЗ. Ухвалою суду від 27.12.2023 судове засідання призначено на 18.01.2024 о 12:15. Ухвалою суду від 18.01.2024 відкладено розгляд справи на 07.02.2024 о 16:00.

У судове засідання 07.02.2024 сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлені.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Водночас, Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні воєнний стан в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 18 квітня 2022 року №259/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 12 серпня 2022 року №573/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 7 листопада 2022 року №757/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 7 листопада 2022 року №757/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 6 лютого 2023 року №58/2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 01 травня 2023 року №254/2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 26 липня 2023 року №451/2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 06 листопада 2023 року №734/2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб.

Справа №916/4318/23 розглядається судом в період оголошеного на всій території України воєнного стану через військову агресію російської федерації проти України.

Жодних заяв та/або клопотань, пов`язаних з неможливістю вчинення якихось процесуальних дій у зв`язку з воєнним станом, про намір вчинити такі дії до суду від сторін не надійшло.

У відповідності до вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку. Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

В судовому засіданні 07.02.2024 господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 07.02.2024 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив:

16.05.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю Євровектор Плюс (постачальник, позивач) та Приватним підприємством Богуславське (покупець, відповідач) укладений договір поставки №16/05-3, відповідно до якого у строки, передбачені цим договором, постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця товар (насіння сільськогосподарських культур, та/або засоби захисту рослин, та/або мінеральні добрива та/або інший товар, погоджений сторонами у специфікаціях до даного договору), визначений сторонами у специфікаціях до даного договору (надалі - товар), а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити його вартість на умовах, передбачених цим договором (специфікаціями до нього); предметом поставки є визначений товар з найменуванням, у кількості та за ціною, зазначеними у специфікаціях, підписаних постачальником та покупцем, які є невід`ємними частинами цього договору; ціна товару, що вказана у специфікаціях, визначена на дату їх складання.

Згідно з п.п. 2.1, 3.1, 3.2 договору загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим договором, визначається загальною кількістю товару, зазначеною у всіх специфікаціях, підписаних в рамках цього договору; ціна товару, що є предметом даного договору, вказується у специфікаціях до даного договору в національній валюті; сторони встановлюють ціну на вартість товару у гривнях, а також визначають її еквівалент у іноземній валюті (доларах США та євро); загальна сума договору складається із суми всіх специфікацій, підписаних в рамках цього договору.

За п.п. 5.2, 5.4, 5.5 договору розрахунки за товар за цим договором здійснюються в національній валюті України шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок постачальника, зазначений у цьому договорі; відсутність виписаного постачальником рахунку-фактури не звільняє покупця від оплати за товар та не являється простроченням кредитора; у такому випадку покупець зобов`язується здійснити оплату на підставі даного договору; товар вважається оплаченим у момент надходження грошових коштів на рахунок постачальника, всі витрати по перерахуванню грошових коштів несе покупець; порядок та строки оплати товару визначаються у відповідних специфікаціях щодо умов поставки такого товару.

У відповідності до п.п. 6.8, 6.9 договору підписанням видаткової накладної покупець засвідчує факт передачі йому постачальником товару, вказаного у відповідній видатковій накладній, а також разом з товаром усієї необхідної документації, що його стосується, в тому числі сертифікатів якості (відповідності), інструкції щодо використання та застосування даного товару; датою фактичної передачі товару покупцю є дата, зазначена у видатковій накладній; товар вважається переданим постачальником і прийнятим покупцем: за кількістю (одиниць виміру) - відповідно до кількості (одиниць виміру), вказаної у видатковій накладній; за якістю - відповідно до якості, вказаної у документі про якість.

Згідно з п.п. 7.4, 7.8 договору у разі порушення покупцем строків перерахування платежів, передбачених цим договором, покупець на першу письмову вимогу постачальника сплачує постачальнику неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неперерахованої у строк суми за кожен день прострочення, а у разі, якщо прострочення складає понад 10 календарних днів, покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 30% від загальної суми договору, визначеної в порядку п.3.2 договору; у разі невиконання чи неналежного виконання покупцем грошових зобов`язань щодо оплати вартості товару, покупцем, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, сплачує на користь постачальника тридцять процентів річних, нарахованих на суму заборгованості.

Відповідно до п.9.1 договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31 грудня 2023 року; закінчення строку дії договору не звільняє сторони від обов`язку виконати зобов`язання за ним, які виникли під час його дії.

В матеріалах справи підписана з обох сторін специфікація №1 від 16.05.2023 до договору поставки №16/05-3 від 16.05.2023, яка визначає, зокрема, найменування товару, ціну, загальну вартість у розмірі 406503 грн., порядок та строк оплати: 406503 грн. оплачується покупцем до 31.08.2023.

Також в матеріалах справи наявна підписана з обох сторін видаткова накладна №749 від 19.05.2023 до договору №16/05-3 від 16.05.2023 на суму 406503 грн.

В матеріалах справи на підтвердження позовних вимог також наявний рахунок на оплату №601 від 16.05.2023 на суму 406503 грн. та податкова накладна №96 від 19.05.2023. Окрім того, в матеріалах справи наявний розрахунок основного боргу у розмірі 406503 грн., 10424,30 грн. пені, 121950,90 грн. штрафу та 7350,47 грн. 30% річних.

Докази сплати заявлених до стягнення сум в матеріалах справи відсутні.

Несплата відповідачем вартості поставленого товару стала підставою для звернення позивача до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача основного боргу, пені, штрафу та відсотків річних.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про повне задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України).

За вимогами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до вимог ч.1, ч.7 ст. 193 ГК України, які кореспондуються з вимогами ст. 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

У відповідності до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу вимог ст. 610, ч.2 ст. 615 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 рішення Європейського суду з прав людини у справі Салов проти України від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Надточий проти України від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Проаналізувавши наявні матеріали справи з урахуванням встановлених судом обставин, господарський суд вказує, що позивачем на виконання умов договору №16/05-3 від 16.05.2023 та специфікації №1 до договору було поставлено відповідачу товар на загальну суму 406503 грн., що підтверджується, зокрема, видатковою накладною №749 від 19.05.2023, а відповідач в порушення умов договору та вищевказаних норм законодавства в повному обсязі не здійснив оплату за отриманий товар, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 406503 грн., яка підтверджена матеріалами справи та відповідачем не спростована, доказів сплати заборгованості матеріали справи не містять, а тому за таких обставин є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню заявлені Товариством з обмеженою відповідальністю Євровектор Плюс позовні вимоги про стягнення з відповідача 406503 грн. основного боргу.

Господарський суд зазначає, що відповідачем у поданому відзиві не спростовано факт укладення договору та поставки товару, а також суму основного боргу.

Іншого відповідачем не доведено.

Щодо заявлених до стягнення пені, штрафу та 30% річних слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Водночас вимогами п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки, а в силу вимог ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

У ч.6 ст. 231 ГК України також встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими грошовими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За вимогами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата пені та штрафу, їх розмір та порядок нарахування передбачені п.7.4 договору; сплата 30% річних передбачена п.7.8 договору.

Відповідач у поданому відзиві просить суд зменшити розмір штрафних санкцій до 1 гривні.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц.

Щодо заявлених пені, штрафу та 30% річних, господарський суд, перевіривши здійснені позивачем розрахунки, встановивши вірність цих розрахунків та відповідність вимогам чинного законодавства та умовам договору, приймаючи до уваги висновки суду про неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань у спірних правовідносинах, а також приймаючи до уваги не надання відповідачем контррозрахунків нарахованих сум, враховуючи право позивача на отримання компенсації з боржника за неналежне виконання зобов`язання, у тому числі в такому розмірі, що передбачено умовами укладеного між сторонами договору, під час укладання якого сторони керувались принципом свободи договору, господарський суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість заявлених Товариством з обмеженою відповідальністю Євровектор Плюс позовних вимог про стягнення з відповідача 10424,30 грн. пені, 121950,90 грн. штрафу та 7350,47 грн. 30% річних.

Господарський суд не вбачає підстав для зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій, оскільки відповідачем не надано до суду жодного доказу на підтвердження обставин, викладених ним у відзиві, зокрема, доказів свого майнового стану тощо. Як вже було вказано судом, міра відповідальності за неналежне виконання умов договору прямо передбачена договором та сторони під час його укладання усвідомлювали наслідки невиконання його умов, а посилання відповідача, зокрема, на низьку врожайність, часті пожежі на полях, знищення урожаїв, засухи в Одеській області без надання будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин не можуть бути підставою для зменшення розміру нарахованих сум, окрім того, відповідачем не надано до суду доказів майнового стану відповідача. Таким чином, господарський суд вказує, що нараховані суми в даному випадку виступають, як компенсація за порушене право та їх нарахування і розмір в даному випадку, виходячи з наявних матеріалів справи та встановлених судом обставин, не порушує принципу розумності, справедливості та пропорційності.

Іншого відповідачем не доведено.

Інші наявні в матеріалах справи документи вищевикладених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір у справі покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Євровектор Плюс задовольнити повністю.

2.Стягнути з Приватного підприємства Богуславське (67100, Одеська обл., Великомихайлівський р-н, Великомихайлівська селищна рада, комплекс будівель і споруд №6, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Євровектор Плюс (21010, Вінницька обл., м. Вінниця(з), вул. Богуна І., буд. 2, офіс 303, ) 406503 /чотириста шість тисяч п`ятсот три/ грн. основного боргу, 10424 /десять тисяч чотириста двадцять чотири/ грн. 30 коп. пені, 121950 /сто двадцять одну тисячу дев`ятсот п`ятдесят/ грн. 90 коп. штрафу, 7350 /сім тисяч триста п`ятдесят/ грн. 47 коп. 30% річних та 8193 /вісім тисяч сто дев`яносто три/ грн. 43 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-Західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Повний текст рішення складено 15 лютого 2024 р.

Суддя Ю.С. Бездоля