ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2024 р.м. ХарківСправа № 922/5448/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківський тракторний завод" (61007, м. Харків, пр. Героїв Харкова, 275, )
до Харківського квартирно-експлуатаційного управління (61024, м. Харків, вул. Пушкінська, 61, )
про стягнення 1 180 426,35грн
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість з відшкодування витрат за Договором спільного тимчасового безоплатного користуванням нерухомим майном № 44 від 20.02.2023 в суму 1 180 426, 35грн, у зв`язку з невиконанням останнім взятих на себе договірних зобов`язань з посиланням на норми Цивільного та Господарського кодексів України. Судові витрати зі сплати судового збору позивач просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 28.12.2023 позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Харківський тракторний завод" прийнято до розгляду, справу № 922/5448/23 визнано малозначною та ухвалено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання.

Відповідач у встановлений судом строк надав суду відзив, в якому проти позовних вимог заперечує, просить суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що невиконання відповідачем зобов`язання по оплаті за надані послуги сталося внаслідок недостатку бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Для сплати заборгованості за попередній період (сплата штрафних санкцій) у КЕВ м. Харків відсутнє відповідне фінансування.

Як зазначає відповідач, Квартирно-експлуатаційний відділ міста Харків є бюджетною установою, яка в своїй діяльності фінансується із державного бюджету, та є розпорядником бюджетних коштів виключно в рамках взятих на себе зобов`язань бюджетного періоду. Фактично проведення бюджетних платежів здійснюється органами Казначейства України в рамках бюджетного періоду та затвердженого бюджету розпорядника бюджетних коштів.

Позивач у відповіді на відзив позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити, посилаючись на те, що суму відшкодування відповідач не оскаржує, вона розрахована належним чином та відповідає дійсним витратам позивача. Відповідач безпідставно відмовився підписувати договір про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію, за послуги з розподілу електричної енергії/перетікання реактивної енергії, акти виконаних робіт та виконувати свій обов`язок з відшкодування вартості комунальних витрат. Як вважає позивач, доводи відповідача є безпідставними, так як правова позиція останнього заснована на помилковому тлумаченні норм чинного законодавства.

Будь-яких інших заяв або клопотань від учасників справи на адресу суду не надходило.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

20.02.2023 між Приватним акціонерним товариством "Харківський тракторний завод" (позивач), військовою частиною НОМЕР_1 (сторона-2) та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Харків укладено договір спільного тимчасового безоплатного користування нерухомим майном № 44 (далі - договір), відповідно до умов якого позивач надав військовій частині НОМЕР_1 для власних потреб можливість на спільне тимчасове безоплатне користування нерухомим майном позивача, а саме: нежитловими приміщеннями, загальною площею 1 046,80кв.м, розташованими на земельній ділянці загальною площею 1,88га за адресою: м. Харків, проспект Героїв Харкова, 275 - частину нежитлового приміщення дослідно-експериментального цеху (інв. № ), площею 216кв.м; частину нежитлового приміщення бюро перепусток, площею 350кв.м; частину нежитлового приміщення побутових цехів виробництва паливної апаратури (інв. № ), площею 291,7кв.м; частину нежитлового приміщення будівлі заводоуправління (інв. № ), площею 189,1кв.м.

У п.2.1 договору сторони погодили, що сторона-2 вступає в спільне використання майна у термін, передбачений договором та акті приймання-передачі майна.

Відповідно до розділу 3 договору сторони дійшли згоди, що спільне користування майном здійснюється на безоплатній основі. Відшкодування за спожиті комунальні послуги стороною-2 сплачуються відповідачем на підставі укладених договорів на відшкодування окремо за кожним видом наданих комунальних послуг (електричної енергії, водовідведення, водопостачання, теплової енергії або природного газу, вивіз ТБО) за відповідним пакетом документів до них.

За умовами п.4.8 договору сторона-2 взяла на себе зобов`язання укласти з позивачем та відповідачем договори на відшкодування спожитих комунальних послуг окремо за кожним видом комунальних послуг.

Відповідач у п.8.2 договору зобов`язався відшкодувати позивачу вартість комунальних послуг, що спожиті стороною-2 у процесі виконання цього договору.

Сторони у п.10.1 договору погодили, що дія цього договору відповідно до ч.3 ст.631 Цивільного кодексу України розповсюджується на відносини по договору з 24.02.2022 до 31.12.2023 включно, але не довше терміну дії військового стану.

Договір спільного тимчасового безоплатного користування майном № 44 від 20.02.2023 підписано повноважними представниками позивача, сторони-2 та відповідача та скріплено печатками.

Передача майна у користування проводилась шляхом підписання між позивачем та стороною-2 Акту приймання-передачі нерухомого майна, наявним в матеріалах справи.

На підставі спільної директиви Міністра оборони України та Головнокомандуючого Збройних Сил України від 23.03.2023 № Д-321/33дск "Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2023 році" КЕВ м. Харків з 01.06.2023 переформовано у Харківське квартирно-експлуатаційне управління.

На виконання умов вказаного договору між позивачем та стороною-2 укладено та підписано договір про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії/перетікання реактивної енергії. Відповідачем даний договір не підписано.

Позивач на адресу відповідача 16.02.2023 та 27.03.2023 направив акти виконаних робіт (наданих послуг) про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію, за розподіл електричної енергії, а також акти фіксації показників лічильника електричної енергії.

Відповідач листом від 21.03.2023 за вих. № 583/867 у відповіді на вимогу про відшкодування комунальних послуг за договором № 44 від 20.02.2023 з посиланням на норми Бюджетного кодексу України, зазначив, що його управління є бюджетною установою, яка у своїй діяльності фінансується з державного бюджету, та є розпорядниками коштів виключно в рамках взятих на себе зобов`язань бюджетного періоду, у зв`язку з чим не може передати до органу Казначейства України доручення на здійснення платежу згідно зі зверненням позивача від 16.02.2023 за спірним договором.

Оскільки зобов`язання щодо відшкодування витрат позивача за спожиту електричну енергію, за послуги з розподілу електричної енергії/перетікання реактивної енергії, які були отримані військовою частиною НОМЕР_1 , відповідачем не виконано, його заборгованість за період з 01.03.2023 по 31.12.2023 становить 1 180 426,35грн, яка до теперішнього часу є несплаченою.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам суд керується наступним.

Предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача заборгованості за спожиті військовою частиною НОМЕР_1 комунальні послуги, а саме: електричну енергію, за послуги з розподілу електричної енергії/перетікання реактивної енергії.

За приписами ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Положеннями ст.ст.627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

За приписами ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, згідно положень Цивільного кодексу України, що регулюють загальні умови виконання зобов`язання, відшкодування вартості одержаної від постачальника електричної енергії та спожитої стороною-2 повинна проводитись відповідачем відповідно до умов договору та чинних нормативно-правових актів.

У відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, що передбачено ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України.

Як вже було встановлено судом, між сторонами укладено договір про спільне тимчасове безоплатне користування майном № 44 від 20.02.2023, відповідно до п.3.2 та п.8.2 якого, відповідач взяв на себе зобов`язання відшкодовувати позивачу всі витрати за комунальні послуги за договорами відшкодування комунальних послуг, які були отримані стороною-2 за час дії цього договору.

Позивач на адресу відповідача направляв акти виконаних робіт (наданих послуг) про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію, за розподіл електричної енергії, а також акти фіксації показників лічильника електричної енергії.

Проте, відповідач зобов`язання за договором не виконав, вартість спожитої військовою частиною НОМЕР_1 електричної енергії позивачу не відшкодував, у зв`язку з чим у нього перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 1 180 426,35грн.

У відзиві на позов відповідач не спростовує наявність заборгованості, проте вказує, що невиконання відповідачем зобов`язання по оплаті за надані послуги сталося внаслідок недостатку бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

З цього приводу суд зазначає, що відсутність бюджетних асигнувань, не звільняє особу від виконання покладених на нього обов`язків та від сплати компенсаційних платежів контрагенту.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення суму заборгованості.

Враховуючи те, що позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, а відповідач на момент прийняття рішення не надав документів на підтвердження сплати позивачу спірної суми заборгованості, суд дійшов висновку, що позов є цілком обґрунтованим, доведеним, у зв`язку з чим він підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору суд покладає на відповідача у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Харківського квартирно-експлуатаційного управління (61024, м. Харків, вул. Пушкінська, 61, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Харківський тракторний завод" (61007, м. Харків, пр. Героїв Харкова, 275, ) - 1 180 426,35грн заборгованості, 17 706,40грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дане рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Східного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено "21" лютого 2024 р.

Суддя Т.А. Лавренюк