ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року Черкаси справа №925/43/24

Господарський суд Черкаської області у складі судді Кучеренко О.І., без виклику учасників справи, розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут» (вул.Благовісна, 166, м.Черкаси, 18002, ідентифікаційний код 42474208)

до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Черкаси (вул.Надпільна, 220, м.Черкаси, 18001, ідентифікаційний код 26631946)

про стягнення 141 839,35 грн,

09.01.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут» звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Черкаси, у якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у сумі 141 839,35 грн, з яких: 52661,30 грн - інфляційні втрати, 89178,05 грн 3% річних. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не здійснив повну оплату спожитої електричної енергії у встановлений договором та Комерційною пропозицією строк, чим фактично порушив взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 4 094 338,03 грн. Розмір заборгованості був стягнутий з відповідача за рішенням Господарського суду Черкаської області від 09.11.2023 у справі №925/1098/23, проте позивач також вважає, що він має право на нарахування на суму заборгованості інфляційних та річних, за стягненням яких позивач і звернувся з цим позовом до суду для примусового їх стягнення з відповідача. У позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028,00 грн.

У своїй відповіді на відзив, яка надійшла до суду 24.01.2024, позивач, посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 №6-рп/2007, зазначає, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Про те, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, наведено також у рішеннях Верховного Суду та Європейського суду з прав людини. У випадках порушення грошового зобов`язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів або на відсутність вини. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати від покупця оплати товару, сплати процентів та інфляційних втрат, адже таке зобов`язання є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю, тобто інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.

23.01.2024 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечив проти задоволення вимог у повному обсязі. Відзив мотивований тим, що з рішення суду зобов`язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що зазначено в статті 11 Цивільного кодексу України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин. На думку відповідача, оскільки сторонами у спірному договорі розмір процентів за користування зазначеними коштами не встановлений, тому у позивача відсутні правові підстави для покладення на відповідача відповідальності за порушення грошового зобов`язання відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України. У позові позивач взагалі не вказав на те, що йому спричинені збитки, а тому розмір штрафу значно перевищує збитки. Квартирно-експлуатаційний відділ міста Черкаси виконує завдання з розвитку системи технічної експлуатації казармено-житлового фонду та комунальних споруд з метою підтримки військ (сил) у стані бойової та мобілізаційної готовності. Враховуючи викладене, у відповідача відсутня можливість погасити заборгованість перед позивачем у повному обсязі. Відповідач також вважає, що під час розрахунку позивачем інфляційних втрат не враховано, що відповідно до пункту 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 №14, інфляційні нарахування здійснюються на суму боргу, прострочення якого тривало не менше повного місяця і з застосуванням індексу інфляції такого місяця. Отже, рекомендовано з розрахунку виключати періоди, менші за місяць. На думку відповідача, позивачем при розрахунку інфляційних витрат за період з 11.04.2023 до 31.12.2023 це положення не було прийнято до уваги.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 12.01.2024 відкрито провадження у справі, справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Сторонам встановлені строки для подачі заяв по суті спору.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 09.11.2023 у справі №925/1098/23, яке набрало законної сили 04.12.2023, задоволено повністю позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут» до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Черкаси та стягнуто з відповідача на користь позивача 4 094 338,03 грн боргу та 61415,07 грн судового збору.

Під час розгляду справи №925/1098/23 судом були встановлені наступні факти.

13.01.2023 між Квартирно-експлуатаційним відділом міста Черкаси (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут» (учасник) було укладено договір про закупівлю електричної енергії №8/13. За умовами договору учасник зобов`язався здійснювати постачання обсягу фактичного споживання електричної енергії за об`єктом (об`єктами) замовника, впродовж усього строку дії договору відповідно до умов комерційної пропозиції та цього договору, а замовник зобов`язався прийняти товар, оплатити його та здійснювати інші платежі згідно умов цього договору.

Додатком №3 та невід`ємною частиною договору є Комерційна пропозиція «Вільна ціна бюджет», з якого слідує, що остаточний розрахунок за фактично поставлену (спожиту) електричну енергію споживач зобов`язаний провести (здійснити) в термін не пізніше 5 робочих днів від дня отримання рахунка. З 01.01.2023 відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) від 21.12.2022 №1812, тариф для споживачів, що приєднані до мереж оператора системи розподілу встановлено на рівні 6,305316, який і застосовано у розрахунках позовних вимог.

На підтвердження постачання електричної енергії відповідачу до матеріалів справи долучено акт прийняття-передавання товарної продукції від 31.03.2023 та рахунок на загальну суму 4 094 338,03 грн. Акт підписаний обома сторонами без зауважень та скріплений відповідними печатками.

Під час розгляду справи №925/1098/23 відповідач не заперечив споживання ним електроенергії у період з 01 до 31 березня 2023 року.

07.06.2023 між сторонами був підписаний акт звірки взаємних розрахунків та скріплений печатками із підтвердженням обома сторонами споживання відповідачем електроенергії на суму 4 094 338,03 грн за березень 2023 року.

Строк виконання зобов`язання з оплати електроенергії, спожитої в період березня 2023 року для відповідача є таким, що настав, тому суд визнав позов обґрунтованим, доказаним і задовольнив його повністю.

Неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором у частині оплати вартості поставленої йому електричної енергії стало підставою для нарахування відповідачу 3% річних у сумі 89178,05 грн та інфляційних витрат у сумі 52661,30 грн за період з 11.04.2023 по 31.12.2023.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд при прийнятті рішення та оцінка аргументів учасників справи.

Предметом спору у цій справі є вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних витрат у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору про закупівлю електричної енергії №8/13 від 13.01.2023.

Як зазначено судом вище, рішенням суду у справі №925/1098/23 встановлено, що відповідач за договором у березні 2023 року використав електричну енергію на загальну суму 4 094 338,03 грн, проте її вартість не сплатив на користь позивача.

У зв`язку з цим, рішенням суду був задоволений позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут» до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Черкаси та стягнуто з відповідача на користь позивача 4 094 338,03 грн боргу та 61415,07 грн судового збору.

Як вказано в частині 4 статті 75 Господарського процесуального коедксу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Отже, рішення суду у справі №925/1098/23, яке набрало законної сили 04.12.2023, не може бути поставлено під сумнів, а інші рішення, у тому числі й у справі, що розглядається, не можуть йому суперечити.

У силу приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону виникає обов`язок сплатити кредитору поряд із сумою основного боргу суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

У кредитора згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування останньому інфляційних втрат допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення.

Виходячи з положень зазначеної норми, суд наголошує, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у формі інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, наявність рішення суду про стягнення заборгованості не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення обов`язку відповідача з ухваленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора не припиняє його обов`язків та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 625 Цивільного кодексу України.

Судом встановлено, що відповідач отримав рахунок остаточного розрахунку за березень 2023 року 03.04.2023, що підтверджується підписом уповноваженої особи відповідача на супровідному листі №1108-2/08В-2023 від 03.04.2023, копія якого міститься у матеріалах справи (а.с.24).

Умовами Комерційної пропозиції визначено, що остаточний розрахунок за фактично поставлену (спожиту) електричну енергію споживач зобов`язаний провести (здійснити) в термін не пізніше 5 робочих днів від дня отримання рахунка. Термін виставлення остаточного рахунку споживачу - до 5 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Отже, враховуючи положення Комерційної пропозиції, яка є невід`ємною частиною договору, останнім днем по оплаті рахунку остаточного розрахунку за березень 2023 року є 10.04.2023.

Відповідачем у відзиві не надано суду доказів на підтвердження сплати суми заборгованості, яка встановлена та стягнута за рішенням суду у справі №925/1098/23.

На підставі вищенаведених норм позивач нарахував відповідачеві на заборгованість у сумі 4 094 338,03 грн інфляційні втрати у сумі 52661,30 грн та 3% річних у сумі 89178,05 грн за період прострочення з 11.04.2023 до 31.12.2023.

Суд перевірив розрахунок позивача і встановив, що розрахунок річних зроблений арифметично правильно. Щодо перевірки розміру інфляційних витрат за період прострочення з 11.04.2023 до 31.12.2023, то судом встановлено що їх розмір значно перевищує розмір нарахованих позивачем, проте враховуючи приписи частини 2 статті 237 Господарського кодексу України, згідно з якою при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, суд задовольняє позовні вимоги щодо стягнення інфляційних у межах заявлених позивачем позовних вимог.

Щодо доводів відповідача, які він виклав у відзиві на позов, суд зазначає таке.

Відсутність у розпорядника бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом, на виконання умов договору не свідчить про відсутність обов`язку сплати за вищевказаними зобов`язаннями.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України та статтею 193 Господарського кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а тому посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування як на підставу невиконання своїх грошових зобов`язань є безпідставними та необґрунтованими.

Така правова позиція суду узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №910/4926/19.

У рішеннях ЄСПЛ від 18.10.2005 у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» та від 30.11.2004 у справі «Бакалов проти України» зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою від звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (пункти 48 та 40 рішень відповідно).

Відсутність у боржника необхідних коштів або взяття ним зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень не звільняє його від обов`язку виконати господарські зобов`язання. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 30.03.2020 у справі №910/3011/19 та від 03.04.2018 у справі №908/1076/17.

Щодо посилання відповідача на частину 3 статті 551 Цивільного Кодексу України, якою передбачено право суду зменшити розмір неустойки, то суд зазначає, що нараховані позивачем інфляційні та річні не є неустойкою (штрафними санкціями), а тому їх розмір не потребує доказування та не ставиться у залежність до доведеності розміру завданих збитків, які поніс кредитор, у зв`язку з порушенням відповідачем своїх зобов`язань.

Позивач при зверненні до суду з цим позовом використав належний, у розумінні вимог статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України, спосіб захисту його порушеного права. З огляду на це, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут» до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Черкаси про стягнення 141 839,35 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені повністю, сплачена ним сума судового збору підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача у сумі 3028,00 грн.

Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Черкаси (вул.Надпільна, 220, м.Черкаси, 18001, ідентифікаційний код 26631946) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут» (вул.Благовісна, 166, м.Черкаси, 18002, ідентифікаційний код 42474208) 52661,30 грн інфляційних втрат, 89178,05 грн 3% річних та 3028,00 грн судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення. Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя О.І. Кучеренко