УХВАЛА

м. Київ

19.02.2024Справа № 910/1517/24
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Віді-страхування" до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан" про стягнення 11 799,29 грн,

без повідомлення/виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Віді-страхування" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан" (далі - Компанія) заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, у розмірі 11 799,29 грн, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12 лютого 2024 року вищенаведену позовну заяву Товариства прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/1517/24, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

14 лютого 2024 року через систему "Електронний суд" від Товариства надійшло клопотання про закриття провадження у справі в зв`язку з відсутністю предмета спору та про стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору й витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження сплати суми спірної заборгованості до вказаного клопотання позивач додав копію платіжної інструкції від 13 лютого 2024 року № 200915 на суму 11 799,29 грн.

15 лютого 2024 року через загальний відділ канцелярії суду від Компанії надійшов відзив на позовну заяву від цієї ж дати вих. № 198/24, у якому відповідач підтвердив факт сплати суми спірної заборгованості на рахунок Товариства та просив суд закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю предмета спору. Також Компанія подала клопотання від 15 лютого 2024 року вих. № 199/24 про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд закриває провадження у справі у разі відсутності предмета спору.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми процесуального кодексу можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Судом встановлено, що після звернення Товариства до суду з даним позовом та постановлення ухвали про відкриття провадження у справі № 910/1517/24 Компанія повністю сплатила позивачу суму наявної у неї спірної заборгованості. Даний факт підтверджується відповідною копією платіжної інструкції від 13 лютого 2024 року № 200915, наявною в матеріалах справи.

Оскільки відповідач після звернення Товариства до суду з вказаним позовом повністю погасив суму спірної заборгованості, суд дійшов висновку про відсутність предмета спору в даній справі, у зв`язку з чим вважає за необхідне провадження у ній закрити на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України.

Крім того, у своєму клопотанні від 14 лютого 2024 року позивач просив повністю стягнути на його користь з відповідача сплачений судовий збір на підставі приписів частини 3 статті 130 ГПК України.

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву від 15 лютого 2024 року просив про повернення позивачу 50 % судового збору на підставі частини 1 статті 130 ГПК України.

За приписами частини 4 статті 231 ГПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Водночас, спеціальною нормою пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Враховуючи вказану спеціальну норму законодавства, сплачена Товариством сума судового збору за подачу позовної заяви у даній справі підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України.

За таких обставин клопотання позивача про стягнення на його користь з відповідача суми сплаченого ним судового збору задоволенню не підлягає.

Разом із тим, за приписами частини 1 статті 7 наведеного Закону сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду лише за клопотанням особи, яка його сплатила.

Зважаючи на відсутність у матеріалах справи відповідного клопотання позивача про повернення йому сплаченої суми судового збору, суд позбавлений можливості вирішити вказане питання по суті.

Також Товариство просило стягнути з відповідача суму понесених ним витрат на професійну правничу допомогу адвоката, яка становить, як зазначено у позовній заяві, 10 000,00 грн.

Відповідач у своєму клопотанні від 15 лютого 2024 року вих. № 199/24 просив про зменшення заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Відповідно до частини 1 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема до них належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 2 статті 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до частини 3 статті 130 ГПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 статті 126 ГПК України).

За приписами частини 3 статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), акт виконаних робіт (детальний опис робіт, наданих послуг).

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату цих послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, акта виконаних робіт, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду в складі Касаційного цивільного суду від 1 листопада 2023 року в справі № 202/3681/16.

Судом встановлено, що в порушення вищевказаних норм Кодексу позивач разом з позовною заявою та клопотанням про розподіл судових витрат не подав жодних доказів на підтвердження розміру понесених ним витрат на правову допомогу. Такі докази відсутні й у матеріалах справи.

Враховуючи вищевказане, суд дійшов також висновку про відмову в задоволенні клопотання Товариства про стягнення з відповідача на його користь понесених витрат на професійну правничу допомогу в зв`язку з непідтвердженням їх розміру належними та допустими доказами.

Керуючись статтями 126, 129, 131, 231, 234 ГПК України, частиною 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір",

УХВАЛИВ:

Провадження у справі № 910/1517/24 за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Віді-страхування" до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан" про стягнення 11 799,29 грн закрити.

У задоволенні клопотання Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Віді-страхування" від 14 лютого 2024 року про стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 254-257 ГПК України.

Дата підписання: 19 лютого 2024 року.

СуддяЄ.В. Павленко