ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2024 р. м. Одеса Справа № 916/4062/23
Господарський суд Одеської області у складі судді Лічмана Л.В.,

секретар судового засідання Бондар О.Р.,

за участю представників учасників справи:

від позивача: Пучкова Л.А.,

від відповідача: не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку ,,Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення 305061,15 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.09.2023 р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 916/4062/23, призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження на 17.10.2023 р.

Протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.10.2023 р. оголошено перерву у підготовчому засіданні до 14.11.2023 р.

Протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.11.2023 р.: продовжено строк підготовчого провадження на 15 днів; закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 05.12.2023 р.

Судове засідання, призначене на 05.12.2023 р., не відбулось у зв`язку з кібератакою на Господарський суд Одеської області.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.12.2023 р. повідомлено сторін про те, що судове засідання відбудеться 09.01.2024 р.

Судове засідання, призначене на 09.01.2024 р., не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Лічмана Л.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.01.2024 р. повідомлено сторін про те, що судове засідання відбудеться 06.02.2024 р.

Відповідач в засідання суду, в т.ч. те, в якому ухвалено рішення, не з`явився. Ухвали Господарського суду Одеської області, надіслані поштою на адресу відповідача, зазначену у відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру, яка співпадає з адресою, вказаною у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулись до суду не врученими з відміткою про відсутність адресата.

З урахуванням змісту п.5 ч.6 ст.242 ГПК України та відсутності повідомлення про іншу адресу, відповідач вважається належним чином повідомленою про дату, час і місце проведення засідань суду, тому її неявка не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно із приписами ст.ст.233,240 ГПК України в судовому засіданні 06.02.2024 р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Акціонерне товариство Комерційний банк ,,Приватбанк (далі Банк) звернулось в Господарський суд Одеської області з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) заборгованості за кредитним договором б/н від 09.04.2012 р. в розмірі 305061,15 грн, з яких 67971,45 грн заборгованості за кредитом, 198833,00 грн заборгованості по процентам за користування кредитом, 10637,70 грн пені за несвоєчаснеь виконання зобов`язань за договором.

Обґрунтовуючи позов, Банк посилається на приписи ст.ст.173,174,216,230-232 ГК України, ст.ст.15,16,51,52,212,509,526,530,549,598-611,634,639,1048,1049,1054 ЦК України, ст.4 Закону України ,,Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, заяву від 09.04.2012 р. про відкриття поточного рахунку, витяг з ,,Умов та правил надання банківських послуг, довідку про розміри встановлених кредитних лімітів, заявки на гарантований платіж, банківські виписки по рахунку відповідача тощо та вказує на невиконання відповідачем положень кредитного договору в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування ними.

Банк подав додаткові письмові пояснення, в яких з посиланням на постанову Верховного Суду від 26.10.2022 р. у справі № 334/2492/21 повідомляє, що ОСОБА_1 не заперечила проти умов кредитного договору, тривалий час користується кредитом, періодично повертаючи його та сплачуючи проценти. Таким чином, відповідач була обізнана з умовами кредитування, визнавала та приймала їх, у зв`язку з чим правовий висновок, наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р. у справі № 342/180/17, не підлягає врахуванню під час вирішення спору у даній справі.

Відповідач письмовий відзив на позов не подала, з огляду на що розгляд справи здійснено за наявними у ній доказами.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши відповідність доводів позивача фактичним обставинам справи та нормам українського законодавства, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з такого.

09.04.2012 р. між Банком та ФОП Войтенко С.В. (далі Клієнт) підписано заяву про відкриття поточного рахунку (далі Заява), відповідно до якої Клієнт погоджується з Умовами та правилами надання банківських послуг (знаходяться на сайті банку www.pb.ua), тарифами банку, які разом з цією анкетою складають договір банківського обслуговування. Підписанням Заяви Клієнт приєднується і зобов`язується виконувати умови, викладені в Умовах, Тарифах Банку договорі банківського обслуговування в цілому. Відносини між банком та клієнтом можуть вирішуватись як шляхом підписання окремих договорів чи додаткових угод до цього договору, так і шляхом обміну інформацією/погодження по банківському обслуговуванню з клієнтом через web-сайт банку (www.pb.ua або інший інтернет-/SMS-ресурс, зазначений Банком).

З наданих до матеріалів справи доказів, у т.ч. банківських виписок по рахунку Клієнта за період з 09.04.2012 р. по 10.07.2023 р. та заявок на гарантований платіж, вбачається, що ОСОБА_1 використала кошти Банку, з яких 67971,45 грн не повернула, в зв`язку з чим Банк, здійснивши нарахування процентів та пені за користування кредитом згідно Умов та правил надання банківських послуг у доданій ним редакції, звернувся до господарського суду з позовом у рамках провадження у даній справі.

Згідно із приписами ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 ст.530 ЦК України встановлено, що, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Аналогічні положення містяться в ч.ч.1,7 ст.193 ГК України, в яких визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Господарський суд, проаналізувавши наведені вище норми матеріального права в аспекті спірних правовідносин, зазначає, що між сторонами існують господарські зобов`язання, які виникли в зв`язку з укладанням кредитної угоди.

Додані до позовної заяви банківські виписки по рахунку відповідача за період з 09.04.2012 р. по 10.07.2023 р. свідчать про неповернення ОСОБА_1 кредитних коштів у загальній сумі 67971,45 грн.

В матеріалах справи наявна претензія від 16.06.2023 р., у якій Банк вимагає, зокрема, повернення кредиту. Зазначена претензія направлена Клієнту поштою 23.06.2023 р., про що свідчать відповідні докази надсилання.

Відтак, приймаючи до уваги те, що надання кредиту підтверджено належними доказами, а також те, що строк повернення тіла кредиту згідно ч.2 ст.530 ЦК України настав, господарський суд вважає цілком правомірною вимогу Банку про стягнення 67971,45 грн кредиту, тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно ч.ч.1 та 2 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ч.1 ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Господарський суд зазначає, що умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома. Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, адже за правилами ст.ст.633,634 ЦК України споживач послуг Банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання… Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1 та 2 ст.551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом, розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договірні, розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі.

У заяві від 09.04.2012 р. про відкриття поточного рахунку процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Обґрунтовуючи право на стягнення заявлених сум, позивач послався на текст Умов та правил надання банківських послуг, доданих до позову, як на невід`ємну частину спірного договору, де містяться: обов`язок Клієнта сплачувати відсотки за користування коштами, їх розміри; право Банку змінювати відсотки в односторонньому порядку; відповідальність за несвоєчасне повернення кредиту у вигляді пені.

При цьому матеріалами справи не доведено, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг розуміла ОСОБА_1 , що вона ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи Заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та неустойки, їх розмірів і порядку нарахування.

Одночасно слід зауважити, що в даному випадку неможливо застосувати до спірних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України щодо укладання договору приєднання, т.я. Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим Банком з часу виникнення спірних правовідносин і до моменту звернення до суду із позовом. Банк міг додати до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність в заяві від 09.04.2012 р. про відкриття поточного рахунку домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та пені за несвоєчасне погашення кредиту, наданий Банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена для укладеного кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказані обставини.

Підсумовуючи викладене, господарський суд доходить висновку, що долучені до матеріалів справи позивачем правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються Клієнтом, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в заяві Клієнта про відкриття поточного рахунку, яка безпосередньо підписана останнім. Лише цей факт може свідчити про прийняття Клієнтом запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Умови та правила надання банківських послуг, на які посилається Банк, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 09.04.2012 р. шляхом підписання Заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Враховуючи наведене, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 198833,00 грн заборгованості по процентам за користування кредитом та 10637,70 грн пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором слід відмовити.

Аналогічний правовий висновок щодо наявності підстав для стягнення основного боргу та відсутності передумов для стягнення інших нарахувань зроблено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р. у справі № 342/180/17. Відповідно до ч.4 ст.236 ГПК України висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Не приймаються до уваги доводи, викладені в письмових поясненнях Банку, щодо відсутності передумов для врахування правового висновку, наведеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р. у справі № 342/180/17, оскільки ОСОБА_1 не заперечила проти умов кредитного договору, тривалий час користуючись кредитом, повертаючи його частинами та сплачуючи проценти, адже така поведінка відповідача не свідчить про те, що сторони досягли згоди відносно кредитування саме згідно Умов та правил надання банківських послуг, не підписану Клієнтом редакцію яких Банк додав до позову, що є суттєвим у контексті, по-перше, висновку суду про встановлення на підставі цих Умов змісту кредитної угоди, а, по-друге, необхідності перевірки методологічної та арифметичної правильності здійснених позивачем розрахунків.

Окремо господарський суд вважає за потрібне зауважити, що ОСОБА_1 як фізична особа, яка на теперішній час втратила статус ФОП, проте у спірні правовідносини вступила, маючи відповідний статус, має бути відповідачем по даній справі, яка розглядається за правилами господарського судочинства. Такий правовий висновок зроблено з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 р. по справі № 127/23144/18, яка є обов`язковою до врахування згідно ч.4 ст.236 ГПК України.

Згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.129,232,233,238,240,241 ГПК України, вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку ,,Приватбанк (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, код 14360570) 67971/шістдесят сім тисяч дев`ятсот сімдесят одну/грн 45 коп. заборгованості за кредитом, 1019/одну тисячу дев`ятнадцять/грн 57 коп. судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного його тексту і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 15 лютого 2024 р.

Суддя Л.В. Лічман