ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2024 р. Справа № 910/10287/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Демидової А.М.

суддів: Ходаківської І.П.

Євсікова О.О.

за участю секретаря судового засідання: Котенка О.О.

за участю представників учасників справи:

від позивача: не з`явився

від відповідача-1: не з`явився

від відповідача-2: не з`явився

від третьої особи-1: не з`явився

від третьої особи-2: ОСОБА_3.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2022 (повне рішення складено та підписано 13.07.2022) (суддя Князьков В.В.)

у справі № 910/10287/21 Господарського суду міста Києва

за позовом ОСОБА_1

до: 1. державного реєстратора відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації Дубини Алли Борисівни (відповідач-1);

2. ОСОБА_2 (відповідач-2),

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-2 Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Екос-53-А";

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_3 ,

про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до державного реєстратора відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації Дубини Алли Борисівни (далі - державний реєстратор Дубина А.Б., відповідач-1) та ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 , відповідач-2), в якому, з урахуванням заяви про усунення недоліків позовної заяви, просила суд:

- визнати незаконним рішення державного реєстратора Дубини Алли Борисівни про внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційних записів № 4011553 від 23.06.2018 (зміна повного найменування, зміна скороченого найменування, інші зміни, зміна складу або інформації про засновників) та № 5011553 від 23.06.2018 (зміна додаткової інформації, зміна керівника юридичної особи) та зобов`язати державного реєстратора відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про визнання недійсним реєстраційного запису № 4011553 від 23.06.2018 (зміна повного найменування, зміна скороченого найменування, інші зміни, зміна складу або інформації про засновників) та № 5011553 від 23.06.2018 (зміна додаткової інформації, зміна керівника юридичної особи);

- визнати дії ОСОБА_2 , які полягають у поданні для державної реєстрації невідповідаючих дійсності відомостей про виключення ОСОБА_1 із числа фізичних осіб засновників юридичної особи Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Самоврядна громада "Жукова 53-А" (ОСББ "Самоврядна громада "Жукова 53-А") - протиправними.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що:

- вищенаведені відомості не відповідають дійсності, їх внесено незаконно і безпідставно, оскільки головою правління ОСББ "Самоврядна громада "Жукова 53-А" є ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3 , третя особа-2), обраний на цю посаду рішенням правління ОСББ "Самоврядна громада "Жукова 53-А" (протокол № 16-п від 14.02.2018) і до цього часу уповноваженим органом управління об`єднання не переобирався, та із займаної посади не звільнявся;

- рішень про зміну повного чи скороченого найменування об`єднання, а також внесення змін до статуту у встановленому порядку не приймалось, склад засновників та учасників юридичної особи ОСББ "Самоврядна громада "Жукова 53-А" не змінювався, нових членів до складу об`єднання не приймалось;

- наслідком вчинення оспорюваних реєстраційних дій стало незаконне виключення позивачки зі складу засновників та незаконне відсторонення її від здійснення повноважень члена правління ОСББ "Самоврядна громада "Жукова 53-А", чим порушені права позивачки як засновника та члена органу управління ОСББ;

- при проведенні оспорюваних реєстраційних дій у порушення п. 8 ч. 2 ст. 9 та п. 10 ч. 4 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" протиправно виключено з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомості про фізичних осіб засновників ОСББ "Самоврядна громада "Жукова 53-А" ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та безпідставно проведено зміни, пов`язані із зміною складу засновників, без рішень органів управління та/або інших документів, передбачених п. 10 ч. 4 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань";

- оспорювані реєстраційні дії від 23.06.2018 були вчинені під час дії судової заборони, винесеної Деснянським районним судом м. Києва ухвалою від 20.06.2018 у справі № 754/7938/18, якою з 20.06.2018 будь-які реєстраційні дії з ОСББ "Самоврядна громада "Жукова 53-А" були заборонені;

- ОСОБА_2 не мав права представляти об`єднання та подавати від його імені будь-які документи, зокрема, для проведення державної реєстрації змін до установчих документів чужої юридичної особи;

- підставою для виключення ОСОБА_1 з числа фізичних осіб засновників ОСББ "Самоврядна громада "Жукова 53-А" сала підроблена ОСОБА_2 реєстраційна картка від 22.06.2018, в яку він протиправно вніс щодо позивачки завідомо незаконні відомості.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.07.2022 у справі № 910/10287/21 позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині позовних вимог до державного реєстратора, місцевий господарський суд виходив із того, що зазначена позовна вимога заявлена до неналежного відповідача.

У частині позовних вимог до ОСОБА_8 суд першої інстанції дійшов висновків, що такі вимоги не відповідають критерію ефективності, а їх задоволення взагалі ніяким чином не могло б призвести до поновлення прав позивачки. Відтак, за висновком місцевого господарського суду, підстави для задоволення зазначених вимог відсутні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із рішенням Господарського суду міста Києва від 06.07.2022 у справі № 910/10287/21, ОСОБА_1 звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржниця зазначає, зокрема, що:

- суд першої інстанції не надав юридичної оцінки наявності судової заборони на вчинення оспорюваних реєстраційних дій;

- місцевий господарський суд дійшов необґрунтованих висновків про те, що належним відповідачем у такому спорі є саме юридична особа - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Екос-53-А" (далі - ОСББ "Екос-53-А", третя особа-1), а не державний реєстратор, про відсутність підстав для задоволення позову в частині вимог про визнання дій відповідача-2 протиправними через невідповідність таких вимог критерію ефективності.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2023 (колегія суддів у складі: ОСОБА_10. - головуючого, Андрієнка В.В., Буравльова С.І.) поновлено ОСОБА_9 строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2022 у справі № 910/10287/21; справу призначено до розгляду в судовому засіданні; зупинено дію оскаржуваного рішення суду.

У зв`язку з прийняттям Вищою радою правосуддя рішення від 28.02.2023 про звільнення ОСОБА_10 з посади судді Північного апеляційного господарського суду у відставку розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2023 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/10287/21.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.03.2023 для розгляду справи № 910/10287/21 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Демидова А.М. - головуючий суддя, Ходаківська І.П., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.04.2023 колегією суддів у складі: Демидової А.М. - головуючого, Ходаківської І.П., Владимиренко С.В., прийнято до свого провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2022 у справі № 910/10287/21; розгляд апеляційної скарги призначено на 25.04.2023 о 10:30.

Судом, у порядку ч. 6 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), повідомлено учасників справи за допомогою засобів телефонного зв`язку, про що свідчать долучені до матеріалів справи телефонограми, про те, що судове засідання, призначене на 09.05.2023, не відбудеться у зв`язку з перебуванням судді Владимиренко С.В. у відпустці, наступне судове засідання призначено на 09.05.2023 о 10:20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.05.2023 за заявою ОСОБА_1 зупинено провадження за її апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2022 у справі № 910/10287/21 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 910/15792/20 та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судового рішення, ухваленого за результатами такого розгляду.

05.10.2023 до Північного апеляційного господарського суду через електронний кабінет в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи "Електронний суд" надійшла заява ОСОБА_1 про усунення обставин, які зумовили зупинення провадження, в якій заявниця просила суд відновити апеляційне провадження у справі № 910/10287/21.

У зв`язку з перебуванням судді Владимиренко С.В., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2023 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/10287/21.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2023 для розгляду справи № 910/10287/21 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Демидова А.М. - головуючий суддя, Ходаківська І.П., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2022 у справі № 910/10287/21 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів: Демидова А.М. - головуючий суддя, судді - Ходаківська І.П., Євсіков О.О.; поновлено провадження за вказаною апеляційною скаргою; розгляд апеляційної скарги призначено на 12.12.2023 об 11:40.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2023 продовжено строк розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2022 у справі № 910/10287/21; розгляд апеляційної скарги відкладено на 23.01.2024 об 11:15.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2024 розгляд апеляційної скарги відкладено на 06.02.2024 об 11:40.

Позиції учасників справи

Учасники справи не скористалися своїм правом, відзиви на апеляційну скаргу не подали, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не є перешкодою для апеляційного перегляду оскаржуваного рішення суду.

23.01.2024 до Північного апеляційного господарського суду від ОСОБА_3 надійшли письмові пояснення, в яких він зазначає, що зараховані до Північного апеляційного господарського суду судді Демидова А.М., Ходаківська І.П., Євсіков О.О. присягу судді відповідно до ст. 57 Закону України від 02.06.2016 № 1402-ІХ "Про судоустрій і статус суддів" не складали, у зв`язку із чим у ОСОБА_3 як учасника справи № 910/10287/21 відсутні підстави вважати такий суд безстороннім, тобто таким, що відповідає вимогам п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Проте відводів у розумінні ст.ст. 35-38 ГПК України ним не заявлено.

З приводу зазначених пояснень колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що оскільки наведені пояснення не містять посилання на Главу 3 ГПК України "Склад суду. Відводи", у суду відсутні підстави вважати подані третьою особою-2 пояснення відводом колегії суддів у складі: Демидової А.М. - головуючого, Ходаківської І.П., Євсікова О.О. (зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 11.05.2023 у справі № 910/570/21).

06.02.2024 до початку судового засідання від ОСОБА_1 надійшли до Північного апеляційного господарського суду письмові пояснення від 06.02.2024 щодо змісту апеляційної скарги, в яких скаржниця просить задовольнити її апеляційну скаргу, розглянувши її в судовому засіданні 06.02.2024 без її участі.

Явка представників учасників справи

У судове засідання 06.02.2024 з`явилась третя особа-1. Інші учасники справи в судове засідання 06.02.2024 не з`явились. Усі учасники справи були належним чином повідомлені судом про дату, час і місце судового засідання.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує викладене в письмових поясненнях від 06.02.2024 клопотання позивачки (скаржниці) про розгляд апеляційної скарги без її участі.

Зважаючи на викладене та враховуючи, що явка представників учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалась, а нез`явлення в судове засідання позивачки та відповідачів або їх представників, а також представника третьої особи-1 не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи аргументи апеляційної скарги і доказове наповнення матеріалів справи, колегія суддів вважає за можливе здійснити перегляд оскаржуваного судового акта в апеляційному порядку без участі в судовому засіданні зазначених учасників справи.

Третя особа-2 в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги позивачки підтримала і просила суд її задовольнити.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

27.02.2015 проведено установчі збори об`єднання співвласників багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 , результати яких оформлено протоколом № 1 від 27.02.2015.

За наслідками проведення зазначених зборів було прийнято такі рішення: створити об`єднання співвласників багатоквартирного будинку № 53-А по вул. Маршала Жукова у місті Києві; ухвалено назву ОСББ "Самоврядна громада Жукова 53-А"; затверджено статут ОСББ "Самоврядна громада Жукова 53-А"; обрано правління ОСББ "Самоврядна громада Жукова 53-А" у складі: ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , та ревізійну комісію у складі: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_12 ; надано право підпису на установчих документах ОСББ "Самоврядна громада Жукова 53-А" ОСОБА_11 та доручено йому, або делегувати це право довіреній особі, подати документи для державної реєстрації ОСББ "Самоврядна громада Жукова 53-А".

Рішенням правління ОСББ "Самоврядна громада Жукова 53-А", яке оформлено протоколом № 16-п від 14.02.2018, обрано головою правління ОСББ "Самоврядна громада Жукова 53-А" ОСОБА_3. з 15.02.2018.

19.06.2018 ОСОБА_3 як голова правління ОСББ "Самоврядна громада Жукова 53-А" звернувся до Деснянського районного суду міста Києва в межах справи № 754/7938/18 із заявою про забезпечення позову шляхом заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій з юридичною особою - ОСББ "Самоврядна громада Жукова 53-А" до закінчення розгляду спору по суті про визнання недійсним рішення загальних зборів ОСББ від 05.06.2018 та постановлення відповідного рішення у зазначеній цивільній справі.

20.06.2018 ухвалою Деснянського районного суду міста Києва у справі № 754/7938/18, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 13.12.2018, вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій з юридичною особою - ОСББ "Самоврядна громада Жукова 53-А" до постановлення рішення у зазначеній справі за позовом ОСББ "Самоврядна громада Жукова 53-А" до ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 про визнання загальних зборів ОСББ "Самоврядна громада Жукова 53-А" від 05.06.2018 неправомочними та рішення цих зборів недійсними. Ухвала оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 26.06.2018.

23.06.2018 державним реєстратором відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації Дубиною А.Б. було прийнято рішення про внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційних записів № 4011553 від 23.06.2018 (зміна повного найменування, зміна скороченого найменування, інші зміни, зміна складу або інформації про засновників) та № 5011553 від 23.06.2018 (зміна додаткової інформації, зміна керівника юридичної особи) та внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідні записи.

Відповідно до цих змін убачається проведення державної реєстрації зміни найменування юридичної особи - з ОСББ "Самоврядна громада Жукова 53-А" на ОСББ "Екос-53А", зміни її керівника - з ОСОБА_3 на ОСОБА_2 та зміни інформації про її засновників на підставі рішення загальних зборів ОСББ "Самоврядна громада Жукова 53-А" від 05.06.2018.

За твердженням позивачки, оспорюване рішення державного реєстратора, а також дії ОСОБА_2 , які полягають у поданні для державної реєстрацій відомостей, що не відповідають дійсності, про виключення ОСОБА_1 із числа фізичних осіб засновників юридичної особи ОСББ "Самоврядна громада "Жукова 53-А" є протиправними та незаконними. Зокрема, позивачку було незаконно виключено зі складу ОСББ та усунуто від здійснення повноважень члена правління без відповідної на те правової підстави, перелік яких наведено у ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань". Державним реєстратором було прийнято документи від неуповноваженої особи. Крім того, оспорювані реєстраційні дії були вчинені під час дії судової заборони, застосованої ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 20.06.2018 у справі № 754/7938/18.

У відзиві на позовну заяву відповідач-1 зазначив, що на момент учинення спірних реєстраційних записів 23.06.2018 державному реєстратору не було відомо про судову заборону на вчинення реєстраційних дій відносно ОСББ "Самоврядна громада Жукова 53-А", позаяк копія ухвали суду від 20.06.2018 у цивільній справі № 754/7938/18 надійшла на адресу державного реєстратора тільки 06.07.2018.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Як вбачається з матеріалів даної справи, апеляційне провадження у даній справі зупинялось до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 910/15792/20 та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судового рішення, ухваленого за результатами такого розгляду.

Предметом судового розгляду у справі № 910/15792/20 був позов ОСОБА_3 до державного реєстратора Дубини А.Б., за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСББ "Екос-53А", про: визнання недійсними реєстраційних дій державного реєстратора (реєстраційні записи від 23.06.2018 № 4011553 та № 5011553), вчинених щодо ОСББ "Самоврядна громада Жукова 53-А" під час дії судової заборони ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 20.06.2018 у справі № 754/7938/18 на забезпечення позовних вимог про визнання недійсними рішень ОСББ; зобов`язання державного реєстратора відновити відомості про юридичну особу ОСББ "Самоврядна громада Жукова 53-А" станом на 20.06.2018 шляхом унесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про визнання недійсними реєстраційних записів від 23.06.2018 № 4011553 (зміна повного найменування, зміна скороченого найменування, інші зміни, зміна складу або інформації про засновника) та № 5011553 (зміна додаткової інформації, зміна керівника юридичної особи).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.05.2021 у справі № 910/15792/20, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2022, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою від 05.07.2023 Велика Палата Верховного Суду постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2022 та рішення Господарського суду міста Києва від 19.05.2021 у справі № 910/15792/20 змінила в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови (постанови від 05.07.2023); в іншій частині постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2022 та рішення Господарського суду міста Києва від 19.05.2021 у справі № 910/15792/20 залишила без змін.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права, викладені в постанові від 05.07.2023 у справі № 910/15792/20, враховуються судом апеляційної інстанції при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин у даній справі № 910/10287/21.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Положеннями ч. 1 ст. 2 ГПК України до завдань господарського судочинства віднесено справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частиною другою статті 4 ГПК України визначено, що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ГПК України).

Об`єктом судового захисту, відповідно до ст. 15 ЦК України, є саме порушене, невизнане або оспорюване право чи інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні чи невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Саме така особа, яка спричинила ці наслідки для позивача щодо його права є стороною у спірному правовідношенні.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ст. 14 ГПК України).

Сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу, зокрема, фізичні і юридичні особи (ч. 1 ст. 45 ГПК України).

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача як сторони у справі, а також зміст позовних вимог (п.п. 2, 4 ч. 3 ст. 162 ГПК України).

Отже, визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18, п. 41).

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що поняття "сторона у спорі" може не бути тотожним за змістом поняттю "сторона у процесі": сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, п. 70), від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18, п. 66), від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19, п. 27), від 09.02.2021 у справі № 635/4741/17 (провадження № 14-46цс20, п. 33.2). Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача.

Згідно зі ст. 385 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту.

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників житлових та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку".

Статтею 1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" встановлено, що об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Відповідно до ст. 4 цього Закону об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання й використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність ОСББ полягає в здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Наявність майнових прав позивачки на нерухоме майно у будинку по вул. Маршала Жукова, 53-А підтверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про право власності серії СТА № 695056 від 28.01.2015.

За змістом позовної заяви, порушення своїх прав позивачка вбачає в наслідках, спричинених реєстраційними діями, оскільки вони призвели до порушення, на її думку, права на участь в управлінні ОСББ.

Оспорювані реєстраційні дії стосуються, в тому числі, зміни повного найменування, зміни скороченого найменування, зміни складу або інформації про засновників, зміни додаткової інформації, зміни керівника юридичної особи.

З наявної в матеріалах справи копії реєстраційної справи ОСББ "Екос-53А" (колишня назва ОСББ "Самоврядна громада Жукова 53-А") вбачається, що вказані вище рішення було прийнято загальними зборами співвласників ОСББ "Самоврядна громада Жукова 53-А", що оформлені протоколом від 22.05.2018.

Отже, правовідносини, якими могли бути порушені права позивачки, полягали в оспорюванні нею законності прийнятих рішень ОСББ. Такі правовідносини є наближеними до відносин корпоративного управління та пов`язаними з прийняттям рішення загальних зборів ОСББ як його вищого органу управління. Дії державного реєстратора з реєстрації прийнятих загальними зборами ОСББ рішень були похідними та направленими на фіксацію того правового стану у спосіб, визначений державою (відповідно до рішень зборів ОСББ). Суб`єкт реєстраційної діяльності (відповідач-1) не є учасником правовідносин, пов`язаних з управлінням юридичною особою, стосовно якої державним реєстратором приймалось спірне рішення та до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вносилися відповідні реєстраційні записи. Сторонами такого спору є позивачка як засновник юридичної особи (ОСББ "Самоврядна громада Жукова 53-А"), якого, як вважає вона, незаконно виключено зі складу засновників, і як колишній член правління цієї юридичної особи та особа, на користь якої приймалося спірне рішення про внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційних записів (ОСББ "Екос-53А", перейменована з ОСББ "Самоврядна громада Жукова 53-А").

Втім, позивачкою заявлено позовні вимоги у цій справі до державного реєстратора, який не вчинив дій щодо порушення її прав та інтересів у спірних матеріально-правових відносинах корпоративного управління щодо ОСББ "Самоврядна громада Жукова 53-А", перейменованого на ОСББ "Екос-53А".

У силу частини другої статті 48 ГПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Зміст і характер відносин між учасниками справи свідчать, що спір виник саме між позивачкою і третьою особою - ОСББ "Екос-53А" з приводу стверджуваного нею порушення її права як засновника та члена правління зазначеної юридичної особи, незаконно, на її погляд, перейменованої з ОСББ "Самоврядна громада Жукова 53-А" відповідно до зазначеного рішення загальних зборів членів ОСББ.

Позивачка у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляла.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ст. 48 ГПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (п. 31.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц, провадження № 14-511цс18).

Звернення з позовом до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові.

Доводи позивачки про здійснення державним реєстратором оспорюваних реєстраційних дій всупереч ухвалі суду про заборону вчинення цих дій можуть бути предметом розгляду у спорі про притягнення до відповідальності державного реєстратора (дисциплінарної чи матеріальної), однак не впливають та не змінюють спірних правовідносин з управління юридичною особою, які стали підставою для прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення та внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідних записів про зміну повного та скороченого найменувань юридичної особи, зміну складу або інформації про засновників, зміну керівника юридичної особи та інші зміни, на які посилалась позивачка, обґрунтовуючи порушення своїх прав.

У випадку звернення особи з позовом до державного реєстратора про притягнення до відповідальності чи відшкодування шкоди, заподіяної ним внаслідок неналежного виконання покладених на нього обов`язків із внесення записів до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що не пов`язана з діями інших суб`єктів цивільних правовідносин, така особа може бути відповідачем у суді, зокрема, у випадку невиконання державним реєстратором вимог суду (бездіяльності) про накладення заборони (арешту), внесеної до Єдиного державного реєстру судових рішень, при здійсненні ним реєстраційних дій. Однак таких позовних вимог у цій справі не заявлено та не встановлено обставин порушення прав позивачки виключно діями державного реєстратора, за відсутності прийняття рішення суб`єкта господарювання у сфері управлінських відносин.

Зазначені висновки відповідають висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 05.07.2023 у справі № 910/15792/20.

Крім того, у вищенаведеній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на свою постанову від 17.06.2020 у справі № 826/10249/18, де вона зробила висновок, що унесення державним реєстратором до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про відміну державної реєстрації припинення юридичної особи не є виконанням судового рішення про задоволення відповідної позовної вимоги. Натомість згідно з пунктом 2 частини першої статті 25 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" судове рішення, що набрало законної сили, про відміну державної реєстрації припинення юридичної особи є підставою для внесення запису про відміну державної реєстрації припинення юридичної особи будь-яким державним реєстратором. Отже, за висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/15792/20, думка позивача про те, що належним відповідачем у подібних справах має бути реєстратор, який вчинив реєстраційну дію, яку позивач вважає незаконною, суперечить наведеній правовій позиції Великої Палати Верховного Суду (див. також mutatis mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 0840/3447/18 (провадження № 11-918апп19, п. 49)).

Таким чином, позивачка пред`явила позовні вимоги про визнання незаконним рішення державного реєстратора Дубини А.Б. про внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційних записів № 4011553 від 23.06.2018 та № 5011553 від 23.06.2018 та зобов`язання державного реєстратора відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про визнання недійсними цих реєстраційних записів до неналежного відповідача, у зв`язку із чим висновок суду першої інстанції про відмову в позові в цій частині є обґрунтованим та правомірним.

Щодо позовних вимог про визнання дій ОСОБА_2., які полягають у поданні для державної реєстрації невідповідаючих дійсності відомостей про виключення ОСОБА_1 із числа фізичних осіб засновників юридичної особи ОСББ "Самоврядна громада "Жукова 53-А", протиправними, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає таке.

Статтею 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту саме порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

У рішенні № 18-рп/2004 від 01.12.2004 Конституційного Суду України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Щодо порушеного права суд першої інстанції правильно зазначив, що таким слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10.11.2021 у справі № 910/8060/19).

Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Статтею 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, способи захисту за своїм призначенням можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. При цьому, метою застосування певного способу захисту є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд з прав людини акцентував, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

У постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17 вказано, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Таким чином, виходячи зі змісту ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 20 ГК України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством - ефективність), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

У постанові від 13.01.2022 у справі № 921/591/20 Верховний Суд зауважив, що додатково, в контексті обраного способу захисту, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача у цих правовідносинах, позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (п. 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19).

У постанові від 11.03.2020 у справі № 922/1286/19 Верховний Суд вказав, що оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (п. 57 постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див. mutatis mutandis висновки у п.п. 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц). Ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

У постанові від 10.11.2021 у справі № 910/8060/19 Верховний Суд зазначив, що під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Під ефективністю судового захисту розуміється спроможність судового рішення (за наслідками його виконання) призвести до усунення невизначеності у праві позивача та відновити права та законні інтереси особи, на захист яких було подано відповідний позов.

Поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними (рішення Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" (Doran v. Ireland)).

Ефективність означає як попередження стверджуваного порушення чи його продовження, так і надання відповідного відшкодування за будь-яке порушення, яке вже відбулося (рішення Європейського суду з прав людини від 26.10.2000 у справі "Кудла проти Польщі" (Kudla v. Poland)).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 05.04.2005 у справі "Афанасьєв проти України" зазначено, що засіб захисту, що вимагається, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

З огляду на наведену правову позицію щодо правової мети застосування певних способів захисту прав та законних інтересів, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що вимоги до відповідача-2 не відповідають критерію ефективності, а їх задоволення взагалі ніяким чином не могло б призвести до поновлення прав позивачки на участь в управлінні ОСББ.

Отже, ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовною вимогою про визнання дій ОСОБА_2 , які полягають у поданні для державної реєстрації невідповідаючих дійсності відомостей про виключення ОСОБА_1 із числа фізичних осіб засновників юридичної особи ОСББ "Самоврядна громада "Жукова 53-А", протиправними, обрала спосіб захисту, який не призведе до реального захисту і поновлення її порушених прав, що є достатньою підставою для відмови в задоволенні цієї позовної вимоги. Тому оцінка іншим доводам апеляційної скарги ОСОБА_1 не надається.

Подібні за змістом висновки викладені в постановах Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 927/468/20, від 16.02.2022 у справі № 910/10440/19.

За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 у частині вимог про визнання дій ОСОБА_2 , які полягають у поданні для державної реєстрацій невідповідаючих дійсності відомостей про виключення ОСОБА_1 із числа фізичних осіб засновників юридичної особи ОСББ "Самоврядна громада "Жукова 53-А", протиправними.

Відтак, суд першої інстанції правомірно відмовив у позові ОСОБА_1 повністю.

У рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України" п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним господарськими судами, доводи скаржника про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду не знайшли свого підтвердження.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладені обставини, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2022 у справі № 910/10287/21 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

За таких обставин, підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 відсутні.

Судові витрати

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати за її розгляд відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2022 у справі № 910/10287/21 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2022 у справі № 910/10287/21.

5. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

У зв`язку з перебуванням судді Євсікова О.О. з 12.02.2024 по 16.02.2024 (включно) у відпустці повний текст постанови складено та підписано у перший робочий день після виходу судді Євсікова О.О. з відпустки - 19.02.2024.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді І.П. Ходаківська

О.О. Євсіков