ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2024м. ДніпроСправа № 904/4784/23
Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Татарчука В.О. за участю секретаря судового засідання Анділахай В.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу:

За позовом Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) (Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг)

до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" (Дніпропетровська обл., м. Павлоград)

про стягнення збитків

Представники:

від позивача: Братухін О.Ю.;

від відповідача: Дворніков А.О.

СУТЬ СПОРУ:

Державна екологічна інспекція Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) звернулась з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про стягнення збитків в загальному розмірі 2125746,01грн, з яких: 509298,98грн збитків внаслідок скиду забруднюючих речовин зі зворотними (шахтними) водами з ставка-накопичувача в б. Косьміна в р. Самара з перевищенням нормативів ГДС відведення зворотних вод, 1616447,03грн збитків внаслідок наднормативного скиду забруднюючих речовин зі зворотними водами з ставка-накопичувача в б. Свідовок в р. Самара.

Судові витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у період з 07 по 18 червня 2021 року здійснено плановий захід державного нагляду (контролю) щодо дотримання Приватним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля" вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, за результатом проведеної перевірки складено акт №209/2.1-2.3-2.5-7/21 від 18.06.2021. Перевіркою встановлено, що відповідачем здійснювався наднормативний (з перевищенням встановлених нормативів ГДС відведення зворотних вод) скид забруднюючих речовин (хлоридів) зі зворотними водами з ставка-накопичувача в балку Косьмінна в р. Самара у термін з 06.11.2019 по 08.06.2021 у зв`язку з чим, державі завдано збитки в розмірі 509298,98грн. Також зазначає, що з 01 по 12 листопада 2021 року позивачем на підставі листа філії «Павлоградське регіональне управління по водопостачанню та очистці каналізаційних стоків» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» №366 від 18.10.2021 проводилася позапланова перевірка підприємства. За результатом проведеної перевірки складено акт №450/7/21 від 12.11.2021. Під час проведення позапланової перевірки встановлено наднормативний (з перевищенням встановлених нормативів ГДС) скид забруднюючих речовин (хлоридів) зі зворотними водами з ставка-накопичувача в б. Свідовок в р. Самара у термін з 01.11.2021 по 31.03.2022 у зв`язку з чим, державі завдано збитки в розмірі 1616447,03грн.

Оскільки відповідач у добровільному порядку не відшкодував позивачу збитки, останній звернувся до суду з даною позовною заявою.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 17.10.2023.

21.09.2023 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшло клопотання, в якому він просить продовжити відповідачу строк на подання відзиву на позов до 29.09.2023 включно.

29.09.2023 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що не перевищував граничнодопустимий скид (ГДС) по хлоридам відповідно до дозволів на СВК, а отже у позивача відсутні правові підстави для нарахування збитків за перевищення граничнодопустимого скиду та їх стягнення за вказаний період. Щодо оплати адміністративного штрафу майстром дільниці трубопроводу, то згідно усталеної практики така оплата не свідчить про те, що вказана особа вчинила правопорушення. Аналогічні висновки зроблено Верховним Судом у постанові від 22.07.2019 у справі №757/2757/16-а де суд зазначив, що підпис на постанові у справі про адміністративне правопорушення та сплата штрафу не означає згоду позивача з тим, що він вчинив адміністративне правопорушення. Також зазначає, що не згоден з використанням коефіцієнту 10, оскільки дані щодо гранично допустимого скиду позивач отримав ще у 2019-2021 роках, тобто до набрання законної сили наказом від 16 лютого 2021 року №119, а тому відсутні правові підстави для використання поправного коефіцієнту 10 при проведенні розрахунку суми збитків. Додатково зазначає, що позивач втратив право на стягнення збитків за 2019 рік, оскільки дані щодо хлоридів отримав ще 12.12.2019 та 20.01.2020, що свідчить про сплив строку позовної давності у три роки.

17.10.2023 до канцелярії суду засобами електронного зв`язку від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В своїх поясненнях на заперечення відповідача зазначає, що відповідно до Інструкції про порядок розробки та затвердження гранично допустимих скидів (ГДС) речовин у водні об`єкти із зворотними водами затвердженні граничнодопустимі скиди (ГДС), які включають в себе, у тому числі, граничнодопустиму концентрацію (ГДК) по кожній забруднюючій речовині по кожному випуску. Також зазначає, що нормування ГДС здійснюється шляхом встановлення нормативів граничнодопустимих концентрацій по забруднюючих речовинах, що скидаються у водний об`єкт, тому перевищення ГДС визначається граничнодопустимою концентрацією забруднюючих речовин.

Також, 17.10.2023 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшло клопотання про призначення експертизи.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.2023 оголошено перерву та призначено підготовче засідання на 02.11.2023.

27.10.2023 до канцелярії суду засобами електронного зв`язку від представника позивача надійшли заперечення на клопотання відповідача про призначення експертизи.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.11.2023 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, оголошено перерву та призначено підготовче засідання на 23.11.2023.

22.11.2023 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів, а саме: копії висновку експертів №24478/25049-25050 від 21.11.2023 за результатами проведення комісійної судової інженерно-екологічної експертизи. Відповідач в поданому клопотанні просить залишити без розгляду клопотання відповідача про призначення судової експертизи та відкласти судове засідання для підготовки пояснень щодо висновку експерта.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2023 оголошено перерву та призначено підготовче засідання на 07.12.2023. Зобов`язано сторони надати до суду та направити учасникам процесу письмові пояснення з урахуванням висновку експертів №24478/25049-25050 від 21.11.2023.

30.11.2023 до канцелярії суду засобами електронного зв`язку від представника позивача надійшло клопотання про залучення до участі у справі третьої особи.

06.12.2023 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшли письмові пояснення з урахуванням висновку експертів №24478/25049-25050 від 21.11.2023.

В своїх поясненнях відповідач зазначає, що позивач, розраховуючи суму збитків, помилково вважає про наявність порушення, оскільки експерти дійшли висновку про те, що відповідачем здійснювався скид забруднюючих речовин в межах допустимого обсягу, встановленого дозволом. Тому відповідач вважає, що письмові докази в матеріалах справи свідчать про відсутність перевищення гранично допустимого скиду забруднюючої речовини у водний об`єкт зі зворотними водами, встановленого дозволами на спеціальне водокористування.

07.12.2023 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшли додаткові пояснення, в яких він надав заперечення проти висновку експертів №24478/25049-25050 від 21.11.2023.

В своїх запереченнях зазначає, що у дозволі на спеціальне водокористування №624-ДП/49д-19 від 23.08.2019 чітко встановлено граничнодопустиму концентрацію хлоридів 1250,00мг/дм3, проте у скинутій підприємством воді концентрація хлоридів становила: 1648,22 мг/дм3 у 2019 року; 1342,33 мг/дм3 у 2020 року; 1335,34 мг/дм3 у 2021 року. Вищевказані перевищення підтверджені належними доказами, які експерти відхилили. Внаслідок наднормативного скиду забруднюючих речовин зі зворотними водами із ставка накопичувача в балку Косьмінна в річку Самара період з 06.11.2019 по 08.06.2021 завдано збитки державі в розмірі 509298,98грн. Також зазначає, що дозволом на спеціальне водокористування №242/ДП/49д-21 від 30.11.2021 встановлено граничнодопустиму концентрацію хлоридів 1612,20мг/дм3, проте у скинутій підприємством воді концентрація хлоридів становила: 4727,7 мг/дм3 у період з 30.11.2021 по 31.12.2021; 4530,7 мг/дм3 у період з 01.01.2022 по 31.03.2022. Внаслідок наведеного наднормативного скиду забруднюючих речовин зі зворотними водами завдано збитки державі в розмірі 1616447,03грн. Додатково зазначив, що експерти помилково прийшли до висновку про те, що позивач не мав права застосовувати методику у редакції, яка прийнята після вчинення порушення, оскільки згідно з п. 1.4 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, яка затверджена наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України 20.07.2009 №389, державні інспектори з дати встановлення факту порушення вимог законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів проводять збір і аналіз необхідних матеріалів і, на підставі цієї Методики, розраховують розмір відшкодування збитків. Позивач зазначає, що датою встановлення факту порушення вимог законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів є дата складання акта перевірки, а на час перевірки діючою є вищевказана Методика, тому збитки розраховані на підставі Методики в редакції від 16.02.2021, що повністю узгоджується із вимогами законодавства. Використання іншої методики не передбачено діючим законодавством.

У судовому засіданні 07.12.2023 сторони звернулись з клопотаннями про оголошення перерви в підготовчому засіданні для ознайомлення з матеріалами справи та надання додаткових пояснень.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 07.12.2023 відмовлено в задоволенні клопотання позивача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Регіональний офіс водних ресурсів у Дніпропетровській області. Оголошено перерву та призначено підготовче засідання на 22.12.2023.

21.12.2023 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшли заперечення, в яких він просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В своїх запереченнях додатково зазначає, що жодний доказ у справі не містить в собі інформації щодо перевищення нормативу граничнодопустимого скиду води по хлоридам, встановленого дозволами на спецводокористування за відповідні періоди. Крім того, неможливо керуватися розрахунком розміру збитків, оскільки при встановленні маси наднормативного скиду забруднюючої речовини у водний об`єкт зі зворотними водами показник t взагалі не застосований, а показник Qіф взято у м3, а не м3/год, як того вимагає Методика №389.

До початку судового засідання 22.12.2023 до канцелярії суду засобами електронного зв`язку та через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшла заява про виклик експерта.

У судове засідання 22.12.2023 відповідач не забезпечив явку свого представника, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Представник позивача підтримав подану заяву про виклик у судове засідання експерта.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 22.12.2023 відмовлено в задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про призначення експертизи, відмовлено в задоволенні заяви Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) про виклик експертів. Закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 04.01.2024.

03.01.2024 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням представника позивача у відпустці з 01 по 12 січня 2023.

У судове засідання 04.01.2024 позивач не забезпечив явку свого повноважного представника, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином.

У судовому засіданні 04.01.2024 відповідач не заперечував проти наведеного клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.01.2024 відкладено розгляд справи по суті на 23.01.2024.

У судовому засіданні 23.01.2024 оголошено перерву до 05.02.2024.

02.02.2024 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшли додаткові пояснення по справі.

У судовому засіданні 05.02.2024 представник відповідача заявив клопотання про перерву у судовому засіданні.

Розглянувши клопотання відповідача про оголошення перерви у судовому засіданні, господарський суд не вбачає підстав для задоволення у зв`язку з його необґрунтованістю.

При цьому, враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

У судовому засіданні 05.02.2024 проголошені вступна та резолютивна частина рішення суду.

Під час розгляду справи судом досліджені докази, наявні в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд,-

УСТАНОВИВ:

Державною екологічною інспекцією Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) у період з 07 по 18 червня 2021 року здійснено плановий захід державного нагляду (контролю) щодо дотримання Приватним акціонерним товариством «ДТЕК Павлоградвугілля» вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища.

За результатом проведеного планового заходу складено акт №209/2.1-2.3-2.5-7/21 від 18.06.2021 (а.с. 24-104 том 1) та протокол вимірювань показників складу та властивостей вод №7 від 15.06.2021 (а.с. 105-108 том 1).

Під час перевірки посадовим особам інспекції надано дозвіл на спеціальне водокористування №624/ДП/49д-19 від 23.08.2019 (а.с. 146-155 том 1), виданий відповідачу Державним агентством водних ресурсів України, відповідно до змісту якого встановлено допустимий обсяг скиду зворотних (стічних вод), зокрема граничнодопустима концентрація хлоридів 1250,00мг/дм3.

Однак перевіркою встановлено, що підприємством здійснювався наднормативний (з перевищенням встановлених нормативів ГДС відведення зворотних вод) скид забруднюючих речовин (хлоридів) зі зворотними водами з ставка-накопичувача в балку Косьмінна в р. Самара у загальний період з 06.11.2019 по 08.06.2021.

При перевірці якості зворотних (шахтних) вод філії «Павлоградське регіональне управління по водопостачанню і очистці каналізаційних стоків» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» встановлено, що в р. Самара скинуто недостатньо очищених зворотних вод з ставка-накопичувача в б. Косьмінна в період з 06.11.2019 по 31.12.2019 - 1610687м3, з 01.01.2020 по 31.12.2020 - 13463857м3, з 01.01.2021 по 08.06.2021 - 5634025м3 (відповідно до результатів планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 07.06.2021 - 18.06.2021, даних журналу обліку об`єму зворотних вод, що скидаються з ставка-накопичувача в б. Косьмінна, наданих в ході перевірок).

Середні концентрації забруднюючих речовин за вказані періоди становлять:

за 2019 рік хлориди 1648,22мг/дм3;

за 2020 рік хлориди - 1342,33мг/дм3;

за 2021 рік хлориди 1335,34мг/дм3.

Враховуючи викладене, позивачем проведено розрахунок розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі в результаті порушення відповідачем законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів.

Загальна сума збитків за забруднення поверхневих вод річки Самара зворотними водами ставка-накопичувача балки Косьмінна, за період нарахування з 06.11.2019 по 08.06.2021, становить 509298,98грн, які обчислено за формулою 12 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20 липня 2009 року №389 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14.08.2009 за №767/16783 (із змінами і доповненнями, внесеними наказами Міністерства екології та природних ресурсів України від 30 червня 2011 року №220, від 30 жовтня 2015 року №367, від 16.02.2021 року №119).

З метою усунення вказаного порушення надано припис №209/21-2-3-2.5-7/21 від 29.06.2021 (а.с. 137-144 том 1).

Крім того, позивачем, за порушення вимог природоохоронного законодавства України постановою про накладення адміністративного стягнення від 24.06.2021 №214777 (а.с. 134-135 том 1) майстра дільниці трубопроводів філії «ПРУВОКС» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» гр. ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 59 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 136,00грн.

Зазначений штраф було сплачено 02.07.2022, що підтверджується дублікатом квитанції №0.0..1 від 02.07.2021 (а.с. 136 том 1).

З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача направлено претензію №7/130-ПР від 20.05.2022 про відшкодування збитків, спричинених державі внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства, у розмірі 509298,98грн (а.с. 173-175 том 1).

Листом №1/2293 від 25.11.2022 не визнав претензію і зазначив, що при здійсненні розрахунку збитків для речовин, зазначених ГДК яких більше одиниць в чисельнику застосований поправний коефіцієнт 10. Введення поправочного коефіцієнту 10 передбачено пунктом 7.1 розділу VII наказу Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів №119 від 16.02.2021, який набрав чинності 04.06.2021, що унеможливлює його застосування до скиду вод, що мав місце 06.11.2019 (а.с. 177 том 1).

Крім цього, з 01 по 12 листопада 2021 року позивачем на підставі листа філії «Павлоградське регіональне управління по водопостачанню та очистці каналізаційних стоків» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» від 18.10.2021 №366 (а.с. 186 том 1), наказу Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) №1750 від 27.10.2021 (а.с. 187, 188 том 1), направлення на проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) №4-1379-7 від 27.10.2021 (а.с. 189 том 1) проводилася позапланова перевірка підприємства відповідача.

За результатами проведеної перевірки складено акт №450/7/21 від 12.11.2021 (а.с. 191-207 том 1).

Під час проведення позапланової перевірки встановлено наднормативний (з перевищенням встановлених нормативів ГДС) скид забруднюючих речовин (хлоридів) зі зворотними водами з ставка-накопичувача в б. Свідовок в р. Самара.

ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» проінформувало Державну екологічну інспекцію Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) про припинення скиду зворотних вод з ставка-накопичувача в б. Свідовок в р. Самара з 31.03.2022 листом від 14.03.2022 вих.№66 (вх.№637/6.2-27-22 від 14.03.2022) (а.с. 237 том 1).

Підприємством на адресу Інспекції направлено лист від 06.04.2022 вих..№88 про припинення скиду зворотних вод з ставка-накопичувача в б. Свідовок в р. Самара з 31.03.2022 з актом опломбування засувок на скиді шахтних вод з ставка-накопичувача в б. Свідовок в р. Самара.

Позивач зазначає, що інформація щодо отримання дозволу на спеціальне водокористування №242/ДП/49д-21 від 30.11.2021 на адресу Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) підприємством не надавалася.

При перевірці якості зворотних (шахтних) вод філії «Павлоградське регіональне управління по водопостачанню і очистці каналізаційних стоків» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (відповідно до результатів позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 01.11.2021 12.11.2021, даних журналу обліку об`єму зворотних вод, що скидаються з ставка-накопичувача в б. Свідовок, наданих в ході перевірок, листів підприємства від 13.12.2021 вих.№383, від 21.01.2022 вих.№99, від 06.04.2022 вих.№87, від 06.04.2022 вих.№88 та від 07.06.2022 вих.№176) встановлено, що в р. Самара скинуто недостатньо очищених зворотних вод з ставка-накопичувача в б. Свідовок в період з 01.11.2021 по 29.11.2021 378962м3, з 30.11.2021 по 31.12.2021 442622м3, з 01.01.2022 по 31.03.2м3.

Середні концентрації забруднюючих речовин становлять:

за 2021 рік хлориди - 4727,7мг/дм3;

за 2022 рік хлориди - 4530,7мг/дм3.

Враховуючи викладене, позивачем проведено розрахунок розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі в результаті порушення відповідачем законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів.

Загальна сума збитків за забруднення поверхневих вод річки Самара зворотними водами ставка-накопичувача б. Свідовок за період з 01.11.2021 по 31.03.2022 становить 1616447,03грн, які обчислено за формулою 12 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20 липня 2009 року №389 (із змінами і доповненнями, внесеними наказами Міністерства екології та природних ресурсів України від 30 червня 2011 року №220, від 30 жовтня 2015 року №367, від 16.02.2021 року №119).

Крім того, позивачем, за порушення вимог природоохоронного законодавства України постановою про накладення адміністративного стягнення від 25.11.2021 №215399 головного інженера філії «ФІЛІЇ "ПРУВОКС" ПРАТ "ДТЕК Павлоградвугілля» Жуковського А.М. визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 59 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 136,00грн (а.с. 243-244 том 1).

Зазначений штраф сплачено 27.11.2021, що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 27.11.2021 (а.с. 245 том 1).

Інспекція пред`явила підприємству претензію від 16.02.023 №7/31-ПР про відшкодування завданих державі збитків (а.с. 24-30 том 2).

Підприємство листом від 21.08.2023 №1/2200 повідомило, що не погоджуються із розрахунком збитків та запропонувало вирішити питання в судовому порядку.

Оскільки претензії інспекції про добровільну сплату збитків відповідач залишив без відповіді та задоволення, позивач, враховуючи наведені вище обставини, звернувся до суду з даним позовом.

Предметом доказування у справі, відповідно до ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У даному випадку до предмета доказування входять обставини наявності/відсутності складу цивільного правопорушення та завдання збитків.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне.

Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтею 16 Конституції України визначено, що забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави. Забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України є обов`язком держави.

Відповідно до статті 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Частиною 1 статті 202 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить: а) організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства: про охорону і раціональне використання вод та відтворення водних ресурсів; щодо наявності дозволів, лімітів та квот на спеціальне використання природних ресурсів, дотримання їх умов; г) пред`являти претензії про відшкодування збитків і втрат, заподіяних державі в результаті порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища; вживати в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступати позивачем та відповідачем у судах.

Відповідно до пунктів 1, 7 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 2017 року №275, Державна екологічна інспекція України (далі - Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Держекоінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи. Згідно пункту 1 розділу ІІ Положення про територіальні та міжрегіональні територіальні органи Держекоінспекції, затвердженого Наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 07 квітня 2020 року №230, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 квітня 2020 за №350/34633, Державна екологічна інспекція відповідної області (далі - Інспекція) є територіальним органом Держекоінспекції та їй підпорядковується. Інспекція є міжрегіональним територіальним органом Держекоінспекції та їй підпорядковується.

Повноваження Інспекції поширюються на територію Автономної Республіки Крим, відповідних областей, міст Києва та Севастополя, внутрішні морські води, територіальне море, виключну (морську) економічну зону України, континентальний шельф України та лимани.

Таким чином, Державна екологічна інспекція Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) є уповноваженим державою органом на здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища та звернення до суду з позовною заявою про стягнення завданих державі збитків, внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства.

Позивачу надано право згідно з чинним законодавством здійснювати (проводити) заходи державного нагляду (контролю), у тому числі, юридичних осіб, щодо дотримання законодавства про використання та охорону земель.

Відносини в галузі охорони навколишнього природного середовища України регулюються Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища», земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством.

Відповідно до статті 38 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів. В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Згідно з приписами статті 35 Закону України «Про охорону земель» власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані зокрема:

дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України;

забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку та забезпечувати захист земель від ерозії, виснаження, забруднення, засмічення, засолення, осолонцювання, підкислення, перезволоження, підтоплення, заростання бур`янами, чагарниками і дрібноліссям.

Частиною 1 статті 45 Закону України «Про охорону земель» передбачено, що господарська та інша діяльність, яка зумовлює забруднення земель і ґрунтів понад установлені гранично допустимі концентрації небезпечних речовин, забороняється.

Відповідно до статті 56 цього Закону «Про охорону земель» юридичні і фізичні особи, винні в порушенні законодавства України про охорону земель, несуть відповідальність згідно із законом.

Застосування заходів дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від відшкодування шкоди, заподіяної земельним ресурсам. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства України про охорону земель, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вину заподіювача шкоди; наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Наявність всіх зазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

Відповідно до ст. 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Відносини в галузі охорони навколишнього природного середовища України регулюються Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища», земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством.

За змістом ст. 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів. Законодавством України громадянам гарантується право загального використання природних ресурсів для задоволення життєво необхідних потреб (естетичних, оздоровчих, рекреаційних, матеріальних тощо) безоплатно, без закріплення цих ресурсів за окремими особами і надання відповідних дозволів, за винятком обмежень, передбачених законодавством України. В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Згідно зі ст. 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог: а) раціонального і економного використання природних ресурсів на основі широкого застосування новітніх технологій; б) здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища; в) здійснення заходів щодо відтворення відновлюваних природних ресурсів; г) застосування біологічних, хімічних та інших методів поліпшення якості природних ресурсів, які забезпечують охорону навколишнього природного середовища і безпеку здоров`я населення; д) збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду, а також інших територій, що підлягають особливій охороні; е) здійснення господарської та іншої діяльності без порушення екологічних прав інших осіб; є) здійснення заходів щодо збереження і невиснажливого використання біологічного різноманіття під час провадження діяльності, пов`язаної з поводженням з генетично модифікованими організмами. При використанні природних ресурсів має забезпечуватися виконання й інших вимог, встановлених цим Законом та іншим законодавством України.

Статтею 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні, зокрема, у допущенні наднормативних, аварійних і залпових викидів і скидів забруднюючих речовин та інших шкідливих впливів на навколишнє природне середовище; самовільному спеціальному використанні природних ресурсів. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного» середовища шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Приписами ч. 1 ст. 149, ст. 151 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів. Суб`єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах). Порядок надання у користування природних ресурсів громадянам і юридичним особам для здійснення господарської діяльності встановлюється земельним, водним, лісовим та іншим спеціальним законодавством.

Статтею 2 Водного кодексу України визначено, що завданням водного законодавства є регулювання правових відносин з метою забезпечення збереження, науково обґрунтованого, раціонального використання вод для потреб населення і галузей економіки, відтворення водних ресурсів, охорони вод від забруднення, засмічення та вичерпання, запобігання шкідливим діям вод та ліквідації їх наслідків, поліпшення стану водних об`єктів, а також охорони прав підприємств, установ, організацій і громадян на водокористування.

У відповідності до ст. 3 Водного кодексу України усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 3 Водного кодексу України підземні води та джерела належать до водного фонду України, а згідно зі ст.ст. 1, 6 Кодексу України про надра вони є частиною надр.

Згідно зі ст. 1 Водного кодексу України водокористуванням є використання вод (водних об`єктів) для задоволення потреб населення, промисловості, сільського господарства, транспорту та інших галузей господарства, включаючи право на забір води, скидання стічних вод та інші види використання вод (водних об`єктів); використання води - процес вилучення води для використання у виробництві з метою отримання продукції та для господарсько-питних потреб населення, а також без її вилучення для потреб гідроенергетики, рибництва, водного, повітряного транспорту та інших потреб.

У відповідності до п.п. 3, 6, 9 ч.1 ст. 44 Водного кодексу України водокористувачі зобов`язані, зокрема дотримувати встановлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин та встановлених лімітів забору води, лімітів використання води та лімітів скидання забруднюючих речовин, а також санітарних та інших вимог щодо впорядкування своєї території; утримувати в належному стані зони санітарної охорони джерел питного та господарсько-побутового водопостачання, прибережні захисні смуги, смуги відведення, берегові смуги водних шляхів, очисні та інші водогосподарські споруди та технічні пристрої; здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.

Відповідно до ст.ст. 46, 48 Водного кодексу України водокористування може бути загальним або спеціальним. Спеціальне водокористування - це збір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється фізичними та юридичними особами для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 49 Водного кодексу України спеціальне водокористування є платним та здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування. Дозвіл на спеціальне водокористування видається територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства.

Відповідно до ст. 50 Водного кодексу України строки спеціального водокористування встановлюються органами, які видали дозвіл на спеціальне водокористування. Спеціальне водокористування може бути короткостроковим (до трьох років) або довгостроковим (від трьох до двадцяти п`яти років). У разі необхідності строк спеціального водокористування може бути продовжено на період, що не перевищує відповідно короткострокового або довгострокового водокористування. Продовження строків спеціального водокористування за клопотанням заінтересованих водокористувачів здійснюється державними органами, що видали дозвіл на спеціальне водокористування.

Згідно зі ст. 70 Водного кодексу України скидання стічних вод у водні об`єкти допускається лише за умови наявності нормативів гранично допустимих концентрацій та встановлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин. Водокористувачі зобов`язані здійснювати заходи щодо запобігання скиданню стічних вод чи його припинення, якщо вони: 1) можуть бути використані у системах оборотного, повторного і послідовного водопостачання; 2) містять цінні відходи, що можуть бути вилучені; 3) містять промислову сировину, реагенти, напівпродукти та кінцеві продукти підприємств у кількості, що перевищує встановлені нормативи технологічних відходів; 4) містять речовини, щодо яких не встановлено гранично допустимі концентрації; 5) перевищують гранично допустимі скиди токсичних речовин та містять збудників інфекційних захворювань; 6) за обсягом скидання забруднюючих речовин перевищують гранично допустимі нормативи; 7) призводять до підвищення температури води водного об`єкта більш ніж на 3 градуси за Цельсієм порівняно з її природною температурою в літній період; 8) є кубовими залишками, шламами, що утворюються в результаті їх очищення і знезараження. Скидати стічні води, використовуючи рельєф місцевості (балки, пониззя, кар`єри тощо), забороняється.

Відповідно до ст.ст. 110, 111 Водного кодексу України порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні у недотриманні умов дозволу або порушенні правил спеціального водокористування. Підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи зобов`язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 ЦК України, згідно з ч.ч. 1, 2 якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка (або порушення зобов`язання); шкідливий результат такої поведінки (шкода); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України як у випадку невиконання договору, так і за зобов`язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента або особи, яка завдала шкоду.

Окрім застосування принципу вини, при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою. Встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності шкоди. При цьому, доведенню підлягає те, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки. А відтак, доводячи склад цивільного правопорушення у діях відповідача, відповідач мав довести, що його поведінка була неправомірною та протиправною. Протиправною поведінкою є різновид правової поведінки, що характеризується як соціальне відхилення від норми, зловживання правом та правопорушенням. Протиправною поведінка вважається тоді, коли суб`єкт права свідомо порушує норму права.

Таким чином, аналіз наведених вище норм матеріального права дає підстави для висновку, що для наявності підстав для відшкодування шкоди необхідною є наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки; наявності шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вини правопорушника. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Методика розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затверджена наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 №389 та встановлює порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, у разі самовільного використання водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів.

Пунктом п. 1.2. Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього середовища від 20.07.2009 №389 зі змінами, внесеними Наказом Міністерства екології та природних ресурсів №367 від 13.10.2015 після його офіційного опублікування 27.11.2015 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14.08.2009 за №767/16783 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин та виявлення правопорушення) (далі - Методика) визначено, що ця Методика встановлює порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, у разі, зокрема самовільного використання водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів.

Відповідно до п.п. 2.1 - 2.3 Методики наднормативними скидами забруднюючих речовин у водний об`єкт вважаються: скиди зі зворотними водами забруднюючих речовин з перевищенням встановлених нормативів ГДС, що підлягають нормуванню згідно із законодавством, або таких, що не підлягають нормуванню згідно із законодавством; скиди забруднюючих речовин внаслідок порушення регламенту санкціонованого скиду зворотних вод з перевищенням за окремими показниками нормативів регламенту; скиди забруднюючих речовин внаслідок аварійного скиду зворотних вод; самовільний скид зворотних вод без дозволу на спеціальне водокористування. Факт наднормативного скиду забруднюючих речовин у водний об`єкт зі зворотними водами встановлюється державними інспекторами за результатами інструментально-лабораторних методів контролю, документальної перевірки фізичних осіб, фізичних осіб - підприємців та юридичних осіб та розрахунковим методом. При визначенні наднормативних скидів забруднюючих речовин у водний об`єкт зі зворотними водами використовуються розрахункові методи або результати інструментально-лабораторних вимірювань.

Відповідно до розрахунків позивача розмір збитків, заподіяних державні внаслідок наднормативного скиду забруднюючих речовин у водний об`єкт зі зворотними водами ставка-накопичувача балки Косьмінна, за період з 06.11.2019 по 08.06.2021 склав 509298,98грн, наднормативного скиду забруднюючих речовин у водний об`єкт зі зворотними водами ставка-накопичувача б. Свідовок за період з 01.11.2021 по 31.03.2022 склав 1616447,03грн.

Суд зазначає, що розрахунки відшкодування шкоди, які здійснені позивачем, відповідають Методиці розрахунку та обставинам справи щодо виявлених позивачем порушень.

Доказів оскарження у судовому порядку результатів перевірки, оформлених актом №209/2.1-2.3-2.5-7/21 від 18.06.2021 (а.с. 24-104 том 1) та актом №450/7/21 від 12.11.2021 (а.с. 191-207 том 1), відповідач суду не надав, обставини, викладені у актах, не спростував.

Суд ставиться критично до наданого відповідачем висновку експертів №24478/25049-25050 від 21.11.2023 (а.с. 154-180 том 2) за результатами проведення комісійної судової інженерно-екологічної експертизи, в якості підтвердження відсутності порушення наднормативного скиду забруднюючих речовин у водний об`єкт, оскільки наведений висновок не спростовує вищевикладені обставини перевірок.

Також у висновку експертів не прийнято до увагу наступні положення законодавства.

Як вже зазначалось судом, визначення збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів суб`єктами господарювання (фізичними і юридичними особами), встановлені Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженою наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 №389.

Згідно з Методикою №389 наднормативним скидом забруднюючих речовин у водний об`єкт є частина маси фактично скинутої речовини у зворотних водах, що перевищує масу речовини, максимально допустиму для відведення за розрахунковий період. При цьому, наднормативними скидами забруднюючих речовин у водний об`єкт з перевищенням граничнодопустимого скиду (ГДС) вважаються, зокрема, скиди зі зворотними водами забруднюючих речовин з перевищенням встановлених нормативів ГДС, що підлягають нормуванню згідно із законодавством, або таких, що не підлягають нормуванню згідно із законодавством; скиди забруднюючих речовин внаслідок порушення регламенту санкціонованого скиду зворотних вод з перевищенням за окремими показниками нормативів ГДС регламенту (п. 2.1 Методики №389).

Тобто, за наведеною методологією необхідною умовою визначення суми збитків є встановлення факту перевищення нормативу гранично допустимого скиду.

Пункт 2.2 Методики №389 визначає, що факт наднормативного скиду забруднюючих речовин у водний об`єкт зі зворотними водами встановлюється державними інспекторами за результатами інструментально-лабораторних методів контролю, документальної перевірки суб`єктів господарювання та розрахунковим методом.

Методика №389 визначає граничнодопустиму концентрацію (ГДК) речовин у воді як встановлений рівень концентрації речовини у воді, вище якого вода вважається не придатною для конкретних цілей водокористування.

В свою чергу, гранично допустимий скид (ГДС) визначений у Методиці №389 як маса речовини у зворотній воді, що є максимально допустимою для відведення за встановленим режимом для цього пункту водного об`єкта за одиницю часу.

Разом з цим, гранично допустимі скиди розраховуються відповідно до Інструкції про порядок розробки та затвердження гранично допустимих скидів (ГДС) речовин у водні об`єкти із зворотними водами, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 15.12.1994 №116.

Згідно з наведеною Інструкцією (пункт 1.1) норми якості води являють собою сукупність встановлених допустимих значень показників складу і властивостей води водних об`єктів, в межах яких надійно відвертається шкода здоров`ю населення, забезпечуються нормальні умови водокористування і екологічне благополуччя водного об`єкта.

Показники, що входять до сукупності норм якості води, називаються нормованими показниками складу і властивостей води. Вони включають нормовані властивості води, тобто загальні вимоги до фізичних, хімічних, біологічних характеристик властивостей води (температури, водневого показника pH, запахів, присмаків, токсичності води та ін.) і нормовані речовини, що характеризуються нормами їх вмісту і гранично допустимими концентраціями (ГДК) у воді водних об`єктів для різних категорій водокористування.

Відповідно до зазначеної Інструкції (пункт 1.9) гранично допустимий скид (ГДС) речовини - показник максимально допустимої за одиницю часу кількості (маси) речовини, що відводиться із зворотними водами у поверхневі та морські води, який з урахуванням встановлених обмежень на скид цієї речовини від інших джерел забруднення гарантує дотримання норм її вмісту в заданих контрольних створах (пунктах) водного об`єкта.

Таким чином, величини ГДС речовин визначаються і встановлюються, як правило, для кожного із сукупності випусків зворотних вод, пов`язаних єдністю водного об`єкта (тобто за басейновим принципом), з урахуванням оптимального розподілу його асимілюючої спроможності. Величини ГДС речовин встановлюються: для скидів зворотних вод безпосередньо у водні об`єкти з нормованою якістю води.

Таким чином, затвердженні граничнодопустимі скиди (ГДС) включають в себе, у тому числі, граничнодопустиму концентрацію (ГДК) по кожній забруднюючій речовині по кожному випуску.

Проаналізувавши наявні матеріали справи, беручи до уваги, що відповідач в загальному порядку не спростував факт порушення ним природоохоронного законодавства (на підтвердження якого в матеріалах справи містяться відповідні документи), враховуючи обґрунтованість розрахунків позивача, які відповідачем також не спростовані, беручи до уваги наявність усіх елементів складу правопорушення у діях відповідача, що є підставою для застосування до відповідача визначеної міри відповідальності, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість і правомірність позовних вимог, а отже стягненню з відповідача на користь держави підлягають збитки у загальному розмірі 2125746,01грн, з урахуванням чого позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належних доказів на підтвердження своїх доводів, викладених у відзиві на позовну заяву, відповідач суду не надав.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й відрізних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Беручи до уваги наведене, всі інші аргументи учасників справи суд з урахуванням п. 5 ч. 4 ст. 238 ГПК України відхиляє як такі, що не стосуються предмета спору, є явно необґрунтованими та неприйнятними з огляду на законодавство та усталену судову практику.

У справі, що розглядається, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо заявленої відповідачем у відзиві на позов заяви про застосування позовної давності щодо вимог позивача про стягнення збитків за актом №209/2.1-2.3-2.5-7/21 від 18.06.2021, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 260 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з ч. 1 ст. 254 Цивільного кодексу України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Перебіг строку позовної давності у спорах, пов`язаних із стягненням завданої природі шкоди, починається з дня складання акта про відповідне порушення, а у разі несвоєчасного складання акту - з дня, коли цей акт відповідно до вимог законодавства мав бути складений.

Наведене узгоджується із висновком Верховного Суду (постанова від 12.06.2018 № 910/10452/17).

Як вбачається із матеріалів справи, акт перевірки складено 18.06.2021, а позивач направив позов до суду 01.09.2023. Тобто, в межах строку позовної давності.

Отже, заперечення відповідача в цій частині судом відхиляються, як безпідставні.

За таких обставин законними й обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків в загальному розмірі 2125746,01грн, з яких: 509298,98грн - збитків внаслідок скиду забруднюючих речовин зі зворотними (шахтними) водами з ставка-накопичувача в б. Косьміна в р. Самара з перевищенням нормативів ГДС відведення зворотних вод, 1616447,03грн - збитків внаслідок наднормативного скиду забруднюючих речовин зі зворотними водами з ставка-накопичувача в б. Свідовок в р. Самара.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача і стягненню на користь позивача підлягають 31886,19грн витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про стягнення збитків в загальному розмірі 2125746,01грн, з яких: 509298,98грн - збитків внаслідок скиду забруднюючих речовин зі зворотними (шахтними) водами з ставка-накопичувача в б. Косьміна в р. Самара з перевищенням нормативів ГДС відведення зворотних вод, 1616447,03грн - збитків внаслідок наднормативного скиду забруднюючих речовин зі зворотними водами з ставка-накопичувача в б. Свідовок в р. Самара задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" (51400, Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Соборна, буд. 76, ідентифікаційний код 00178353) на користь Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) (50103, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Героїв АТО, буд. 92; ідентифікаційний код 43877118) збитки в загальному розмірі 2125746,01грн, з яких: 509298,98грн - збитків внаслідок скиду забруднюючих речовин зі зворотними (шахтними) водами з ставка-накопичувача в б. Косьміна в р. Самара з перевищенням нормативів ГДС відведення зворотних вод на р/р UA0004539, отримувач ГУК у Дніпропетровськiй обл., ОТГ с. Миколаївка, код бюджетної класифікації 24062100, , банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.), 1616447,03грн - збитків внаслідок наднормативного скиду забруднюючих речовин зі зворотними водами з ставка-накопичувача в б. Свідовок в р. Самара на р/р UA0004455, отримувач ГУК у Дніпропетровській області/ТГ с.Вербки, код бюджетної класифікації 24062100, , банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.) та 31886,19грн - витрат по сплаті судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 15.02.2024.

Суддя В.О. Татарчук