ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2024 Справа № 917/2059/23

Господарський суд Полтавської області у складі судді Мацко О.С., розглянувши у спрощеному провадженні матеріали справи

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Гранд-Агро», 37501, Полтавська обл., м. Лубни, вул. М. Грушевського, 16, оф. 1, ,

до Сільськогосподарського кооперативу «Іскра», 39722, Полтавська обл., Кременчуцький р-н, с. Недогарки, вул. Приморська, 1, ,

про cтягнення 445 938,33 грн.,

Представники сторін: не викликались.

Суть спору:

Розглядається позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Гранд-Агро» до Сільськогосподарського кооперативу «Іскра» про cтягнення 445 938,33 грн., з яких 240 262,18 грн. заборгованість за договором купівлі-продажу товару № ГА-17 від 06.02.2023 р., 59 301,72 грн. пеня, 108 052,44 грн. штраф, 38 322,00 грн. відсотки за користування коштами продавця.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 21.11.2023 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; визнано справу малозначною; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Аргументи учасників справи:

Викладені в позовній заяві вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач оплату за договором купівлі-продажу товару № ГА-17 від 06.02.2023 р. виконав не в повному обсязі, чим порушив умови господарського зобов`язання, встановлені зазначеним договором та законом.

Також у заяві від 28.12.2023 р. (вх. № 16796 від 29.12.2023 р.) позивач просить стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

09.02.2023 року позивач подав до суду клопотання про зменшення розміру позовних вимог від 08.02.2024 р. (вх. № 1778), у якому повідомив, що після відкриття провадження у справі відповідач сплатив основну заборгованість за договором купівлі-продажу товару № ГА-17 від 06.02.2023 р. в сумі 240 262,18 грн., надав відповідні докази та просив вважати, що розмір позовних вимог становить 205 676,16 грн., з яких 59 301,72 грн. пеня, 108 052,44 грн. штраф, 38 322,00 грн. відсотки за користування коштами продавця.

Пунктом 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі (ч. 3 ст. 252 ГПК).

Також згідно з ч. 4 ст. 116 ГПК України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Враховуючи що провадження у даній справі було відкрито за ухвалою суду від 21.11.2023 р., останнім днем строку для звернення позивача із заявою про зменшення розміру позовних вимог є 21.12.2023 року.

Отже, позивачем пропущено встановлений законом строк на звернення до суду із заявою про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, оскільки позивачем не було заявлено клопотання про поновлення строку на звернення до суду із заявою про зменшення розміру позовних вимог, суд прийшов до висновку, що дана заява підлягає залишенню без розгляду.

Відповідач у визначеному господарським процесуальним законодавством порядку на позов не відреагував, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи (поштове повідомлення з відміткою про вручення відповідачу копії ухвали суду від 21.11.2023 р. міститься в матеріалах справи).

Згідно із ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В зв`язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи, достатньо, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Виклад обставин справи, встановлених судом:

06.02.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Гранд-Агро» та Сільськогосподарським кооперативом «Іскра» було укладено договір купівлі-продажу товару № ГА-17 (а.с. 6-9).

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору Продавець (ТОВ «Компанія «Гранд-Агро») на зобов`язується в строки, визначені цим договором, додатком до цього договору, передати у власність Покупця (СГК «Іскра») (поставити) товар, а Покупець зобов`язується прийняти Товар і оплатити його вартість.

Пунктом 4.5 договору № ГА-17 від 06.02.2023 р. визначено, що право власності на товар, а також ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару переходить до Покупця після передачі товару та підписання видаткових накладних, що свідчать про прийом Покупцем товару.

На виконання зазначених норм договору купівлі-продажу товару № ГА-17 від 06.02.2023 р. позивач передав у власність відповідача товар на загальну суму 1 544 735,76 грн., що підтверджується видатковою накладною № УН-492 від 05.05.2023 р., підписаною сторонами (а.с. 18).

Згідно з п. 6.3.1 договору Покупець здійснює оплату товару на поточний рахунок Продавця в національній валюті за ціною, вказаною в додатках та/або накладних документах на відпуск товару (видаткових накладних), що є невід`ємною частиною цього договору із врахуванням положень п. 2.4 та розділу 5 даного договору.

Позивач вказує, що відповідач за отриманий товар розрахувався не в повному обсязі, з огляду на що заявив до стягнення з Сільськогосподарського кооперативу «Іскра» 445 938,33 грн., з яких 240 262,18 грн. заборгованість за договором купівлі-продажу товару № ГА-17 від 06.02.2023 р., 59 301,72 грн. пеня, 108 052,44 грн. штраф, 38 322,00 грн. відсотки за користування коштами продавця.

Перелік доказів, якими позивач обґрунтовує наявність обставин, що є предметом доказування у даній справі: договір купівлі-продажу товару № ГА-17 від 06.02.2023 р. з додатком, видаткова накладна № УН-492 від 05.05.2023 р., рахунок на оплату № 31 від 06.02.2023 р., виписки по рахунку позивача за період з 24.02.2023 р. по 24.03.2023 р., за 25.04.2023 р., 28.04.2023 р., 02.05.2023 р., 19.05.2023 р., 02.06.2023 р. та 12.01.2024 р. та ін.

Докази відповідача в спростування вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Гранд-Агро» в матеріалах справи відсутні.

Оцінка аргументів учасників справи з посиланням на норми права, якими керувався суд:

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином та в повному обсязі виконав зобов`язання за договором № ГА-17 від 06.02.2023 р. щодо передачі товару на суму 1 544 735,76 грн. Так, судом досліджено видаткову накладну № УН-492 від 05.05.2023 р. та встановлено, що вона має всі необхідні реквізити, підписана сторонами, тож приймається судом у якості належних доказів виконання позивачем умов договору № ГА-17 від 06.02.2023 р. на вищевказану суму.

Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за вказаним договором та приписів цивільного законодавства України за виконані роботи розрахувався не в повному обсязі.

Так, згідно з виписками по рахунку ТОВ «Компанія «Гранд-Агро» відповідачем 24.02.2023 р., 25.04.2023 р., 28.04.2023 р., 02.05.2023 р., 19.05.2023 р. та 02.06.2023 р. було частково сплачено заборгованість за договором № ГА-17 від 06.02.2023 р. на суму 1 304 473,58 грн.

Таким чином, станом на момент звернення позивача до суду із даною позовною заявою основна заборгованість СГК «Іскра» за договором купівлі-продажу товару № ГА-17 від 06.02.2023 р. становила 240 262,18 грн.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що 12.01.2024 року, тобто після подання Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Гранд-Агро» позову у даній справі, відповідачем було здійснено на користь позивача оплату заявленої до стягнення основної заборгованості за договором № 050822-1 від 05.08.2022 р. в сумі 240 262,18 грн., що підтверджується випискою по рахунку позивача за 12.01.2024 р.

Приписами пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи викладене, наявні підстави для закриття провадження в даній справі в частині стягнення з відповідача основної заборгованості за договором купівлі-продажу товару № ГА-17 від 06.02.2023 р. в розмірі 240 262,18 грн.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Пунктом 8.3 договору купівлі-продажу товару № ГА-17 від 06.02.2023 р. визначено, що за прострочення виконання зобов`язання Покупець зобов`язаний сплатити на користь Продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення.

Також згідно з п. 8.5 договору Покупець, у випадку порушення умов оплати вартості товару, сплачує на користь Продавця штраф в розмірі 20 % від вартості неоплаченого товару.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 59 301,72 грн. пені за прострочення оплати вартості товару за договором № ГА-17 від 06.02.2023 р. за період з 06.05.2023 р. по 24.10.2023 р. та 108 052,44 грн. штрафу (а.с. 24), суд прийшов до висновку, що зазначені вимоги відповідають вимогам Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

У пункті 8.7 договору № ГА-17 від 06.02.2023 р. сторони також дійшли згоди, що Покупець у випадку прострочення оплати товару за користування коштами Продавця сплачує на користь останнього 30 % річних.

З посиланням на вказане нормативне положення, позивачем приведено розрахунок відсотків за користування чужими грошовими коштами в розмірі 38 322,00 грн. (розрахунок в матеріалах справи, а.с. 24-25).

Здійснивши перевірку вказаного розрахунку, суд прийшов до висновку, що зазначені вимоги відповідають положенням чинного законодавства України, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 ГПК України).

Відповідно до частини 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Крім того, згідно зі ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Також у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010 р. № 4241/03 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до ч. 23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» за заявою № 63566/00 суд нагадує, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

У даному випадку, дослідивши та оцінивши докази, наявні у матеріалах справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Гранд-Агро» в частині стягнення з Сільськогосподарського кооперативу «Іскра» 59 301,72 грн. пені, 108 052,44 грн. штрафу та 38 322,00 грн. відсотків за користування коштами продавця, а також закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 240 262,18 грн. основної заборгованості за договором купівлі-продажу товару № ГА-17 від 06.02.2023 р.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із наступного.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в сумі 3 085,15 грн.

При цьому, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Відповідного клопотання від позивача до суду не надходило, питання про повернення суми судового збору в цій частині може бути вирішено судом після надходження від позивача відповідного клопотання.

Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне:

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно зі ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому, як зазначено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 р. у справі № 922/445/19, за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Як було зазначено вище, позивач просить стягнути з Сільськогосподарського кооперативу «Іскра» понесені Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Гранд-Агро» витрати на правову допомогу в сумі 5 000,00 грн.

До позовної заяви ТОВ «Компанія «Гранд-Агро» у даній справі було додано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, а також копію ордера, серія ВІ № 1178360 від 14.11.2023 р., на надання адвокатом Якимовою Ольгою Володимирівною правової допомоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія «Гранд-Агро» та копію свідоцтва, серія ПТ № 1707 від 03.10.2023 р. про право Якимової Ольги Володимирівни на заняття адвокатською діяльністю.

Також разом із заявою від 28.12.2023 р. (вх. № 16796 від 29.12.2023 р.) позивачем було надано належним чином засвідчені копії договору про надання правової допомоги в господарській справі № 77 від 10.11.2023 р., укладеного між ТОВ «Компанія «Гранд-Агро» та адвокатом Якимовою Ольгою Володимирівною, детального опису робіт та акту наданих послуг за вказаним договором та квитанції № 593317 від 10.11.2023 р.

Відповідно до п. 1.1 договору № 77 від 10.11.2023 р. Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання по виконанню правової роботи в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

У пункті 3.4 договору Сторони домовилися, що ціна за складання процесуальних документів у справі складає 5000 (п`ять тисяч) гривень, ціна за кожне судове засідання по справі складає 2000 (дві тисячі) гривень за одне судове засідання.

Згідно з детальним описом робіт та актом наданих послуг за вказаним договором адвокатом Якимовою Ольгою Володимирівною надано позивачу послуги зі складання та оформлення позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Гранд-Агро» до Сільськогосподарського кооперативу «Іскра» про cтягнення 445 938,33 грн., з додатками. Крім того, Сторони підтвердили, що вказані послуги надані Виконавцем належним чином та в повному обсязі.

Всього вартість наданої правової допомоги складає 5 000,00 грн.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону).

Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є:

1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;

4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні;

5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;

6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;

7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань;

9) захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. належать до витрат, компенсація яких передбачена чинними нормами законодавства України.

За змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).

Клопотання про зменшення розміру вказаних витрат від відповідача до суду не надходило.

При цьому, відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Однак, згідно з ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч. 9 ст. 129 ГПК України).

Як зазначено вище, судом було задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Гранд-Агро» в частині стягнення з Сільськогосподарського кооперативу «Іскра» 59 301,72 грн. пені, 108 052,44 грн. штрафу та 38 322,00 грн. відсотків за користування коштами продавця, а в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 240 262,18 грн. основної заборгованості за договором купівлі-продажу товару № ГА-17 від 06.02.2023 р. провадження у справі закрито у зв`язку з їх добровільним задоволенням відповідачем після пред`явлення позову.

З огляду на викладене, а також враховуючи, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, суд дійшов висновку про наявність підстав для покладення на відповідача обов`язку відшкодувати підтверджені витрати ТОВ «Компанія «Гранд-Агро» на професійну правничу допомогу у даній справі в сумі 5 000,00 грн.

Керуючись ст. 129, 231, 232, 233, 237, 238, 252 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Сільськогосподарського кооперативу «Іскра» (39722, Полтавська обл., Кременчуцький р-н, с. Недогарки, вул. Приморська, 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Гранд-Агро» (37501, Полтавська обл., м. Лубни, вул. М. Грушевського, 16, оф. 1, ) 59 301,72 грн. пеня, 108 052,44 грн. штраф, 38 322,00 грн. відсотки за користування коштами продавця, 3 085,15 грн. судового збору, 5 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

3. Видати наказ з набранням чинності цим рішенням.

4. В частині стягнення 240 262,18 грн. основного боргу закрити провадження у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку і строки, встановлені ст.ст.256,257 ГПК України.

Повне рішення складено 22.02.2024 р.

Суддя О.С. Мацко