ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2024 р. Справа №910/5153/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Ходаківської І.П.

Демидової А.М.

за участю секретаря судового засідання Невмержицької О.В.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 06.02.2024

розглянувши у відкритому судовому засіданні Фізичної особи-підприємця Петрової Ганни Володимирівни

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 (повний текст складено 29.09.2023)

у справі №910/5153/23 (суддя Головіна К.І.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Осетинської Ганни Анатоліївни

до Фізичної особи-підприємця Петрової Ганни Володимирівни

про стягнення 32 889,41 дол. США,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Осетинська Ганна Анатоліївна звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Петрової Ганни Володимирівни про стягнення заборгованості у розмірі 32 889,41 дол. США, з яких: 32 148,08 дол. США - основний борг, 755,33 дол. США - три проценти річних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на порушення відповідачем умов договору оренди від 30.06.2021 №30/06/21, в частині сплати орендної плати, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість у розмірі 32 148,08 дол. США. Крім того, за порушення умов договору позивач нарахував відповідачу 755,33 дол. США трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 у справі №910/5153/23 позов задоволено.

Стягнуто з ФОП Петрової Г.В. на користь ФОП Осетинської Г.А. основну заборгованість у сумі, еквівалентній 32 134,08 дол. США, що підлягають сплаті у гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, три проценти річних в розмірі 755,33 дол. США, що підлягають сплаті у гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, та судовий збір у сумі 14 432,64 грн.

Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції встановивши, що відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання за договором оренди не виконав, орендну оплату за період з березня по серпень 2022 року не сплатив, дійшов висновку про стягнення з нього заборгованості в сумі 32 134,08 доларів США за вказаний період. При цьому, перевіривши розрахунок трьох процентів річних, наданий позивачем, місцевий господарський суд дійшов висновку щодо його обґрунтованості, у зв`язку з чим позовні вимоги ФОП Осетинської Г.А. в частині стягнення з відповідача трьох процентів річних у сумі 755,33 дол. США підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, ФОП Петрова Г.В. звернулась до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ФОП Осетинської Г.А. до ФОП Петрової Г.В. про стягнення 32 889,41 дол. США залишити без задоволення.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що оскаржуване рішення ухвалено на підставі не повністю досліджених доказів, з порушенням норм матеріального права при недотриманні норм процесуального права.

Так, скаржник посилається на те, що вона дійсно не здійснювала сплату орендної плати, починаючи з березня 2022 року, проте такі дії пов`язані з тим, що вона керуючись пунктами 8.1, 8.3.2 договору оренди, 27.01.2022 направила на адресу позивача, зазначену в договорі, повідомлення про відмову від договору оренди від 30.06.2021 №30/06/21, в якому повідомила про бажання припинити договір оренди з 28.02.2022 та запропонувала прибути у цей день до квартири з метою повернення квартири та підписання акта про повернення майна орендодавця. Тобто, відповідач, на її думку, як орендар виконала умови договору за яких договір оренди припиняється.

Скаржник звертає увагу, що в даному випадку має бути застосована умова пункту 8.2.2 договору, оскільки прострочення сплати орендної плати більше ніж на 5 календарних днів вже вважається пропозицією орендаря розірвати договір.

Крім того, у прохальній частині апеляційної скарги заявлено клопотання про поновлення апелянту строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2023.

Також, разом з апеляційною скаргою відповідачем подано клопотання про витребування доказів, а саме інформацію щодо перетину державного кордону України Осетинською Г.А. за період з 27.01.2022 по 29.08.2022.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2023 апеляційну скаргу ФОП Петрової Г.В. на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 у справі №910/5153/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Ходаківська І.П., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.10.2023 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/5153/23. Відкладено розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ФОП Петрової Г.В. на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 у справі №910/5153/23.

Матеріали справи №910/5153/23 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 16.11.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.11.2023 апеляційну скаргу ФОП Петрової Г.В. на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 у справі №910/5153/23 залишено без руху, надано скаржнику строк на усунення недоліків апеляційної скарги.

Скаржник у встановлений строк усунув недоліки апеляційної скарги, шляхом подання відповідного клопотання.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2023 поновлено ФОП Петровій Г.В. пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 у справі №910/5153/23. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Петрової Г.В. на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 у справі №910/5153/23. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 у справі №910/5153/23 на час апеляційного провадження. Учасникам справи надано право подати відзив на апеляційну скаргу, заяви, клопотання, пояснення до 09.01.2024. Розгляд апеляційної скарги призначено на 23.01.2024 о 13 год 30 хв.

Позивач, у порядку статті 263 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК України) своїм правом не скористався, до Північного апеляційного господарського суду відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Судове засідання, призначене на 23.01.2024, не відбулось, оскільки 23.01.2024 у місті Києві о 13 год 23 хв. оголошено повітряну тривогу, яка закінчилася о 14 год. 01 хв., згодом повітряну тривогу у місті Києві оголошено о 14 год. 47 хв., яка закінчилася о 14 год. 47 хв.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2024 розгляд справи №910/5153/23 призначено на 06.02.2024 об 11 год. 55 хв.

06.02.2024, через систему "Електронний суд", відповідачем подано клопотання про долучення до матеріалів справи нових доказів.

Представник відповідача у судовому засіданні 06.02.2024 підтримав вимоги та доводи своєї апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції її задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 у справі №910/5153/23 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача у судовому засіданні 06.02.2024 заперечив проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 у справі №910/5153/23 залишити без змін.

Розглянувши клопотання про витребування доказів колегія суддів дійшла висновку про відмову у його задоволенні з огляду на таке.

Частиною 1 статті 81 ГПК України встановлено, що учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах 2 та 3 статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з частиною 2 статті 81 ГПК України, у клопотанні повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;

4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу;

5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Дослідивши клопотання ФОП Петрової Г.В., колегія суддів дійшла висновку, що вказане клопотання не відповідає вимогам до змісту клопотання про витребування доказів, встановленим у частині 2 статті 81 ГПК.

Так, заявником не було у встановленому законом порядку зазначено заходів, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу, а також причини неможливості отримати цей доказ самостійно ФОП Петровою Г.В.

Щодо клопотання про долучення до матеріалів справи нових доказів колегія суддів вказує на те, що статтею 80 ГПК України чітко врегульовано порядок і строки подання доказів учасниками справи.

Так, згідно з частинами 1, 2 та 3 статті 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (частини 4, 5 статті 80 ГПК України).

У розумінні наведених положень докази, які підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані учасниками справи одночасно з заявами по суті справи або заявами з процесуальних питань у суді першої інстанції, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем суду та належним чином обґрунтована.

У свою чергу, стаття 269 ГПК України, якою встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Системний аналіз положень статей 80 та 269 ГПК України свідчить, що докази, якими учасники справи обґрунтовують свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду першої інстанції з відповідним позовом або ж заявою, і саме на учасника справи покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою, відзивом, іншою заявою або скаргою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, - наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи.

Отже, така обставина як відсутність існування доказів на момент звернення до суду з відповідним позовом чи заявою взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення наведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №916/3130/17.

Частиною 8 статті 80 ГПК України також передбачено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Водночас, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому, суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №756/1529/15-ц).

Відтак, суд апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення не вправі надавати оцінку доказу доданого відповідачем до апеляційної скарги - копії листа Фізичної особи-підприємця Костенка Олега Олеговича від 19.01.2024 №11, з долученими до нього копіями: платіжної інструкції від 29.01.2024 №199, рахунку на оплату від 19.01.2024 №ОД-0000019, акту наданих послуг від 19.01.2024 №ОД-0000019, так як зазначені докази не були відомі суду на момент розгляду справи в суді першої інстанції, а отже не можуть впливати на оцінку законності чи обґрунтованості судового рішення.

Також, за наведених обставин, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про подання договору про надання послуг з організації перевезень відправлень від 05.01.2022 №021/01-2022, оскільки на підставі частини 3 статті 269 ГПК України позивач не надав суду апеляційної інстанції доказів неможливості його подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

30.06.2021 між ФОП Осетинською Г.А. (орендодавець) та ФОП Петровою Г.В. (орендар) укладено договір оренди №30/06/21, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування квартиру, що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Михайла Драгомирова, будинок 16, квартира 172. Приміщення передається орендарю в користування разом з майном орендодавця.

Відповідно до пункту 1.4 договору строк оренди встановлюється терміном в 13 місяців та 29 днів, починає перебіг з 01.07.2021 та закінчується 29.08.2022 року. У разі, якщо жодна із сторін за 20 днів до закінчення строку договору не заявить про свій намір вважати цей договір закінченим, його дія автоматично продовжується на 12 місяців.

Згідно з пунктом 2.1 договору за користування квартирою протягом 1 (одного) місяця орендар сплачує на користь орендодавця наступну орендну плату: з 01.07.2021 по 28.08.2021 включно 6 500 доларів США, що сплачується в гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсу долару США до української гривні, встановленого НБУ, що діє на момент здійснення оплати; з 29.08.2021 по 29.08.2022 року включно - 6 600 доларів США, що сплачується в гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсу долару США до української гривні, встановленого НБУ, що діє на момент здійснення оплати.

Розмір оплати за договором може змінюватись на умовах, викладених у даному договорі, та з підстав, визначених у пункті 2.4 даного договору. Зобов`язання з оплати за користування квартирою за договором виконуються орендарем шляхом перерахування на банківський рахунок орендодавця орендної плати. Нарахування орендної плати орендодавцем, починається з дати передачі орендарю квартири у встановлений розділом 1 цього договору термін.

За умовами пункту 2.2 договору орендар до 05.07.2021 сплачує орендодавцю грошові кошти в розмірі, згідно з пунктом 2.1 даного договору, які зараховуються за останній місяць оренди, а також орендну плату за перший місяць оренди. В подальшому орендна плата за цим договором сплачується щомісячно не пізніше 01-го числа включно кожного місяця. Орендна плата та будь-які інші платежі, що сплачуються орендарем на користь орендодавця за цим договором, сплачуються на рахунок орендодавця, вказаний у реквізитах до даного договору.

Внесена орендна плата за останній місяць оренди може використовуватись орендодавцем у якості компенсації можливих збитків, зарахування штрафних санкцій, зарахування у якості оплати несвоєчасно здійснення платежу орендної плати та підлягає поновленню орендарем у випадку її зарахування орендодавцем за можливими втратами (пункт 2.3 договору)

Пунктом 4.2.3 договору встановлено, що орендар зобов`язаний своєчасно здійснювати платежі, передбачені договором.

Згідно з пунктом 5.2 договору повернення квартири після закінчення строку оренди або у зв`язку з достроковим припиненням договору здійснюється орендарем та орендодавцем в день закінчення строку оренди з урахуванням умов договору актом прийому-передачі квартири.

У разі прострочення повернення квартири орендарем, нарахування орендної плати здійснюється до моменту фактичного завершення оренди (пункт 5.3 договору).

Пунктом 8.1 договору передбачено, що договір може бути достроково припинений:

- за письмовою згодою сторін;

- у разі відмови орендодавця від договору за умови попереднього повідомлення про це орендаря за 30 днів до дати припинення договору.

- за рішенням суду з підстав, визначених чинним законодавством України та цим договором;

- у разі відмови орендаря від договору за умови попереднього письмового повідомлення про це орендодавця за 30 днів до дати припинення договору та сплати орендарем всіх рахунків, виставлених орендодавцем та всіх платежів відповідно до умов цього договору за весь час фактичного використання квартири та передачі квартири і майна орендодавцю, що підтверджується відповідним актом прийому-передачі.

Відповідно до пункту 8.4 договору дострокове звільнення квартири без попередження про розірвання даного договору за 30 календарних днів не звільняє орендаря від обов`язку сплатити орендну плату та інші необхідні платежі за фактичний строк використання квартири до моменту повного звільнення квартири та передачі її згідно акту і приймання-передачі та компенсації збитків орендодавцю, при цьому орендна плата за останній місяць в оренди поверненню та відшкодуванню не підлягають.

Договір набирає чинності з дати підписання, зазначеної на початку договору, та діє до моменту фактичного повернення орендованої квартири в установленому порядку по закінченню строку оренди. Припинення договору не є підставою для ухилення від повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором та для звільнення сторін від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань (пункт 11.2 договору).

Звертаючись до суду з даним позовом, ФОП Осетинська Г.А. стверджує, що орендар, починаючи з березня 2022 року, порушив умови договору зі сплати оренди, у зв`язку з чим у ФОП Петрової Г.В. утворилась заборгованість у сумі 32 134,08 доларів США. При цьому, позивач враховує, що 24.02.2022 розпочалося широкомасштабне вторгнення російської федерації на територію України, а тому вона утримується від вимог про стягнення орендної плати за березень 2022 року та просить стягнути таку плату за період з 03.04.2022 по 29.08.2022.

ФОП Петрова Г.В., заперечуючи проти позову, вказує на відсутність заявленої заборгованості, оскільки 27.01.2022 вона, керуючись пунктами 8.1, 8.3.2 договору, направила на адресу позивача, повідомлення про відмову від договору оренди з 28.02.2022, та запропонувала позивачу прибути у цей день до квартири з метою повернення майна та підписання акта про повернення. Однак позивач, діючи недобросовісно, не направила орендарю згоду на розірвання договору, а починаючи з 07.03.2022 несплата відповідачем орендної плати, відповідно до пункту 8.2.2, також розуміється сторонами як пропозиція орендаря розірвати договір.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частин 1, 3 статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором оренди.

Відповідно до статті 283 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 ГК України).

За приписами статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Статтею 286 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно зі статтею 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.07.2021 ФОП Осетинська Г.А. (орендодавець), на виконання умов укладеного договору, передала відповідачу (орендарю) у користування квартиру №172 в будинку №16 по вулиці Михайла Драгомирова в місті Києві, загальною площею 132,6 кв.м, що підтверджується актом приймання-передачі квартири від 01.07.2021.

ФОП Петрова Г.В. взяті на себе зобов`язання щодо здійснення орендних платежів виконувала до лютого 2022 року, а починаючи з березня 2022 року - перестала сплачувати позивачу орендну плату.

Зазначені обставини сторонами не заперечуються, спір між ними виник з приводу строку дії договору оренди, від чого залежить наявність обов`язку орендаря сплачувати вартість оренди.

Так, з наявної в матеріалах справи копії накладної кур`єрської доставки вбачається, що 21.01.2022 відповідач надіслав ФОП Осетинській Г.А. на адресу: АДРЕСА_1 , повідомлення про відмову від договору та акт повернення майна, однак, як вбачається з вказаної накладної, повідомлення та акт не були доставлені, оскільки 28.01.2022 нікого не було на місці.

Інші докази направлення повідомлення орендаря про відмову від договору в матеріалах справи відсутні, а зі змісту договору оренди вбачається, що ним не врегульовано, яким чином сторони здійснюють комунікацію щодо виконання умов договору.

Разом з тим, діяльність кур`єрських служб з надання послуг доставки поштових відправлень регулюється Законом України "Про поштовий зв`язок" та здійснюється відповідно до положень Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009 (далі - Правила), якими передбачено, що надання послуг поштового зв`язку (кур`єрська доставка поштових відправлень), окрім іншого, повинно підтверджуватись розрахунковим документом (касовий чек, розрахункова квитанція тощо) встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми та змісту.

Вищевказана позиція кореспондується з висновком, викладеним в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.12.2019 у справі №910/6447/18.

Статтею 13 Закону України "Про поштовий зв`язок" визначено, що у договорі про надання послуг поштового зв`язку, якщо він укладається у письмовій формі, та у квитанції, касовому чеку тощо, якщо договір укладається в усній формі, обов`язково зазначаються найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість. У договорі, стороною якого є національний оператор зв`язку, укладеному у будь-якій формі, має міститися попередження про недопущення пересилання письмової кореспонденції, виконаної і розтиражованої друкарським способом, без вихідних даних (тираж, назва друкарні, номер замовлення та інше). За недотримання цієї вимоги несе відповідальність оператор поштового зв`язку.

Згідно з пунктом 11 Правил поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю.

Відповідно до пункту 19 Правил внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю можуть прийматися для пересилання з описом вкладення та/або з післяплатою.

Пунктом 61 Правил встановлено, що у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення.

За змістом положень вищевказаних Правил доказом, що підтверджує прийняття оператором поштового зв`язку поштового відправлення для пересилання - є виданий ним відправникові розрахунковий документ встановленої форми, разом з тим, опис вкладення є підтвердженням того, які саме документи вкладені до поштового відправлення.

Таким чином, належними доказами надсилання заявником поштового (кур`єрського) відправлення є розрахунковий документ (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), виданий відправникові оператором поштового зв`язку при прийнятті реєстрованого поштового відправлення для пересилання та опис вкладення до цього листа.

У той же час, відповідачем до матеріалів справи не надано належним чином засвідченої копії розрахункового документа (чека, квитанції про оплату тощо) про надсилання поштового відправлення заяви про відмову від договору оренди, а з долученої ним копії накладної неможливо встановити найменування відповідального оператора поштового зв`язку, а відтак, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги повідомлення відповідача про відмову від договору та накладну служби кур`єрської доставки у якості належних та допустимих доказів у справі, з чим також погоджується судова колегія.

При цьому, акт повернення майна орендодавцю, на який посилався відповідач, у матеріалах справи відсутній.

Враховуючи наведене, оскільки докази отримання позивачем повідомлення про припинення договору оренди від 27.01.2022 відсутні, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що односторонній правочин відповідача не може вважатися вчиненим.

Тверджень відповідача про недобросовісні дії позивача відносно не направлення згоди на розірвання договору у зв`язку з простроченням сплати оренди відповідачем на строк більше 5 днів відхиляються судовою колегією з огляду на таке.

За умовами пункту 8.2.2 договору, якщо орендар прострочить сплату орендної плати більш ніж на 5 календарних днів, окрім форс-мажорних обставин, таке прострочення сторони вважатимуть як пропозицію орендаря розірвати договір. В цьому випадку орендодавець має право письмово повідомити орендаря про згоду розірвання договору.

Таким чином, відповідно, орендодавець має право, а не обов`язок щодо направлення згоди на розірвання договору у порядку визначеному пунктом 8.2.2 договору.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, 18.08.2022 ФОП Осетинська Г.А. (орендодавець) надіслала на адресу відповідача лист-вимогу про розірвання договору оренди з 29.08.2022, у зв`язку з несплатою ФОП Петровою Г.В. платежів, передбачених договором.

Наведені обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи копіями опису вкладення до вказаного поштового відправлення та розрахунковим документом, виданим позивачу оператором поштового зв`язку при прийнятті поштового відправлення.

Відповідно до статті 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Враховуючи наведені приписи чинного законодавства та пункт 8.2.2 укладеного сторонами правочину, договір оренди (найму) може бути розірваний у зв`язку з відмовою наймодавця від договору з підстав, передбачених статтею 782 ЦК України.

Частиною 1 статті 785 ЦК України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з листом-вимогою від 18.08.2022 позивач повідомив відповідача, що строк договору оренди закінчується 29.08.2022, а отже, договір є припинений у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено та просив погасити заборгованість, що утворилася станом на 28.09.2022.

У пункті 5.2 договору сторони визначили, що повернення квартири після закінчення строку оренди або у зв`язку з достроковим припиненням договору здійснюється орендарем та орендодавцем в день закінчення строку оренди з урахуванням умов договору актом прийому-передачі квартири.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та не спростовано відповідачем, лист-вимога про розірвання договору оренди направлена відповідачу 18.08.2022, проте, станом на час розгляду справи в суді першої інстанції предмет оренди позивачу фактично не повернуто за актом приймання-передачі та заборгованість з орендної плати не сплачено.

Водночас відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість за період з березня 2022 року по серпень 2022 року.

При цьому надані сторонами докази щодо відносин їх з третіми особами (договори оренди приміщень та машиномісць з іншими особами, витяги з реєстрів стосовно зареєстрованих транспортних засобів, листування позивача з Бронфманом В.О. та переписка їх юристів у телефонних месенджерах) суд першої інстанції при розгляді справи не оцінював, оскільки вказані докази не стосуються предмету спору, що розглядається в даній справі.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За приписами статті 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, оскільки відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання за договором оренди не виконав, орендну оплату за період з березня по серпень 2022 року не сплатив, судова колегія вважає вірними висновки суду першої інстанції про стягнення з ФОП Петрової Г.В. заборгованості в сумі 32 134,08 доларів США за наведений період, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором, позивач просить суд стягнути три проценти річних у сумі 755,33 доларів США.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок трьох процентів річних, наданий позивачем, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо його обґрунтованості, у зв`язку з чим позовні вимоги ФОП Осетинської Г.А. в частині стягнення з відповідача трьох процентів річних у сумі 755,33 доларів США підлягають задоволенню.

Правова позиція щодо нарахування трьох процентів річних в іноземній валюті за статтею 625 ЦК України наведена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 №464/3790/16-ц.

Враховуючи наведене, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Інші доводи апеляційної скарги, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Доводи наведені апелянтом в апеляційній скарзі не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, при цьому апеляційним судом при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні висновки доводам сторін із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до вирішення спірних правовідносин.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 у справі №910/5153/23 ухвалено з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга ФОП Петрової Г.В. задоволенню не підлягає.

Згідно зі статтею 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Петрової Ганни Володимирівни на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 у справі №910/5153/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 у справі №910/5153/23 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 у справі №910/5153/23.

4. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Фізичну особу-підприємця Петрову Ганну Володимирівну.

5. Матеріали справи №910/5153/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в статтях 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано суддями 19.02.2024.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді І.П. Ходаківська

А.М. Демидова