СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року м. Харків Справа № 922/3833/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І. , суддя Здоровко Л.М.

за участю секретаря судового засідання: Фурсової А.М.,

за участю представників сторін:

від позивача - Головашич Ю.О. - на підставі договору про надання правничої допомоги від 14.07.2023, ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 08.02.2024,

від відповідача - Конопатський М.М. - на підставі договору про надання правової допомоги від 06.09.2023, ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 15.12.2023,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "Харків-Прилад", м. Харків (вх.№4Х/2 від 01.01.2024)

на рішення Господарського суду Харківської області від 27.11.2023 у справі №922/3833/23 (повний текст складено 05.12.2023, суддя Прохоров С.А.)

за позовом ОСОБА_1 , м.Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Харків-Прилад", м.Харків

про зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "Харків-Прилад", в якому просив суд зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "Харків-Прилад" протягом 10 днів з дати набрання рішенням законної сили надати позивачу - ОСОБА_1 , належним чином засвідчені копії наступних документів товариства:

- протоколів загальних зборів засновників та учасників Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "Харків-Прилад" за 2017-2023 роки;

- статуту Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "Харків-Прилад" та змін до нього за 2017 - 2023 роки;

- документів Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "Харків-Прилад", що регулюють діяльність органів товариства, наглядової ради, ревізійної комісії та змін до них за 2017 - 2023 роки;

- всі протоколи засідань наглядової ради, ревізійної комісії Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "Харків-Прилад" та колегіального виконавчого органу товариства, накази і розпорядження виконавчого органу товариства;

- наказів і розпоряджень виконавчого органу Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "Харків-Прилад" за 2017 - 2023 роки;

- річної фінансової звітності Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "Харків-Прилад" за 2017 - 2023 роки;

- документів звітності Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "Харків-Прилад", що подаються відповідним органам за 2017 - 2023 роки;

- документи бухгалтерського обліку Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "Харків-Прилад" за 2017 - 2023 роки;

- платіжні та розрахункові відомості заробітної плати за 2017-2023 роки;

- головні книги за 2017-2023 роки;

- надати документи розподілу прибутку Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "Харків-Прилад" за 2017-2023 роки;

- документи, що підтверджують права товариства на майно.

Підставою для звернення з даним позовом стало порушення права ОСОБА_1 , як учасника товариства, на отримання інформації щодо діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Харків-Прилад», визначеного ч. 1 ст. 167 Господарського кодексу України, п. 2 ч. 1 ст. 5, 43 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».

Рішенням Господарського суду Харківської області від 27.11.2023 у справі №922/3833/23 позов задоволено повністю. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "Харків-Прилад" () протягом 10 днів з дати набрання рішення законної сили надати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) належним чином засвідчені копії наступних документів Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "Харків-Прилад" ():

- протоколів загальних зборів засновників та учасників Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "Харків-Прилад" () за 2017-2023 роки;

- статуту Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "Харків-Прилад" () та змін до нього за 2017 - 2023 роки;

- документів Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "Харків-Прилад" (), що регулюють діяльність органів Товариства, Наглядової ради, Ревізійної комісії та змін до них за 2017 - 2023 роки;

- всі протоколи засідань наглядової ради, ревізійної комісії Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "Харків-Прилад" () та колегіального виконавчого органу Товариства, накази і розпорядження виконавчого органу Товариства;

- наказів і розпоряджень виконавчого органу Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "Харків-Прилад" () за 2017 - 2023 роки;

- річної фінансової звітності Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "Харків-Прилад" () за 2017 - 2023 роки;

- документів звітності Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "Харків-Прилад" (), що подаються відповідним органам за 2017 - 2023 роки;

- документи бухгалтерського обліку Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "Харків-Прилад" () за 2017 - 2023 роки;

- платіжні та розрахункові відомості заробітної плати Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "Харків-Прилад" () за 2017-2023 роки;

- головні книги Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "Харків-Прилад" () за 2017-2023 роки;

- надати документи розподілу прибутку Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "Харків-Прилад" () за 2017-2023 роки;

- документи, що підтверджують права Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "Харків-Прилад" () на майно.

Судові витрати покладено на Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "Харків-Прилад". Стягнуто з ТОВ Науково-виробнича фірма "Харків-Прилад" на користь ОСОБА_1 2684,00 грн судового збору.

Обґрунтовуючи прийняте у справі рішення, місцевий господарський суд посилається на положення ст.ст. 5,28,29,43 Закону України «Про товариства з обмеженою відповідальністю та додатковою відповідальністю», ст. ст. 55,167 Господарського кодексу України, ст.ст. 92,97,98,113,116,200 ЦК України та зазначає, щоотримання учасником товариства інформації про діяльність товариства є необхідним для реалізації ним корпоративних прав, зокрема, правомочностей на участь в управлінні господарською організацією. На думку місцевого господарського суду, відповідачем в порушення вимог ГПК України не надано суду доказів передачі документації директором товариства адвокату Конопатському М.М. для подальшого виготовлення копій документів, оскільки п. 13 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» визначено, що документи бухгалтерського обліку входять до переліку документів обов`язкових для зберігання на підприємстві; з поданих відповідачем доказів судом також не встановлено факт знищення документів товариства, як підстави для відмови в задоволенні позову.

Відповідач із вказаним рішенням не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Господарського суду Харківської області від 27.11.2023 у справі №922/3833/23 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "Харків-Прилад" про зобов`язання надати належним чином засвідчені копії документів, відмовити.

В обґрунтування своєї позиції відповідач посилається на положення закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо адміністрування окремих податків у період воєнного, надзвичайного стану» від 01.04.2022 № 2173-ІХ, визначаючи при цьому, що підставами неможливості пред`явлення первинних документів є втрата (знищення чи зіпсуття) первинних документів або знаходження їх на територіях, на яких ведуться активні бойові дії.

Посилаючись на витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000382 від 13.02.2023, вказує про об`єктивну неможливість надати запитувані позивачем документів за період з 2018 по 2021 роки через їх знищення внаслідок обстрілів 01.03.2022 військовослужбовцями підрозділів збройних сил Російської Федерації приміщення нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , в якому знаходилися копії усіх документів.

Також, заявник апеляційної скарги стверджує, що 06.10.2023 внаслідок ракетного обстрілу підрозділами збройних сил Російської Федерації значних пошкоджень зазнав офіс адвоката Конопатського М.М., який з травня 2022 року змінив своє місце розташування ( АДРЕСА_2 ). На думку апелянта, дані обставини підтверджуються витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 06.10.2023 за №0001092 та відповіддю начальника СВ ВП № 2 Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області № 62/1092.

З огляду на те, що апеляційна скарга надійшла до Східного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, що унеможливлює її розгляд, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.01.2024 відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/3833/23; відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи; постановлено копію ухвали надіслати апелянту та Господарському суду Харківської області.

10.01.2024 матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.01.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "Харків-Прилад" на рішення Господарського суду Харківської області від 27.11.2023 у справі №922/3833/23. Призначено справу до розгляду.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив суд рішення Господарського суду Харківської області від 27.11.2023 у справі №922/3833/23 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Представник позивача в судовому засідання заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги, просив суд залишити рішення Господарського суду Харківської області без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційну скаргу в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "Харків-Прилад" є юридичною особою приватної форми власності, створене громадянами шляхом об`єднання їх майна для участі в підприємницькій діяльності товариства з метою отримання прибутку.

Згідно положень Статуту ТОВ НВФ «Харків Прилад», затвердженого протоколом загальних зборів учасників № 3 від 12.05.2017, учасниками товариства є: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 18-39).

Згідно ст. 7 Статуту розмір статутного капіталу складає: 18880,00 грн. Внески у статутний капітал: ОСОБА_1 - 9440,00 грн. (50% статутного капіталу); ОСОБА_2 - 9440,00 грн. (50% статутного капіталу).

Згідно ст. 26 Статуту ТОВ НВФ «Харків-Прилад» учасники пропорційно своєї частки, визначеної в статті 7 цього ж Статуту, мають право на доходи (прибутки) від діяльності товариства, які розподіляються між ними, зокрема,із отриманого товариством за звітний період чистого прибутку здійснюється нарахування дивідендів у розмірі пропорційно часткам учасників у статутному капіталі; брати участь в керуванні справами товариства відповідно до Статуту; особисто знайомитися з положенням справ у товаристві; отримувати інформацію про його діяльність та інше.

З матеріалів справи вбачається, що, посилаючись на те, що ОСОБА_1 , як учасник ТОВ НВФ «Харків-Прилад», вже досить тривалий час не отримує прибутку від діяльності підприємства, позивачем на адресу відповідача було направлено письмові звернення (запити)з вимогою надати належним чином завірені копії документів про фінансово-господарську діяльність товариства, а саме:

- 02.12.2021 було направлено письмове звернення до відповідача з вимогою надати копію усіх статутних документів, а саме: протоколів загальних зборів, усіх редакцій статуту та фінансові звіти за останні 3 роки (дане письмове звернення було відправлено на адресу відповідачарекомендованою поштовою кореспонденцією та згідно наданого до матеріалів справи повідомлення про вручення поштового відправленняотримано 16.12.2021, а.с. 41,42).

- 13.12.2021 було направлено письмове звернення до відповідача з вимогою надати копії усіх статутних документів, а саме: належним чином засвідчені копії протоколів усіх рішень загальних зборів учасників товариства з 17.06.2001 до 13.12.2021, інформацію щодо кількості укладених корпоративних договорів, осіб, з якими укладено договір, і надати копії цих же договорів; інформацію щодо наявної безвідкличної довіреності, надати копію цієї довіреності; інформацію щодо утворення наглядової ради, призначення членів наглядової ради товариства, призначення виконавчих органів товариства за 2018-2021 роки; інформацію щодо основних напрямків діяльності товариства, укладених договорів (надати копії договорів) та який прибуток планується отримати від напрямків діяльності і укладених договорів; інформацію щодо ціноутворення і продажу активів товариства, копії наказів, відповідно до яких приймалось рішення про ціну продажу товарів, розрахунок отриманого прибутку від реалізації товару; інформацію щодо утворення виконавчих органів товариства і затверджений штатний розклад працівників товариства за 2018-2021 роки, умови оплати праці, копії договорів, укладених з членами виконавчого органу, директором, посадовими особами; копії посадових інструкцій відповідно до штатного розкладу товариства за 2018- 2021 роки: копії фінансового звіту діяльності товариства за 2018-2020 роки, розподілу прибутку товариства за 2018-2020 роки для можливості аналізу діяльності товариства і можливих ризиків. Дане письмове звернення було відправлене відповідачу рекомендованою поштовою кореспонденцією 20.12.2021 (а.с. 43,44).

- 10.01.2022 співзасновник та учасник товариства ОСОБА_1 звернувся з письмовим зверненням до іншого співзасновника, учасника та директора товариства ОСОБА_2 з проханням скликати позачергові збори засновників. Звернення було відправлене рекомендованою поштовою кореспонденцією 10.01.2022 на адресу співзасновника (а.с. 45).

- 17.07.2023 було письмове звернення до відповідача з вимогоюнадати: інформацію щодо кількості укладених договорів за 2021-2023 роки та який прибуток отриманий від цих договорів; копії фінансового звіту діяльності товариства за 2021-2023 роки, розподілу прибутку товариства за 2021-2023 роки. Дане письмове звернення було відправлено відповідачу рекомендованою поштовою кореспонденцією 29.07.2023 року (а.с. 47,48).

- 11.08.2023 року через засоби поштового зв`язку було письмове звернення до відповідача з вимогою надати належним чином засвідчені копії наступних документів ТОВ НВФ «Харків-Прилад»: протоколів загальних зборів засновників та учасників Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Харків-Прилад» за 2017-2023 роки, статуту Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Харків-Прилад» та змін до нього за 2017-2023 роки, документів Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Харків-Прилад», що регулюють діяльність органів товариства, наглядової ради, ревізійної комісії та змін до них за 2017-2023 роки; всі протоколи засідань наглядової ради, ревізійної комісії Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Харків-Прилад» та колегіального виконавчого органу товариства, накази і розпорядження виконавчого органу товариства; наказів і розпоряджень виконавчого органу Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Харків-Прилад» за 2017-2023 роки; річної фінансової звітності Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Харків-Прилад» за 2017-2023 роки; документів звітності Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Харків-Прилад», що подаються відповідним органам за 2017-2023 роки; документи бухгалтерського обліку Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Харків-Прилад» за 2017-2023 роки; платіжні та розрахункові відомості заробітної плати за 2017-2023 роки, головні книги за 2017-2023 роки; документи розподілу прибутку Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Харків-Прилад» за 2017-2023 роки, документи, що підтверджують права товариства на майно. Дане звернення було отримано відповідачем 18.08.2023 року (а.с. 49-53).

Як встановлено місцевим господарським судом, відповідачем не було надано відповіді на запити позивача, що стало підставою для звернення ОСОБА_1 з даним позовом до Господарського суду Харківської області для захисту свого порушеного права з підстав, викладених вище.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

В силу ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 5 ст. 55 Конституції України).

Конституція України визначає Україну, як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legalcertainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.

Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

У п. 145 рішення від 15.11.1996 р. у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. theUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

З урахуванням наведеного, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Права особи в суді повинні бути захищені таким способом, який реально відновить її порушені інтереси.

Відповідно до ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до ст. 80 Господарського кодексу України до господарських товариств належать: акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, повні товариства, командитні товариства. Порядок створення, функціонування та припинення господарських товариств регулюється Цивільним кодексом України та законом.

Товариством з обмеженою відповідальністю є засноване одним або кількома особами товариство, статутний капітал якого поділений на частки, розмір яких встановлюється статутом (частина 1 статті 140 ЦК України).

За приписами статті 50 Закону України "Про господарські товариства" та статті 140 ЦК України товариством з обмеженою відповідальністю визнається товариство, що має статутний (складений) капітал, розділений на частки, розмір яких визначається установчими документами; учасники товариства несуть відповідальність в межах їх вкладів.

Управління діяльністю господарського товариства згідно з частиною 1 статті 89 ГК України здійснюють його органи та посадові особи, склад і порядок обрання (призначення) яких визначається залежно від виду товариства, а у визначених законом випадках - учасники товариства.

Відповідно до частини 1 статті 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 116 Цивільного кодексу України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом одержувати інформацію про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом.

Пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" передбачено право учасника товариства отримувати інформацію про господарську діяльність товариства.

Згідно з ст. 200 Цивільного кодексу України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Суб`єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями. Порядок використання інформації та захисту права на неї встановлюється законом.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію (ч.ч. 1, 2 ст. 7 Закону України «Про інформацію»).

Відповідно до частини 1 статті 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" товариство зобов`язано зберігати такі документи: 1) протокол зборів засновників товариства (рішення одноосібного засновника); 2) статут товариства та зміни до статуту; 3) протоколи загальних зборів учасників; 4) документи товариства, що регулюють діяльність органів товариства, та зміни до них; 5) положення про філії (представництва) товариства у разі їх створення (відкриття); 6) протоколи засідань наглядової ради товариства та колегіального виконавчого органу товариства, накази і розпорядження виконавчого органу товариства; 7) аудиторські висновки та результати надання інших аудиторських послуг; 8) річну фінансову звітність; 9) документи звітності, що подаються відповідним державним органам; 10) документи, пов`язані з випуском емісійних цінних паперів; 11) інші документи, передбачені законодавством, статутом товариства, рішеннями загальних зборів учасників, наглядової ради та виконавчого органу товариства; 12) документи, що підтверджують права товариства на майно; 13) документи бухгалтерського обліку.

Згідно з частиною 5 статті 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" протягом 10 днів з дня надходження письмової вимоги учасника товариства виконавчий орган товариства зобов`язаний надати такому учаснику копії відповідних документів, визначених частиною першою цієї статті. За підготовку копій документів товариство може встановлювати плату, розмір якої не може перевищувати розмір витрат на виготовлення копій документів та витрат, пов`язаних з пересиланням документів поштою.

Одержання учасником господарського товариства інформації про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом та законом, є необхідним для реалізації таким учасником своїх корпоративних прав, зокрема, правомочностей на участь в управлінні господарською організацію.

Відтак внаслідок невиконання господарським товариством свого обов`язку з надання учаснику господарського товариства на його вимогу інформації про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом та законом, можуть бути визнані порушеними як право учасника товариства на інформацію, так і його корпоративні права.

Як встановлено місцевим господарським судом, ОСОБА_1 на адресу ТОВ НВФ «Харків-Прилад» (м. Харків. вул.Киргизька, 94/1) було направлено запит від 13.12.2021 про надання копій документів товариства (а.с. 44).

Відповідач у відзиві на позов підтвердив, що, отримавшиписьмове звернення учасника ТОВ НВФ «Харків-Прилад» ОСОБА_1 , директор товариства надала визначену документацію за період часу з 2018-2021 роки включно адвокату підприємства Конопатському М.М. за його робочою адресою з метою підготовки відповіді на отримане звернення та надання копій усіх документів учаснику товариства (а.с. 77).Разом з тим вказує на неможливість подальшого надання позивачу документів товариства з обставин пошкодження приміщення офісу адвоката Конопатського М.М. внаслідок збройного нападу військовослужбовців збройних сил Російської Федерації та знищення переданих документів.

Судова колегія з огляду на наявні матеріали справи зазначає про необґрунтованість вказаних твердження заявника апеляційної скаргиз огляду на таке.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» (balanceofprobabilities) або «перевага доказів» (preponderanceoftheevidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clearandconvincingevidence); «поза розумним сумнівом» (beyondreasonabledoubt).

Стаття 79 ГПК України закріпила в господарському процесі стандарт доказування «вірогідності доказів».

Стандарт доказування «вірогідності доказів» підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 Конвенції). Конвенція та практика ЄСПЛ є джерелом права (ч. 4 ст. 11 ГПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyondreasonabledoubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи є вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

З огляду на визначену ч. 2 ст. 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю"відповідальністьвиконавчого органу та головного бухгалтера товариства (у разі його призначення) за зберігання документів товариства,судова колегія зазначає про відсутність в матеріалах справидоказів на підтвердження факту передачі запитуваних позивачем документів директором ТОВ НВФ «Харків-Прилад» адвокату Конопатському М.М. (акту прийому-передачі документів, пояснень директора товариства, свідків про дійсні обставини їх передачі тощо) та знаходження останніх задодатковою робочою адресою адвоката: 61022, Харківська область, м. Харків, вул. Сумська, суд. 37 Б, оф. 24 (а.с. 86), визначеної в Єдиному реєстрі адвокатів України (а.с. 86).

Щодо посилань апелянта на неможливість надання позивачу документів товариства з обставин їх знищення внаслідок збройного нападу військовослужбовців збройних сил Російської Федерації судова колегія зазначає наступне.

На підтвердження обставин знищення документів відповідач посилається на витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000382 від 13.02.2023, відповідно до якого визначено, що за наслідками порушення законів та звичаїв війни військовослужбовцями підрозділів збройних сил та інших відомств Російської Федерації, що полягали у здійсненні обстрілів із невстановленого виду озброєння та снарядами невстановленого калібру по території Шевченківського району м. Хакрова, було пошкодження приміщення нежитлової будівлі, розташованої за адресою: м.Харків, вул. Сумська, 37-Б, за якою був розташований офіс адвоката Конопатського Миколи Миколайовича (а.с. 87).

Проте, з наданого до матеріалів справи витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань не вбачається можливим встановити дійсне місцезнаходження запитуваних позивачем документів за визначеною адвокатом адресою під час ракетного обстрілу, а також дійсний об`єм руйнувань (наявності пожеж) саме офісу 24 адвоката відповідача. Зокрема, матеріали справи не містятьзвіту та акту, складеного компетентними фахівцями за результатами проведеного обстеження нерухомого об`єкту, пошкодженого внаслідок воєнних дій.

Матеріали справи також не містять наявності звернень відповідача до правоохоронних органів стосовно знищення, викрадення первинних документів товариства, проведення службового розслідування щодо обставин місцезнаходження первинних документів відповідача.

Апелянт посилається на дослідження вказаних вище обставин знищенняпервинних документів ТОВ НВФ «Харків-Прилад» під час проведення Головним управлінням ДПС у Харківській області документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ НВФ «Харків-Прилад» за період з 18.03.2027 по 28.02.2023 роки, судова колегія зазначає таке.

Разом з тим, беручи до уваги визначені ст. 269 ГПК України межі перегляду справи у апеляційній інстанції, а також те, що матеріали справи не містять документів, складенихза результатамипроведення податковим органом документальної позапланової перевірки товариства, саме лише посилання відповідача в апеляційній скарзі про висновки податкового органу про знищення документів товариства під час проведення перевірки, за відсутності належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 76 - 77 ГПК України на підтвердження вказаних обставин, не можуть підтверджувати відповідні обставини справи.

Щодо посилань заявника апеляційної скарги на знищення визначених у запиті позивача від 08.08.2023 документів через обставину ракетного обстрілу представниками підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації 06.10.2023 року офісу адвоката Конопатського М.М. за зміненою адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 40 кв. 61, судова колегія зазначає наступне.

Матеріали справи не містять жодного правового та документального підґрунтя обставин знаходження запитуваних документів за вказаною адресою (факту прийому-передачі первинних документів ТОВ НВФ «Харків-Прилад» адвокату Конопатському М.М., документів, якими підтверджується правові підстави користування адвокатом приміщенням за вказаною адресою).

Судовою колегією було досліджено, щонаданими відповідачем до суду першої інстанції витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню № 0001092 від 06.10.2023встановленоруйнування саме житлового будинку за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 39, а не будинку 40, на який посилається позивач (а.с. 95).При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів, якими підтверджується наявність руйнувань житлового приміщення(кв. 61) за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 40, акту обстеження обсягу таких пошкоджень.

Доказів звернення адвоката з завами про відкриття кримінальних проваджень відносно руйнувань приміщень, в яких, як зазначає адвокат, знаходились його офіс та запитувані позивачем документи, до суду першої інстанції також надано не було. З копій фотографій, поданих відповідачем до матеріалів справи (а.с.97-109) не вбачається можливим встановити за якою адресою знаходяться зафіксовані на них приміщення, а завдані їм пошкодження виникли за наслідками ракетного обстрілу будинку та мали наслідком знищення первинних документів відповідача.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, судова колегія приходить до висновку, що апеляційні вимоги є необґрунтованими, недоведеними.

Згідно з встановленими судом першої інстанцій обставинами позивач звертався неодноразово до товариства з проханням надати йому, зокрема, належним чином завірені документи товариства за 2017-2023 роки. Натомість товариство не представило в процесі розгляду Господарським судом Харківської області справи жодних доказів виконання свого обов`язку щодо надання позивачу відповідних документів, зокрема, шляхом надання їх копій.

Матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем дій щодо відновлення запитуваних позивачем первинних документів ТОВ НВФ «Харків-Прилад» у визначеному Законом порядку станом на момент прийняття оскаржуваного судового рішення у справі (зокрема, звернення до державного реєстратора) та/або доказів неможливості проведення дій щодо їх відновлення.

Отже, під час розгляду справи судомпершої інстанціїтовариство не спростувало порушення ним прав позивача на отримання інформації про діяльність товариства та не довело додержання закріпленого у статті 2 Закону України "Про інформацію" принципу доступності інформації. Наведене є підставою для захисту права позивача на отримання інформації про діяльність товариства.

Статтею 86 ГПК Українипередбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд першої інстанції дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваномурішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Харків-Прилад» задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Харківської області від 27.11.2023 у справі №922/3833/23 підлягає залишенню без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК Українисудовий збір за її подання покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 270, 271, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Харків-Прилад» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 27.11.2023 у справі №922/3833/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок і строки оскарження передбаченістаттями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 19.02.2024.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя Л.М. Здоровко