ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2024 р. м. Київ Справа № 911/562/23

м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 16/108

Господарський суд Київської області

без виклику (повідомлення) сторін

Господарський суд Київської області, одноособово, у складі судді Саванчук С.О., розглянув матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «НИВА»

08132, Київська область, Києво-Святошинський район, місто Вишневе, вулиця Промислова, будинок 10, ;

до Фізичної особи-підприємця Шаріпо Альберта Петровича

АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1

про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення

Обставини справи:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява (вх. №498/23 від 22.02.2023) Приватного акціонерного товариства "НИВА" до Фізичної особи-підприємця Шаріпо Альберта Петровича про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем грошових зобов`язань зі сплати орендної плати за договором №1НИВ0190020 оренди нежитлового приміщення від 21.10.2019 за період з січня 2022 року по січень 2023 року, в тому числі додаткової плати (вартість експлуатаційних витрат).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.03.2023 позовну заяву (вх. №498/23 від 27.03.2023) прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №911/562/23, призначено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами та встановлені строки на подання заяв по суті справи: відповідачу - відзиву (п`ятнадцять днів з дня отримання даної ухвали про відкриття провадження у справі), позивачу - відповіді на відзив (до 10.04.2023) та відповідачу - заперечень на відповідь на відзив (до 24.04.2023).

З метою повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та встановлені судом строки подання заяв по суті справи, судом засобами поштового зв`язку на юридичні адреси сторін, що зазначені у позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, направлені копії зазначеної вище ухвали суду від 07.03.2023 рекомендованим листом із повідомленням про вручення поштового відправлення, зокрема відповідачу - 10.03.2023, про що свідчить штамп вихідної кореспонденції суду (вих.№99) на зворотньому боці документа та штамп на конверті з відміткою.

Як свідчать матеріали справи, ухвалу суду про відкриття провадження від 07.03.2023 у справі № 911/562/23 відповідач не отримав, копія ухвали суду повернулась на адресу суду із відміткою відділення пошти - лист «повертається» з причин «адресат відмовився».

У подальшому, судом повторно надіслано копію ухвалу суду від 07.03.2023 на адресу відповідача для остаточного вирішення питання про належне повідомлення останнього про відкриття провадження у справі №911/562/23, а саме: 10.07.2023, про що свідчить штамп вихідної кореспонденції суду (вих.№381) на зворотньому боці документа. Згідно з трекінгом відстеження поштового відправлення АТ «Укрпошта» 465 17.08.2023 лист вручено за місцезнаходженням відповідача.

Судом також надіслано копію ухвали суду від 07.03.2023 на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "НИВА", яку отримано останнім 30.03.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 817.

Жодних документів від сторін справи до суду не надійшло.

У зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписав рішення без його проголошення, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, відповідно до частин 4, 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України.

За результатами розгляду матеріалів справи, дослідження доказів та оцінки їх у сукупності, суд

встановив:

1. Правовідносини сторін

Між Приватним акціонерним товариством «НИВА» (далі - позивач) та Шаріпо Альбертом Петровичем (далі - відповідач) укладено договір оренди нежитлового приміщення №1НИВ0190022 від 21.10.2019.

Відповідно до пункту 1.1. договору оренди №1НИВ0190022 від 21.10.2019 орендодавець (позивач) передає, а орендар (відповідач) приймає у тимчасове оплачуване користування нежитлове приміщення загальною площею 120,00 квадратних метрів, «об`єкт оренди», на четвертому поверсі будівлі (літера Б) за адресою: Київська область, місто Вишневе, вулиця Промислова, будинок 10.

Пунктом 1.5. договору встановлено, що об`єкт оренди передається орендарю 01.11.2019 за актом приймання-передачі №1.

Відповідно до акту приймання-передачі №1 від 01.11.2019 орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду нежитлове приміщення загальною площею 120,00 квадратних метрів, «об`єкт оренди», на четвертому поверсі будівлі (літера Б) за адресою: Київська область, місто Вишневе, вулиця Промислова, будинок 10. Приміщення передається у належному технічному стані. В орендаря претензії до приміщення відсутні.

Пункт 3. договору оренди №1НИВ0190022 від 21.10.2019 передбачає плату за оренду, інші платежі та порядок розрахунків.

Відповідно до пункту 3.2. договору оренди №1НИВ0190022 від 21.10.2019 плата за оренду нараховується орендареві з дати підписання сторонами акта №1.

Так, пунктами 3.3., 3.4. договору передбачено, що плата за орендну сплачується орендарем щомісяця, не пізніше 10-го числа наступного за оплачуваним місяцем. Орендодавець виставляє орендареві рахунок на оплату за оренду, розрахований відповідно до додатка №2 цього договору. Орендар зобов`язаний сплачувати плату за оренду не пізніше строку, зазначеного в цьому договорі, незалежно від факту одержання їм зазначених рахунків. При неотриманні орендарем зазначених рахунків, плата за оренду розраховується орендарем самостійно відповідно до додатка № 2 до цього договору.

Пунктом 3.6. договору встановлено, що крім плати за оренду орендар повинен компенсувати/сплачувати витрати на комунальні послуги, якими він користується (електроенергія, водопостачання, опалення тощо), та витрати на комунальні послуги в місцях загального користування, які розподіляються між всіма орендарями будівлі пропорційно площі об`єкта оренди до загальної площі будівлі.

Також пункт 3.6.3. договору оренди передбачає перерахування компенсаційних витрат на комунальні послуги, які сплачуються орендарем на підставі виставлених орендодавцем рахунків або актів наданих послуг, а саме: не пізніше 10 числа місяця наступного за оплачуваним місяцем. Орендодавець до 5 числа місяця, що слідує за оплачуваним місяцем, виставляє орендареві рахунки на компенсацію витрат на комунальні послуги та акт наданих послуг (щодо компенсації комунальних послуг). Обов`язок по отриманню вищевказаного рахунка та акта покладається на орендаря. У разі неотримання рахунка на компенсацію витрат на комунальні послуги за оплачуваний місяць або відповідно акта орендарем, останній зобов`язаний сплатити таку компенсацію орендодавцю у розмірі витрат на комунальні послуги за місяць, попередній оплачуваному. Після отримання орендарем рахунка або відповідного акта за такий оплачуваний місяць сторони проводять перерахунок. У разі, якщо сплачена орендарем сума витрат перевищує суму, що має бути сплачена, переплата зараховується в рахунок оплати витрат на комунальні послуги за наступний місяць. Якщо сплачена орендарем сума витрат менша, ніж сума, що мала бути сплачена, орендар здійснює доплату протягом трьох банківських днів з дати одержання рахунка або підписання акта.

Додаток №2 до договору оренди нежитлових приміщень №1НИВ0190022 від 21.10.2019 містить розмір плати за оренду та порядок розрахунків. Також пункт 1.1. додатку встановлює, що орендар зобов`язаний вносити плату за оренду приміщення у розмірах і в строки, обумовлені цим додатком. Плата за оренду об`єкта оренди за кожний місяць складається з двох частин: орендної плати та додаткової плати. Орендна плата за кожний місяць визначається на момент виставлення рахунку за такою формулою: орендна плата = базова орендна ставка * загальна площа об`єкту оренди. Додатковою платою є вартість експлуатаційних витрат, що включають в себе сплату за землю, податку на нерухоме майно, хімічний аналіз стічних вод, обслуговування та ремонт ліфтів, мереж каналізації та водопостачання будівлі, ливневої каналізації, пожежної сигналізації, сповіщення про пожежу, пожежної сигнальної кнопки, фасаду будівлі, трансформаторних підстанцій, даху будівлі, іншого обладнання орендодавця, вивіз побутового сміття, прибирання та вивіз снігу, території будівлі та місць загального користування приміщення, дезінфекцію будівлі, охорона, адміністративні витрати тощо.

Також пункт 10. договору оренди №1НИВ0190022 від 21.10.2019 передбачає строки дії, умови зміни та дострокове припинення договору.

Відповідно до пунктів 10.1., 10.2. договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повернення об`єкта оренди по акту №2 та повного розрахунку між сторонами згідно з умовами цього договору. Строк оренди починається з моменту прийняття орендарем об`єкта оренди за актом №1 і закінчується 31.10.2020.

Пунктом 10.6. договору передбачено, що у випадку належного виконання усіх положень цього договору, орендар має переважне право укладення нового договору оренди на новий строк або на продовження строку оренди на розсуд орендодавця та за умови перегляду умов та положень цього договору, в тому числі розміру плати за оренду. Якщо сторони не дійдуть згоди стосовно умов нового договору або умов продовження цього договору в строк не пізніше ніж за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення строку оренди, то таке право орендаря припиняється, і орендар зобов`язанийзвільнитиоб`єкт оренди відповідно до умов цього договору в день закінчення строку оренди.

На думку позивача, відповідач, всупереч умовам договору, здійснив прострочення здійснення платежів зі сплати виставлених позивачем рахунків в частині як сплати за користування об`єктом оренди, так і зі сплати компенсаційних витрат на комунальні послуги.

2. Аргументи позивача

Позивач зазначає та звертає увагу на такі обставини.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2002 №2024/02.0-7.1 встановлено, що такі обставини є форс-мажорними. У подальшому, відповідними Указами Президента України воєнний стан неодноразово продовжувався.

Відповідно до пункту 8.1. договору оренди №1НИВ0190022 від 21.10.2019 сторони звільняються від відповідальності за невиконання або не належне виконання зобов`язань, передбачених договором, у випадку, якщо це сталось внаслідок обставин непереборної сили, які безпосередньо вплинули на виконання цього договору.

Посилаючись на норми статті 617 Цивільного кодексу України, позивач стверджує, що в даному випадку, форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) звільняють лише від відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, а не від самого зобов`язання. Крім того, відповідач як орендар, жодного разу не послався на обставини, внаслідок настання яких умови договору не можуть бути виконані останнім.

Позивач також звертає увагу на норми частини 4 статті 762 Цивільного кодексу України, відповідно до яких наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася.

Але, після настання вищевказаних обставин, відповідач використовував орендоване приміщення у своїх цілях, на думку позивача, частково, тому, реалізуючи вищезазначену норму, орендодавець зменшив плату за оренду на розмір орендної плати на певний період, при цьому, виставив рахунки на додаткову плату (вартість експлуатаційних витрат), які не зважаючи на військовий стан, надавались у повному обсязі, та на компенсацію витрат на комунальні послуги в місцях загального користування, які розподіляються між всіма орендарями будівлі.

Так, згідно з виставленими рахунками від 30.06.2022, від 31.07.2022, від 31.08.2022, від 30.09.2022, від 31.10.2022, від 30.11.2022, від 31.12.2022 та актів здачі прийняття від 30.06.2022 №/2022, від 31.07.2022 №/2022, від 31.08.2022 №/2022, від 30.09.2022 №/2022, від 30.11.2022 №/2022, від 31.12.2022 №/2022, від 31.01.2023 №000000015/2023 позивачем була заявлена вимога про сплату орендної плати, решта актів та рахунків, що долучені до матеріалів справи, таку вимогу не містять. Єдиними вимогами позивача, за період з січня 2022 року по травень 2022 року, були рахунки за додаткову плату (вартість експлуатаційних витрат).

Також позивач зазначає, що відповідач продовжував використовувати об`єкт оренди після закінчення строку дії договору оренди нерухомого майна №1НИВ0190022 від 21.10.2019, але всупереч умовам договору допустив прострочення зі сплати таких платежів для оплати за користування орендованим майном за період з січня 2022 року по січень 2023 року:

- рахунок-фактура №22/3160 від 31.01.2022 (компенсація комунальних послуг за січень 2022 року) на суму 5432,77 грн., в т.ч. ПДВ 20%;

- рахунок-фактура №22/3160 від 28.02.2022 (компенсація комунальних послуг за лютий 2022 року) на суму 6103,44 грн., в т.ч. ПДВ 20%;

- рахунок-фактура №22/3160 від 31.03.2022 (компенсація комунальних послуг за березень 2022 року) на суму 5875,75 грн., в т.ч. ПДВ 20%;

- рахунок-фактура №22/3160 від 30.04.2022 (компенсація комунальних послуг за квітень 2022 року) на суму 263,17 грн., в т.ч. ПДВ 20%;

- рахунок-фактура №/2022 від 30.04.2022 (додаткова плата за квітень 2022 року) на суму 4260,00 грн., в т.ч. ПДВ 20%;

- рахунок-фактура №/2022 від 31.05.2022 (додаткова плата за травень 2022 року) на суму 4260,00 грн., в т.ч. ПДВ 20%;

- рахунок-фактура №/2022 від 30.06.2022 (орендна плата та додаткова плата за червень 2022 року) на суму 6960,00 грн., в т.ч. ПДВ 20%;

- рахунок-фактура №/2022 від 31.07.2022 (орендна плата та додаткова плата за липень 2022 року) на суму 7500,00 грн., в т.ч. ПДВ 20%;

- рахунок-фактура №22/3160 від 31.07.2022 (компенсація комунальних послуг за липень 2022 року) на суму 284,34 грн., в т.ч. ПДВ 20%;

- рахунок-фактура №22/3160 від 31.08.2022 (компенсація комунальних послуг за серпень 2022 року) на суму 390,95 грн., в т.ч. ПДВ 20%;

- рахунок-фактура №/2022 від 31.08.2022 (орендна плата та додаткова плата за серпень 2022 року) на суму 7500,00 грн., в т.ч. ПДВ 20%;

- рахунок-фактура №/2022 від 30.09.2022 (орендна плата та додаткова плата за вересень 2022 року) на суму 8580,00 грн., в т.ч. ПДВ 20%;

- рахунок-фактура №22/3160 від 30.09.2022 (компенсація комунальних послуг за вересень 2022 року) на суму 470,52 грн., в т.ч. ПДВ 20%;

- рахунок-фактура №/2022 від 31.10.2022 (орендна плата та додаткова плата за жовтень 2022 року) на суму 10740,00 грн., в т.ч. ПДВ 20%;

- рахунок-фактура №/2022 від 30.11.2022 (орендна плата та додаткова плата за грудень 2022 року) на суму 10740,00 грн., в т.ч. ПДВ 20%;

- рахунок-фактура №22/3160 від 30.11.2022 (компенсація комунальних послуг за листопад 2022 року) на суму 3816,80 грн., в т.ч. ПДВ 20%;

- рахунок-фактура №/2022 від 31.12.2022 (орендна плата та додаткова плата за січень 2023 року) на суму 10740,00 грн., в т.ч. ПДВ 20%.

Крім того, позивач звертає увагу на те, що 14.02.2023 відповідач як орендар, здійснив оплату на поточний рахунок орендодавця у розмірі 10740,00 грн., що підтверджується відповідною платіжною інструкцією, але, на думку позивача, сплачена сума є недостатньою для погашення усіх фінансових зобов`язань орендаря перед орендодавцем, тому, з урахуванням пункту 3.11. договору оренди, позивач зарахував сплачену суму в рахунок компенсації комунальних послуг за січень 2022 року та лютий 2022 року.

Позивач стверджує, що відповідач, всупереч умовам договору, у період з січня 2022 року по січень 2023 року, не сплатив вартість за оренду нежитлового приміщення, додаткову плату та не компенсував витрати на комунальні послуги, хоча об`єктом оренди користувався, в будівлі розміщені майно орендаря, зокрема речі, обладнання, приладдя тощо, що підтверджується відповідними актами.

Виходячи з вищезазначеного, позивач заявляє до стягнення з відповідача суму заборгованості з орендної плати, додаткової плати та компенсації комунальних послуг за період з січня 2022 року по січень 2023 року у розмірі 93917,74 грн. Також позивачем заявлена до стягнення сплачена ним сума судового збору у розмірі 2684,00 грн.

Судові витрати позивача на професійну правничу допомогу заявлені лише попередні (орієнтовні) та вказано, що докази на підтвердження фактичних таких витрат будуть надані по закінченню розгляду судом цієї справи.

3. Аргументи відповідача

Відповідач своїх аргументів та заяв по суті справи не надав. Ухвала Господарського суду Київської області про відкриття провадження у справі від 07.03.2023 була направлена відповідачу рекомендованим листом із повідомленням про вручення поштового відправлення 10.03.2023, про що свідчить штамп вихідної кореспонденції суду (вих.№99) на зворотньому боці документа та штамп на конверті з відміткою. Однак, як свідчать матеріали справи, ухвалу суду про відкриття провадження від 07.03.2023 у справі № 911/562/23 відповідач не отримав, копія ухвали суду повернулась на адресу суду з відміткою відділення пошти - лист «повертається» з причин «адресат відмовився».

У подальшому, судом повторно надіслано ухвалу суду від 07.03.2023 на адресу відповідача, а саме: 10.07.2023, про що свідчить штамп вихідної кореспонденції суду (вих.№381) на зворотньому боці документа. Згідно з трекінгом відстеження поштового відправлення АТ «Укрпошта» 465 17.08.2023 лист вручено за місцезнаходженням відповідача.

Крім того, як свідчать матеріали справи, позивач, на виконання вимог пункту 1 частини 1 статті 164 Господарського процесуального кодексу України, долучив до позовної заяви докази надіслання копії позовної заяви з додатками на адресу відповідача, але останній залишив поза увагою дане поштове відправлення та після терміну зберігання лист повернувся на адресу відправника 21.02.2023. Зазначений лист містить опис вкладення до цінного листа № 299, поштову накладну та фіскальний чек про оплату послуг поштового зв`язку.

4. Норми права, що підлягають застосуванню

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майном для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з частиною 1 статті 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Відповідно до частини 4 даної статті строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 614 Цивільного кодексу України, особа яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Стаття 617 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до статті 762 Цивільного кодексу України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

5. Фактичні обставини, встановлені судом, докази, що прийняті та відхилені судом, мотиви прийняття або відхилення кожного доказу та аргументу, викладеного сторонами у матеріалах справи та висновки суду за результатами розгляду справи

5.1. Щодо відсутності заяв по суті справи від відповідача.

Як зазначено судом вище, копія ухвали Господарського суду Київської області про відкриття провадження у справі від 07.03.2023 направлена відповідачу рекомендованим листом із повідомленням про вручення поштового відправлення 10.03.2023, однак, вказану кореспонденцію суду відповідач не отримав, вона повернулась на адресу суду з відміткою відділення пошти - лист «повертається» з причин «адресат відмовився». Судом повторно надіслано ухвалу суду від 07.03.2023 на адресу відповідача 10.07.2023, згідно з трекінгом відстеження поштового відправлення АТ «Укрпошта» 465 17.08.2023 лист вручено за місцезнаходженням відповідача.

Згідно з частиною 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу приписів статті 242 Господарського процесуального кодексу України день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, також вважається днем вручення відповідачу ухвали суду.

Судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 242 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Відповідно до частин 1, 2 статті 3 названого Закону, для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Крім того, суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Також при повторному надісланні судом копії ухвали Господарського суду Київської області про відкриття провадження у справі від 07.03.2023, 10.07.2023, згідно з трекінгом відстеження поштового відправлення АТ «Укрпошта» 465, 17.08.2023 її вручено за місцезнаходженням відповідача.

Відтак, суд констатує, що обом сторонам надана можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог та судом дотримані під час розгляду справи обумовлені чинним Господарським процесуальним кодексом України процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань.

Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Таким чином, суд здійснив усі заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи, яка містить достатню кількістю документів, що мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Суд зауважує, що у постанові Верховного Суду від 22.11.2022 у справі №29/5005/6325/2011 (904/7806/21), зокрема, зазначається таке: «46.16 Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. 46.17 Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі "Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії" від 07.07.89). 46.18 Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі "Тойшлер проти Германії" від 04.10.2001 наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. 46.19 Витративши значні ресурси, Україна створила інформаційне поле, де зацікавлена особа може знайти інформацію про судову справу. Функціонує Єдиний державний реєстр судових рішень. На сайті судової влади доступні персоналізовані відомості про автоматичний розподіл справ та розклад засідань. Працює підсистема "Електронний кабінет" ЄСІТС. 46.20 Використання цих інструментів та технологій забезпечує добросовісній особі можливість звертатися до суду, брати участь у розгляді справи у зручній формі. 46.21 Тобто держава Україна забезпечила можливість доступу до правосуддя і право знати про суд. 46.22 Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 17.11.2022 у справі № 560/5541/20.».

Крім того, суд наголошує, що Верховний Суд у постановах від 25.04.2018 у справі №800/547/17, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б, від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 зазначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним.

Таким чином, відповідач мав можливість, по-перше, бути обізнаним про наявність судового провадження щодо нього, по-друге, дізнатись про перебіг справи, зокрема, з Єдиного державного реєстру судових рішень чи в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі. Тобто, відповідач мав усі наявні можливості вчинити дії для захисту своїх інтересів, а суд, у свою чергу, здійснив усі заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи.

5.2. Щодо наявності підстав для стягнення з відповідача заявлених позивачем сум заборгованості з орендної плати, додаткової плати та компенсації комунальних послуг за період з січня 2022 року по січень 2023 року у розмірі 93917,74 грн.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 3.2. договору оренди №1НИВ0190022 від 21.10.2019 плата за оренду нараховується орендареві з дати підписання сторонами акта №1.

Так, пунктами 3.3., 3.4. договору передбачено, що плата за орендну сплачується орендарем щомісяця, не пізніше 10-го числа наступного за оплачуваним місяцем. Орендодавець виставляє орендареві рахунок на оплату за оренду, розрахованого відповідно до додатка №2 цього договору. Орендар зобов`язаний сплачувати плату за оренду не пізніше строку, зазначеного в цьому договорі, незалежно від факту одержання їм зазначених рахунків. При неотриманні орендарем зазначених рахунків, плата за оренду розраховується орендарем самостійно відповідно до додатка №2 цього договору.

Пунктом 3.6. договору встановлено, що крім плати за оренду орендар повинен компенсувати/сплачувати витрати на комунальні послуги, якими він користується (електроенергія, водопостачання, опалення тощо) та витрати на комунальні послуги в місцях загального користування, які розподіляються між всіма орендарями будівлі пропорційно площі об`єкта оренди до загальної площі будівлі.

Також пункт 3.6.3. договору оренди передбачає перерахування компенсаційних витрат на комунальні послуги, які сплачуються орендарем на підставі виставлених орендодавцем рахунків або актів наданих послуг, а саме: не пізніше 10 числа місяця наступного за оплачуваним місяцем. Орендодавець до 5 числа місяця, що слідує за оплачуваним місяцем, виставляє орендареві рахунки на компенсацію витрат на комунальні послуги та акт наданих послуг (щодо компенсації комунальних послуг). Обов`язок по отриманню вищевказаного рахунка та акта покладається на орендаря. У разі неотримання рахунка на компенсацію витрат на комунальні послуги за оплачуваний місяць або відповідно акта орендарем, останній зобов`язаний сплатити таку компенсацію орендодавцю у розмірі витрат на комунальні послуги за місяць, попередній оплачуваному.

Додаток №2 до договору оренди нежитлових приміщень №1НИВ0190022 від 21.10.2019 містить розмір плати за оренду та порядок розрахунків. Також пункт 1.1. додатку № 2 встановлює, що орендар зобов`язаний вносити плату за оренду приміщення у розмірах і в строки, обумовлені цим додатком. Плата за оренду об`єкта оренди за кожний місяць складається з двох частин: орендної плати та додаткової плати.

Суд зауважує, що позивачем у прохальній частині позову заявлені до стягнення 93917,74 грн. за період з січня 2022 року по січень 2023 року саме як заборгованість з орендної плати, додаткової плати та компенсації комунальних послуг.

Так, матеріали справи містять виставлені позивачем рахунки-фактури та акти здачі-прийняття наданих послуг за спірний період та підтверджують нарахування орендної плати, додаткової плати та компенсації витрат на комунальні послуги всього на суму 93917,74 грн. за спірний період.

Також матеріали справи містять копію платіжної інструкції від 14.02.2023 №@2PL832785, яка підтверджує перерахування відповідачем 10740,00 грн. на рахунок позивача, що також підтверджується позивачем за текстом позовної заяви, вказана оплата позивачем зарахована як повне погашення компенсації комунальних послуг за січень 2022 року у розмірі 5432,77 грн. та часткове її погашення за лютий 2022 року. Залишок такої заборгованості за лютий 2022 року становить 796,21 грн. Вищезазначене підтверджується позивачем та не спростоване відповідачем жодними доказами.

Таким чином, суд дійшов висновку, що загальна сума заборгованості за спірний період, з урахуванням сплачених відповідачем 10740,00 грн. як погашення компенсації комунальних послуг за січень 2022 року у розмірі 5432,77 грн. та часткове погашення за лютий 2022 року у розмірі 5307,23 грн., із залишком 796,21 грн., становить 83177,74 грн.

За результатом дослідження судом матеріалів справи, з урахуванням аргументів позивача про нарахування 93917,74 грн., зважаючи на виставлені рахунки, суд встановив помилковість розрахунку суми заборгованості з орендної плати, додаткової плати та компенсації комунальних послуг у спірний період, оскільки, як зазначено судом вище, відповідач здійснив оплату у розмірі 10740,00 грн., а позивач підтвердив зарахування ним цієї суми в оплату за договором у спірний період, але така сума не врахована позивачем при остаточному розрахунку заявлених позовних вимог, хоча і була зарахована позивачем як часткове погашення заборгованості за лютий 2022 року та повне її погашення за січень 2022 року, а тому позовна вимога підлягає частковому задоволенню.

При цьому, сплату заявленої позивачем суми заборгованості боржником не здійснено, доказів перерахування коштів на користь позивача суду не надано, документів, які б підтверджували безпідставність нарахування заборгованості, а також матеріалів, які б спростовували твердження позивача, суду також не надано.

Суд зауважує, що саме на нього покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

У частині 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічні правові позиції, зокрема, зазначаються у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18.

Суд також зауважує, що у постанові Верховного Суду від 19.10.2023 у справі №914/249/21, зокрема, зазначається таке: «У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та пункті 23 рішення ЄСПЛ "Гурепка проти України № 2" наголошено, що принцип рівності сторін - один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Суд наголошує, що право бути почутим є одним з ключових принципів процесуальної справедливості, який передбачений статтею 129 Конституції України і статтею 6 Конвенції. Учасник справи повинен мати можливість захистити свою позицію в суді. Така можливість сприяє дотриманню принципу змагальності через право особи бути почутою та прийняттю обґрунтованого і справедливого рішення. Відповідно до пунктів 2, 4 частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, серед іншого, є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також змагальність сторін. За змістом статей 7, 13 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин; судочинство в господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Такі принципи господарського судочинства як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі реалізуються, зокрема, шляхом надання особам, які беруть участь у справі, рівних процесуальних прав й обов`язків.».

Як зазначалось вище, відповідач мав можливість отримати ухвалу про відкриття провадження у справі від 07.03.2023 для захисту своїх інтересів, але не надав своїх аргументів чи доводів, які б спростовували твердження позивача щодо наявної заборгованості зі сплати за користування об`єктом оренди, компенсаційних витрат на комунальні послуги або спростувати дії позивача в частині, що суперечать умовам договору оренди нежитлового приміщення. Враховуючи дані обставини, суд вважає аргументи позивача переконливими, а надані ним докази вагомими та вірогідними.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача 83177,74 грн. орендної плати, додаткової плати та компенсаційних витрат на комунальні послуги за договором оренди нежитлового приміщення №1НИВ0190022 від 21.10.2019.

Також суд звертає увагу на такі обставини.

Як встановлено вище, між Приватним акціонерним товариством «НИВА» та Фізичною особою-підприємцем Шаріпо Альбертом Петровичем укладено договір оренди нежитлового приміщення №1НИВ0190022 від 21.10.2019.

Відповідно до пунктів 10.1., 10.2. договору, цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повернення об`єкта оренди по акту №2 та повного розрахунку між сторонами згідно з умовами цього договору. Строк оренди починається з моменту прийняття орендарем об`єкта оренди за актом №1 і закінчується 31.10.2020.

Пунктом 10.6. договору передбачено, що у випадку належного виконання усіх положень цього договору, орендар має переважне право укладення нового договору оренди на новий строк або на продовження строку оренди на розсуд орендодавця та за умови перегляду умов та положень цього договору, в тому числі розміру плати за оренду. Якщо сторони не дійдуть згоди стосовно умов нового договору або умов продовження цього договору в строк не пізніше ніж за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення строку оренди, то таке право орендаря припиняється, і орендар зобов`язаний звільнити об`єкт оренди відповідно до умов цього договору в день закінчення строку оренди.

Так, відповідно до статті 764 Цивільного кодексу України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

У даному випадку, матеріали справи не містять заперечень, претензій чи іншого листування сторін щодо припинення договору. Також матеріали справи не містять доказів на підтвердження згоди сторін щодо укладення нового договору та на новий строк. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази про припинення договору оренди внаслідок невиконання відповідачем обов`язків щодо внесення орендної плати, а також відсутній акт повернення об`єкту з оренди, з чим пункт 10.1. договору пов`язує закінчення дії договору.

Суд зазначає, що позовні вимоги стосуються лише договірних зобов`язань в частині основної суми заборгованості з орендної плати, додаткової плати та компенсації комунальних послуг у спірний період, інших вимог позивачем не заявлено, як і не заявлено з боку відповідача заперечень щодо належного виконання позивачем умов договору. Згідно з частинами 3, 4 статті 13 та частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Вказане підтверджує вищевикладені висновки суду про наявність підстав для стягнення плати за користування майном у розмірі 83177,74 грн.: орендної плати, додаткової плати та компенсаційних витрат на комунальні послуги за договором оренди нежитлового приміщення №1НИВ0190022 від 21.10.2019, оскільки право на нарахування орендних платежів як за вимогами закону, так і за умовами договору між сторонами, припиняється тільки після повернення об`єкту з оренди, доказів чого, як належного - акту приймання-передачі, так і будь-якого іншого, суду не надано.

6. Розподіл судових витрат

Судові витрати позивача на професійну правничу допомогу заявлені лише попередні (орієнтовні) та вказано, що докази на підтвердження фактичних таких витрат будуть надані по закінченню розгляду судом цієї справи, відтак, в порядку частини 8 статті 129, пункту 3 частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України, при ухваленні рішення суд не вирішує питання розподілу судових витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Згідно із статтею 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищенаведені фактичні обставини справи та керуючись статтями 13, 52, 73, 74, 77-79, 86, 129, 232, 237, 238, 247, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

1. Позов (вх. №498/23 від 22.02.2023) Приватного акціонерного товариства «НИВА» до Фізичної особи-підприємця Шаріпо Альберта Петровича про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Шаріпо Альберта Петровича ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «НИВА» (08132, Київська область, Києво-Святошинський район, місто Вишневе, вулиця Промислова, будинок 10, ) 83177,74 грн. (вісімдесят три тисячі сто сімдесят сім гривень сімдесят чотири копійки) заборгованості зі сплати плати за оренду, додаткової плати та компенсації комунальних послуг за період з січня 2022 року по січень 2023 року та 2377,07 грн. (дві тисячі триста сімдесят сім гривень сім копійок) витрат зі сплати судового збору за подання позову.

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 19.02.2024.

Суддя С.О. Саванчук