ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

м. Київ

"31" січня 2024 р. Справа № 911/2869/23

У справі за позовом Заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, Державного агентства меліорації та рибного господарства України, Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «СКВИРАПЛЕМРИБГОСП», Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях

про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна

Суддя Карпечкін Т.П.

За участю представників:

від прокурора: Попельнюк В.В (посвідчення № 069085 від 01.03.2023 року);

від позивача 1: Руденко К.М (наказ № 1322 н від 21.12.2023 року);

від позивача 2: Бондарчук В.Г (витяг б/н б/д);

від позивача 3: не з`явився;

від відповідача 1: не з`явився;

від відповідача 2: не з`явився.

Обставини справи:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, Державного агентства меліорації та рибного господарства України та Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України до Товариства з обмеженою відповідальністю «СКВИРАПЛЕМРИБГОСП» та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях про про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.09.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 25.10.2023 року.

В підготовче засідання 25.10.2023 року позивач 3 та відповідач 1 не з`явились. Позивач 2, 4 та відповідач 1 вимог ухвали Господарського суду Київської області від 25.09.2023 року не виконали.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.10.2023 року підготовче засідання відкладено на 15.11.2023 року. Витребувано у Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях у порядку ст. 81 Господарського процесуального кодексу України належним чином засвідчені копії матеріалів приватизаційної справи щодо приватизації Товариством з обмеженою відповідальністю «СКВИРАПЛЕМРИБГОСП» споруди ставків у складі: ставка «Коханський» (інвентар. № 175), реєстраційний номер ОНМ 240, а саме: дамба довжиною 85 м., гідроспоруда типу «Монах» з водовиводом довжиною 18 м.; ставка «Лазурівський» (інвентар. № 176), реєстраційний номер ОНМ 240, а саме: дамба довжиною 80 м., гідроспоруда типу «Монах» з водовиводом довжиною 8 м.; ставка «Панський» (інвентар. № 178), реєстраційний номер ОНМ 240, а саме: гідроспоруда типу «Монах» з водовиводом довжиною 18 м.; ставка «Мельниківський» (інвентар. № 179), реєстраційний номер ОНМ 240, а саме: дамба довжиною 140 м., гідроспоруда типу «Монах» з водовиводом довжиною 18 м., гідроспоруда типу «Монах» з водовиводом довжиною 12 м.; ставка «Галецький» (інвентарний № 171), реєстраційний номер ОНМ 240, а саме: дамба довжиною 75 м.; гідроспоруда типу «Монах» з водовиводом довжиною 8 м, які є безпосереднім предметом договору купівлі-продажу від 04.12.2020 року № 19/20 та на підставі яких органами приватизації ухвалювались відповідні рішення про їх включення до переліку об`єктів, що підлягають приватизації.

06.11.2023 року через канцелярію Господарського суду Київської області від представника позивача 1 надійшли пояснення на позовну заяву.

13.11.2023 року через канцелярію Господарського суду Київської області від представника позивача 3 надійшли пояснення на позовну заяву.

В підготовче засідання 15.11.2023 року позивач 2, 3 та відповідач 2 не з`явились. Відповідач 1 вимог ухвали Господарського суду Київської області від 25.09.2023 року не виконав.

Окрім того, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях вимог ухвали Господарського суду Київської області від 25.10.2023 року не виконало, витребуваних доказів в порядку у ст. 81 Господарського процесуального кодексу України не надало.

У зв`язку з необхідністю повторного витребування доказів, що не дає можливості з`ясувати усі обставини, передбачені ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України, і перешкоджає завершенню підготовчого провадження, ухвалою Господарського суду Київської області від 15.11.2023 року підготовче засідання відкладено на 04.12.2023 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.12.2023 року учасників справи повідомлено про відкладення підготовчого засідання на 10.01.2024 року.

06.12.2023 року через канцелярію Господарського суду Київської області від прокурора надійшли заперечення на відповідь на відзив.

21.12.2023 року через канцелярію Господарського суду Київської області від прокурора надійшла відповідь на відзив.

01.01.2024 року через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача 1 надійшли додаткові пояснення у справі та клопотання про зупинення провадження у справі.

09.01.2024 року через канцелярію Господарського суду Київської області від прокурора надійшли пояснення у справі.

В підготовче засідання 10.01.2024 року позивач 3 та відповідач 1 не з`явились.

Окрім того, в підготовчому засіданні 10.01.2024 року судом розглянуто та задоволено клопотання прокурора про відкладення підготовчого засідання.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 10.01.2024 року підготовче засідання відкладалось на 31.01.2024 року.

В ході підготовчого провадження у справі з наданих сторонами пояснень та заперечень судом встановлено, що як вбачається з обставин спору, прокуратура в якості однієї з підстав позовних вимог посилається на порушення відповідачами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», зокрема, щодо заборони приватизації гідротехнічних захисних споруд.

Як визначено ст. 4 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», до об`єктів державної і комунальної власності, що підлягають приватизації, належать усі об`єкти права державної і комунальної власності, крім тих, приватизація яких прямо заборонена цим Законом та іншими законами України.

Частиною 2 ст. 4 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» визначено, що крім передбачених частиною третьою цієї статті випадків, приватизації не підлягають казенні підприємства та об`єкти, необхідні для виконання державою своїх основних функцій, для забезпечення обороноздатності держави, та об`єкти права власності Українського народу, майно, що становить матеріальну основу суверенітету України, зокрема: водосховища і водогосподарські канали комплексного призначення, гідротехнічні захисні споруди, об`єкти інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем.

Також в якості підстав позову прокуратура посилається на ті обставини, що відповідачами порушено порядок приватизації спірного майна, як такого, що не увійшло до статутних фондів товариств у ході їх приватизації.

Зокрема, прокуратура посилається на обставини приватизації Сквирського сільськогосподарського-рибоводного господарства, яке за Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області від 12.08.1999 року № 5-25-7/15 перетворено у ВАТ «Сквирасільрибгосп», яке у подальшому реорганізовано у ТОВ «Сквираплемрибгосп», з яких вбачається, що згідно з Планом приватизації, затвердженим 11.08.1999 року начальником Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області від 11.08.1999 року визначено перелік основних засобів, які входили до складу майна господарства, однак які не підлягали приватизації відповідно до ст.ст. 3-6 Водного кодексу України (як штучно створені водні об`єкти, що мають загальнодержавне значення), до такого переліку належали і ставки, гідротехнічні споруди яких є предметом спору у справі.

У зв`язку з чим, прокуратура у позові стверджує, що водогосподарські об`єкти з розташованими на них гідротехнічними спорудами не увійшли до статутного фонду ВАТ «Сквирасільрибгосп» під час приватизації Сквирського сільськогосподарського-рибоводного господарства, тому відповідні гідроспоруди, які не увійшли до статутного фонду ВАТ «Сквирасільрибгосп», були передані на баланс ДП «Укрриба» (та частково до сфери управління Державної служби автомобільних доріг України), уповноваженим органом управління майном є Державне агентство меліорації та рибного господарства України.

Відтак, позовні вимоги та наведені у позові порушення безпосередньо пов`язані з вищенаведеними фактами належності спірних гідроспоруд до наведеного в ч. 2 ст. 4 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» переліку об`єктів (гідротехнічних захисних споруд), приватизація яких заборонена та невходження спірних гідроспоруд до статутного фонду ВАТ «Сквирасільрибгосп» під час приватизації Сквирського сільськогосподарського-рибоводного господарства, відповідно і до статутного фонду ВАТ «Сквирасільрибгосп», через їх належність до штучно створених водних об`єктів, що мають загальнодержавне значення. Наведено слугує підставою для тверджень прокуратури, що відповідні гідроспоруди перебувають на балансі ДП «Укрриба» (частково до сфери управління Державної служби автомобільних доріг України) та належать до сфери управління Державного агентства меліорації та рибного господарства України, тому не могли бути приватизовані в оскаржувані у позові спосіб та порядок.

В свою чергу, відповідач 1 - ТОВ «Сквираплемрибгосп» у відзиві позовні вимоги заперечував, посилаючись на наявність у законі заборони на приватизацію саме гідротехнічних захисних споруд, до яких спірні об`єкти не належать. Також відповідач 1 у відзиві наголошував на безпідставності тверджень прокуратури про віднесення спірних гідроспоруд до майна господарства, яке не підлягало приватизації відповідно до ст.ст. 3-6 Водного кодексу України, оскільки у Плані приватизації, затвердженому 11.08.1999 року начальником Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області від 11.08.1999 року, мова йшла лише про водні об`єкти.

Таким чином, без дослідження питання щодо належності спірних об`єктів (гідроспоруд) до наведеного у ч. 2 ст. 4 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» переліку об`єктів, які не підлягають приватизації, повне та всебічне дослідження обставин та вирішення спору не можливо.

З огляду на викладене, з метою встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, суд дійшов висновку про необхідність застосування спеціальних знань неюридичного спрямування для встановлення фактів, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Вирішення питання щодо категорії, технічних характеристик та функціонального призначення будівель і споруд належить до завдань інженерно-технічної експертизи (будівельно-технічної експертизи), що врегульовано розділом Розділ ІІ Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та, затвердженої Наказом Мінюсту від 08.10.1998 року № 53/5.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 Господарського процесуального кодексу України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Частиною 1 ст. 102 Господарського процесуального кодексу України визначено, що матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом, або учасник справи, якщо експертиза проводиться за його замовленням. При призначенні експертизи суд з урахуванням думки учасників справи визначає, які саме матеріали необхідні для проведення експертизи. Суд може також заслухати призначених судом експертів з цього питання. Копії матеріалів, що надаються експерту, можуть залишатися у матеріалах справи.

Частинами 3-6 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).

Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом.

Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

Питання, які ставляться експерту, і його висновок з них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта.

З огляду на обставини спору, судовою експертизою має бути встановлено вид та функціональне призначення спірних гідроспоруд, зокрема, чи відносяться гідроспоруди ставків за реєстраційними номерами об`єктів нерухомого майна: 240; 240; 240; 240; 240 за своїми технічними характеристиками та функціональним призначенням до гідротехнічних захисних споруд.

При цьому, сторонам необхідно враховувати, що згідно з ч. 4 ст. 102 Господарського процесуального кодексу України у разі ухилення учасника справи від подання суду на його вимогу необхідних для проведення експертизи матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, що перешкоджає її проведенню, суд залежно від того, яка особа ухиляється, а також яке ця експертиза має значення, може визнати встановленою обставину.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють, зокрема, державні спеціалізовані установи. До державних спеціалізованих установ належать науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України.

Проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про судову експертизу». Особа, яка проводить судову експертизу (далі - судовий експерт) користується правами і несе обов`язки, зазначені у статті 31 цього Кодексу.

Оскільки експертиза необхідна для встановлення фактів, на які посилається позивач (прокуратура) в обґрунтування позовних вимог, вирішення організаційних питань, пов`язаних з проведенням експертизи та оплата експертизи на даній стадії розгляду справи покладаються на Київську обласну прокуратуру.

Проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про судову експертизу». Особа, яка проводить судову експертизу (далі - судовий експерт) користується правами і несе обов`язки, зазначені у статті 31 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1.6. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Мінюсту від 08.10.1998 року № 53/5 експертизи та дослідження проводяться експертними установами, як правило, за зонами регіонального обслуговування, згідно із переліком зон, наведеним у додатку до даної Інструкції.

Згідно з ч. 3, 5 ст. 100 Господарського процесуального кодексу України ухвала про призначення експертизи направляється особам, яким доручено проведення експертизи, та учасникам справи. Об`єкти та матеріали, що підлягають дослідженню, направляються особі, якій доручено проведення експертизи (провідному експерту або експертній установі).

В ухвалі про призначення експертизи суд попереджає експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України експертиза проводиться у судовому засіданні або поза межами суду, якщо це потрібно у зв`язку з характером досліджень, або якщо об`єкт досліджень неможливо доставити до суду, або якщо експертиза проводиться за замовленням учасника справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 228 Господарського процесуального кодексу України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках: призначення судом експертизи. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 229 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі зупиняється на час проведення експертизи.

За таких обставин, враховуючи, що в судовому засіданні 31.01.2024 року судом призначено судову експертизу, проведення якої за характером досліджень має відбуватись поза межами суду (в експертній установі), провадження у справі № 911/2869/23 підлягає зупиненню.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 99, 100, 234, п. 2 ч. 1 ст. 228, п. 6 ч. 1 ст. 229 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Призначити у справі № 911/2869/23 судову інженерно-технічну експертизу гідроспоруд. Проведення експертизи доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (03057, м. Київ, вул. Сім`ї Бродських, 6).

2. На вирішення експертизи поставити питання:

2.1. Чи відносяться гідроспоруди ставків за реєстраційними номерами об`єктів нерухомого майна: 240; 240; 240; 240; 240 за своїми технічними характеристиками та функціональним призначенням до захисних гідроспоруд загальнодержавного значення?

3. Витрати на проведення експертизи та організаційні питання, пов`язані з її проведенням, на даній стадії розгляду справи покласти на Київську обласну прокуратуру.

4. Матеріали справи № 911/2869/23, в яких містяться всі наявні у суду копії документів, надіслати для здійснення експертизи до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Сім`ї Бродських, 6.

5. Зобов`язати сторони за першою вимогою експертів своєчасно подати необхідні для проведення експертизи матеріали (документи, зразки, пояснення тощо) безпосередньо до експертної установи та забезпечити допуск і належні умови для проведення експертизи. Попередити сторони про майнову відповідальність в порядку ст. 135 ГПК України у вигляді штрафу за ухилення від вчинення дій, обов`язок вчинення яких покладено господарським судом на сторони. Попередити учасників провадження у справі про кримінальну відповідальність згідно ст. 382 Кримінального кодексу України за невиконання рішень, ухвал суду, що набрали законної сили.

6. Попередити експертів, що будуть здійснювати експертизу, про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 Кримінального кодексу України.

7. По закінченню експертизи, висновок експерта разом з матеріалами справи № 911/2869/23, а також дані щодо витрат, пов`язаних з проведенням експертизи, подати господарському суду.

8. Зупинити провадження у справі № 911/2869/23 на час проведення судової експертизи.

9. Матеріали справи № 911/2869/23 надіслати до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Сім`ї Бродських, 6.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена в порядку і строк встановлені, ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Т.П. Карпечкін