ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2024 р. Справа № 914/2452/23

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників:

від позивача не з`явився

від відповідача (скаржника) не з`явився

розглянувши апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця Барчака Станіслава Збигнєвича, від 16 листопада 2023 року та від 23 листопада 2023 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 25 жовтня 2023 року (підписане 06.11.2023), суддя Сухович Ю.О.

та на додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 15 листопада 2023 року (підписане 22.11.2023), суддя Сухович Ю.О.

у справі №914/2452/23

за позовом Фізичної особи-підприємця Турчина Юрія Богдановича, м. Мостиська, Львівська область

до відповідача Фізичної особи-підприємця Барчака Станіслава Збигнєвича, м. Львів

про зобов`язання повернути об`єкт оренди шляхом виселення

в с т а н о в и в :

14 серпня 2023 року Фізична особа-підприємець Турчин Юрій Богданович звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до відповідача Фізичної особи-підприємця Барчака Станіслава Збигнєвича про зобов`язання повернути об`єкт оренди шляхом виселення.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 25 жовтня 2023 року у справі №914/2452/23 позов задоволено у повному обсязі. Суд вирішив зобов`язати Фізичну особу-підприємця Барчака Станіслава Збигнєвича повернути Фізичній особі-підприємцю Турчину Юрію Богдановичу об`єкт оренди, переданий в користування за договором оренди №01/06-8 від 01.06.2020, шляхом виселення з нежитлового приміщення площею 43 мІ, що знаходиться за адресою: Львівська область, місто Мостиська, вулиця Зелена, 1а.

Рішення суду мотивоване тим, що укладений між сторонами договір оренди приміщення припинив свою дію 01 червня 2023 року, у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено, відтак, у відповідача виник обов`язок повернути об`єкт оренди орендодавцю. Суд встановив, що позивач звертався з листом за вих.№3 від 06.04.2023 до відповідача, в якому повідомляв про те, що 01.06.2023 закінчується термін дії договору оренди нежитлового приміщення, а також те, що згідно з п.9.1 договору приміщення не надаватиметься в оренду після закінчення терміну дії договору та просив орендаря до 01.06.2023 здійснити всі заходи щодо повернення нежитлового приміщення. Крім цього, судом встановлено, що представник позивача звертався з листом від 02.06.2023 до відповідача, в якому повідомляв про те, що ФОП Турчин Ю.Б. не бажає надавати ФОП Барчаку С.З. нежитлове приміщення в оренду та повторно просив здійснити всі заходи щодо повернення нежитлового приміщення.

Додатковим рішенням Господарського суду Львівської області від 15 листопада 2023 року у справі №914/2452/23 заяву Фізичної особи-підприємця Турчина Юрія Богдановича про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково. Присуджено до стягнення з Фізичної особи-підприємця Барчака Станіслава Збигнєвича на користь Фізичної особи-підприємця Турчина Юрія Богдановича 11 407 грн. витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні решти вимог заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Задовольняючи частково заяву позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, місцевий господарський суд, врахувавши характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та складності виконаної адвокатом роботи, відтак, дійшов висновку що розумна та адекватна вартість витрат на професійну правничу допомогу становить 11 407 грн, які підлягають стягненню з відповідача. (із заявлених до стягнення 16 104 грн.).

Не погоджуючись з рішенням та додатковим рішенням місцевого господарського суду, відповідач Фізична особа-підприємець Барчак Станіслав Збигнєвич звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами, в яких просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 25 жовтня 2023 року у справі №914/2452/23 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, а також просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 15 листопада 2023 року у справі №914/2452/23 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Зокрема, зазначає, що між сторонами договору існувала усна домовленість про продовження дії договору на новий строк (тобто на 1 рік до 01.06.2024 року), а також наголошує, що орендарем надіслано орендодавцю лист від 02 червня 2023 року про продовження дії договору на той самий строк і на тих самих умовах. Поряд з тим, апелянт зазначає про відсутність належних та допустимих доказів повідомлення відповідача про припинення дії договору оренди. Також наголошує, що орендарем належним чином сплачувалася орендна плата і після 01.06.2023 року (дати припинення дії договору на думку позивача).

Щодо часткового відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу, апелянт зазначає, що позовна заява не містить вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, відтак, така вимога не може бути задоволена судом. Разом з тим, вважає присуджені до стягнення витрати в сумі 11 407 грн. неспівмірними зі складністю справи та наданими адвокатом послугами складення позовної заяви і повідомлення від 02.06.2023 року, а також такі витрати не підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами, оскільки у платіжній інструкції від 07.08.2023 року на суму 15 000 грн. призначення платежу вказане: «переказ власних коштів», а не «за надану правничу допомогу згідно відповідного договору».

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 04 грудня 2023 року відкрито апеляційне провадження №914/2452/23 за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Барчака Станіслава Збигнєвича на додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 15 листопада 2023 року; витребувано з Господарського суду Львівської області матеріали справи; позивачу надано строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Поряд з тим, ухвалою суду від 07 грудня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі №914/2452/23 за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Барчака Станіслава Збигнєвича на рішення Господарського суду Львівської області від 25 жовтня 2023 року; позивачу надано строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відзив на апеляційні скарги від позивача до суду не надходив.

Поряд з тим, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч.3 ст.263 ГПК України).

Ухвалою суду від 15 грудня 2023 року апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця Барчака Станіслава Збигнєвича на рішення Господарського суду Львівської області від 25 жовтня 2023 року та на додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 15 листопада 2023 року у справі №914/2452/23 прийнято до спільного провадження; справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 22 січня 2024 року.

Ухвалою суду від 22 січня 2024 року розгляд справи відкладено на 12 лютого 2024 року за клопотанням відповідача (скаржника).

Представники сторін в судове засідання 12 лютого 2024 року не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання.

Разом з тим, від представника відповідача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи після 22 лютого 2024 року, у зв`язку з тим, що між сторонами розпочалися переговори щодо укладення мирової угоди, які не представляється можливим закінчити до 12 лютого 2024 року. Також просив у зв`язку з його участю в інших справах та лікуванням, наступне судове засідання призначити після 22 лютого 2024 року, окрім 27.02, 28.02, 01.03, 04.03, 05.03, 07.03, 11.03, 12.03, 13.03, 14.03, 18.03.2024 року.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів таке відхилила, з огляду на відсутність підтвердження вказаних у клопотанні обставин (щодо мирного врегулювання спору) з боку позивача у справі, а також закінчення, передбаченого ч.1 ст.273 ГПК України, строку розгляду справи в суді апеляційної інстанції та попереднє відкладення розгляду спору в межах «розумного строку». Доказів мирного врегулювання спору сторони суду не надали. Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для чергового відкладення розгляду справи поза межами строку розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки явка представників сторін в судове засідання не визнавалася обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їхньої відсутності.

Західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційних скарг та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 01 червня 2020 року між Фізичною особою-підприємцем Турчином Юрієм Богдановичем (в тексті договору орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Барчаком Станіславом Збигнєвичем (в тексті договору орендар) укладено договір оренди №01/06-8, відповідно до умов якого, а саме: п.1.1 орендодавець передає, а орендар приймає у строкове, платне користування нерухоме майно, надалі «об`єкт оренди», а саме: нежитлове приміщення площею 43 мІ, що знаходиться за адресою: Львівська область, місто Мостиська, вулиця 3елена, 1а.

Об`єкт оренди належить орендодавцю на підставі Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №125263777 від 25.05.2018 року. Мета оренди: торгівля непродовольчими товарами (п.п.1.2, 1.3).

Відповідно до п.2.1, 2.2 Договору передача орендарю об`єкта оренди в користування здійснюється одночасно з підписанням сторонами Акта приймання-передачі (додаток №1) вказаного в п.1.1 об`єкта оренди. Передача об`єкта оренди в оренду не передбачає передачі орендареві права власності на нього. Власником об`єкта оренди залишається орендодавець, а орендар користується ним протягом строку дії договору.

Згідно з п.2.3 Договору об`єкт оренди, переданий орендарю, повертається орендодавцю не пізніше ніж через десять днів після закінчення терміну дії договору (якщо не досягнуто згоди про його продовження або в разі його дострокового розірвання) за Актом приймання-передачі (повернення), звіреним з Актом приймання-передачі, зазначеним в п.2.1 цього договору, разом з отриманим від орендодавця устаткуванням, інвентарем та іншим майном у належному стані.

У випадках, якщо при припиненні дії цього договору одна із сторін не з`являється та/або ухиляється від підписання Акта приймання-передачі об`єкту оренди, інша сторона вправі скласти односторонній Акт, та направити його другій стороні цінним листом з описом вкладення. З дати отримання такого Акта відношення сторін за цим договором вважаються припиненими (п.2.4 Договору).

У п.3.5 Договору сторони погодили, що у випадку закінчення терміну дії договору орендна плата вноситься орендарем до дня фактичної передачі об`єкта оренди орендодавцю за Актом приймання-передачі.

Орендар зобов`язався по закінченні строку дії договору повернути орендодавцю об`єкт оренди у належному стані, придатному для подальшої експлуатації (з урахуванням змін у його стані та зношення), про що оформлюється Акт приймання-передачі, сплатити орендну плату по момент підписання цього Акту. У разі затримання повернення майна орендодавцеві орендар несе повну відповідальність за об`єкт оренди до підписання Акту приймання-передачі (п.5.2.6 Договору).

Відповідно до п.9.1 Договору останній набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє один календарний рік. Сторони зобов`язані протягом 20 днів з моменту завершення строку дії договору здійснити остаточні розрахунки за ним. У випадку якщо після закінчення терміну дії даного договору жодна із сторін не заявить про його розірвання, він вважається пролонгованим ще на 1 рік на тих самих умовах.

Згідно з п.9.3 Договору останній припиняється, серед іншого, внаслідок закінчення строку його дії.

У п.9.4 Договору сторони погодили, що у разі припинення дії договору орендодавець має письмово повідомити орендаря про дату передачі орендарем об`єкта оренди орендодавцю. Передача Об`єкта оренди оформляється Актом приймання-передачі, який підписується сторонами договору.

У відповідності до акту приймання-передачі від 01 червня 2020 року позивач передав відповідачу об`єкт оренди (нежитлове приміщення площею 43 мІ, що знаходиться за адресою: Львівська область, місто Мостиська, вулиця Зелена, 1а).

Поряд з тим, судом встановлено, що у відповідності до п.9.1 Договору, строк дії договору продовжувався, востаннє до 01 червня 2023 року.

06 квітня 2023 року орендодавець звернувся до орендаря з листом №3 від 06.04.2023, в якому повідомив про закінчення 01 червня 2023 року терміну дії договору оренди. Також у вказаному листі орендодавець повідомив про те, що згідно п.9.1 договору, після закінчення терміну дії договору приміщення не надаватиметься в оренду та просив орендаря до 01 червня 2023 року здійснити всі заходи щодо передачі нежитлового приміщення та провести всі розрахунки. Докази надіслання вказаного листа знаходяться у матеріалах справи.

02 червня 2023 року листом (б/н від 02.06.2023) орендодавець повторно повідомив орендаря про відсутність погодження щодо продовження дії договору оренди та що такий є припиненим. Поряд з тим, просив орендаря здійснити всі розрахунки за договором та повідомив про дату передачі об`єкта оренди згідно відповідного акту, а саме: 09 червня 2023 року. Докази надіслання вказаного листа знаходяться у матеріалах справи.

У відповідності до Акту від 09 червня 2023 року, складеного та підписаного орендодавцем, протягом 09 червня 2023 року Барчак Станіслав Збигнєвич (орендар) не з`явився для передачі об`єкта оренди і підписання відповідного акту згідно з п.9.4 Договору оренди. Докази надіслання вказаного акту знаходяться у матеріалах справи.

Поряд з цим, листом від 02 червня 2023 року орендар повідомив орендодавця про те, що у відповідності до п.9.1 Договору останній вважається пролонгованим на тих самих умовах та на той самий строк, тобто на 1 рік до 01 червня 2024 року. Також орендар зазначив у листі, що він не повідомлявся про розірвання договору та про дату передачі об`єкта оренди.

У серпні 2023 року ФОП Турчин Юрій Богданович звернувся до суду з цим позовом до ФОП Барчака Станіслава Збигнєвича про зобов`язання повернути об`єкт оренди шляхом виселення.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а у відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк (ч.1 ст.759 ЦК України).

За договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності (ч.1 ст.283 ГК України).

Згідно з ч.1 ст.763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Статтею 764 ЦК України визначено, що якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Відповідно до ч.1 ст.777 ЦК України наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов`язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк. Умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється.

Строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором (ч.4 ст.284 ГК України).

Одностороння відмова від договору оренди не допускається (ч.1 ст.291 ГК України).

Згідно з ч.2 ст.291 ГК України договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Статтею 785 ЦК України визначено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Як встановлено судом вище, термін дії договору оренди №01/06-8 від 01 червня 2020 року закінчився 01 червня 2023 року, у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено та своєчасним запереченням орендодавця проти продовження дії договору.

При цьому, судом враховано, що заява (повідомлення) орендодавця про припинення договору оренди за закінченням строку договору є одностороннім правочином, який відображає волевиявлення орендодавця у спірних правовідносинах, що не потребує узгодження з орендарем в силу прямої норми закону, і є підставою для припинення відповідних зобов`язальних правовідносин.

Повідомлення орендодавцем орендаря про припинення договору є юридично значимою дією, яка засвідчує наявність такого волевиявлення та забезпечує своєчасну обізнаність з ним іншої сторони, є передумовою для настання обумовлених таким одностороннім правочином наслідків також для іншої особи за правилами абзацу 3 частини третьої статті 202 ЦК України.

Так, орендодавець звертався з листом за вих.№3 від 06.04.2023 до орендаря, в якому повідомив про закінчення 01 червня 2023 року терміну дії договору оренди. Також у вказаному листі орендодавець повідомив про те, що згідно з п.9.1 договору, після закінчення терміну дії договору приміщення не надаватиметься в оренду та просив орендаря до 01 червня 2023 року здійснити всі заходи щодо передачі нежитлового приміщення та провести всі розрахунки. Факт надіслання вказаного листа на адресу відповідача (місто Львів, вулиця Любінська, 156, квартира 73 (вказану у договорі)) підтверджується наявними в матеріалах справи документами, а саме: копією поштової квитанції 630 від 06.04.2023, копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (трек-номер 630), копією поштового конверта який повернуто позивачу поштовим відділенням, у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Крім цього, судом встановлено, що орендодавець звертався до орендаря з листом (б/н від 02.06.2023), в якому повторно повідомив орендаря про відсутність погодження щодо продовження дії договору оренди та що такий є припиненим. Поряд з тим, просив орендаря здійснити всі розрахунки за договором та повідомив про дату передачі об`єкта оренди згідно відповідного акту, а саме: 09 червня 2023 року. Факт надіслання вказаного листа на дві адреси відповідача підтверджується наявними в матеріалах справи документами, а саме:

- на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: копією поштової квитанції 086 від 02.06.2023, копією поштової накладної 086 від 02.06.2023, копією опису вкладення у цінний лист (трек-номер 086);

- на адресу, вказану в договорі: копією поштової квитанції 094 від 02.06.2023, копією поштової накладної 094 від 02.06.2023, копією опису вкладення у цінний лист (трек-номер 094).

Враховуючи наведене, колегія суддів відхиляє твердження апелянта про те, що він не повідомлявся про відсутність волевиявлення з боку орендодавця щодо продовження дії договору на новий строк, а також про дату повернення об`єкта оренди. Наведені вище докази, що містяться у матеріалах справи, свідчать про протилежне.

Отже, орендодавцем належним чином повідомлено про відсутність наміру продовжувати орендні правовідносини, відтак, договір №01/06-8 від 01 червня 2020 року припинив свою дію 01 червня 2023 року, у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено.

У разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі (ст.785 ЦК України).

Зважаючи на припинення договору оренди 01 червня 2023 року, у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено, у орендаря виник обов`язок щодо повернення орендованого майна.

Разом з тим, у п.9.4 Договору сторони погодили, що у разі припинення дії договору орендодавець має письмово повідомити орендаря про дату передачі орендарем об`єкта оренди орендодавцю. Передача об`єкта оренди оформляється Актом приймання-передачі, який підписується сторонами договору.

Як встановлено судом вище, у листі (б/н від 02 червня 2023 року) орендодавець повідомив орендаря про дату передачі об`єкта оренди згідно відповідного акту, а саме: 09 червня 2023 року. Разом з тим, у відповідності до Акту від 09 червня 2023 року, складеного та підписаного орендодавцем, протягом 09 червня 2023 року Барчак Станіслав Збигнєвич (орендар) не з`явився для передачі об`єкта оренди і підписання відповідного акту згідно з п.9.4 Договору оренди.

Відтак, обов`язку щодо повернення орендованого майна орендар не виконав, докази протилежного в матеріалах справи відсутні та суду не надані, у зв`язку з чим, колегія суддів дійшла висновку про підставність та обґрунтованість позовних вимог про зобов`язання Фізичної особи-підприємця Барчака Станіслава Збигнєвича повернути Фізичній особі-підприємцю Турчину Юрію Богдановичу об`єкт оренди, переданий в користування за договором оренди №01/06-8 від 01 червня 2020 року.

Щодо доводів апелянта про те, що між сторонами договору існувала усна домовленість про продовження дії договору на новий строк (тобто до 01.06.2024 року), колегія суддів такі до уваги не бере, зважаючи на заперечення орендодавця щодо продовження дії договору, про що містяться у матеріалах справи відповідні докази, а також зважаючи на заперечення позивача під час розгляду цієї справи судом.

Також колегія суддів вважає безпідставними посилання скаржника на надіслання орендодавцю листа від 02 червня 2023 року про продовження дії договору на той самий строк і на тих самих умовах, оскільки, такий лист орендаря не спростовує листів орендодавця про відсутність наміру здавати майно в оренду та укладення договору на новий строк, які є підставою для припинення договору оренди, у зв`язку з закінченням терміну, на який його було укладено.

Доводи апелянта про відсутність належних та допустимих доказів повідомлення останнього про припинення дії договору оренди спростовуються матеріалами справи та протилежне встановлено судом вище.

З приводу сплати скаржником орендної плати після 01 червня 2023 року, колегія суддів звертає увагу, що наведене не може слугувати підставою для продовження орендних правовідносин та укладення договору оренди на новий строк, більше того, у п.3.5 Договору сторони погодили, що у випадку закінчення терміну дії договору орендна плата вноситься орендарем до дня фактичної передачі об`єкта оренди орендодавцю за Актом приймання-передачі.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Враховуючи все наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову в повному обсязі.

Доводи скаржника про скасування рішення місцевого господарського суду є безпідставними.

Рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний господарський суд не вбачає.

Крім цього, відповідач оскаржує додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 15 листопада 2023 року у справі №914/2452/23, яким присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 11 407 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

В силу положень ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.5 ст.129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За змістом ч.1 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2 ст.126 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до ч.4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У позовній заяві позивач зазначив, що попередній (орієнтовний) розмір судових витрат, а саме: витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс і які очікує понести, у зв`язку із розглядом справи, становить 15 000 грн. та долучив до позову копію платіжної інструкції від 07.08.2023 на суму 15 000 грн.

Представник позивача до закінчення судових дебатів, в судовому засіданні 25.10.2023 у суді першої інстанції заявив про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та подання відповідних доказів у строк визначений частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

27 жовтня 2023 року від представника Фізичної особи-підприємця Турчина Юрія Богдановича надійшла заява про покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 16 104 грн. за 12 годин роботи адвоката з розрахунку 1 342,00 грн. за 1 годину, що відповідає 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2023 (дата укладення договору). У вказаній заяві представник позивача просив суд ухвалити додаткове рішення про відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 16 104 грн.

Повноваження представника позивача (Фізичної особи-підприємця Турчина Юрія Богдановича) адвоката Дяківа Володимира Богдановича підтверджуються ордером про надання правничої (правової) допомоги серія ВС №1222278 від 11 серпня 2023 року; свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЛВ №002022 від 23 жовтня 2020 року.

На підтвердження надання вказаних послуг представником позивача подано суду, зокрема, договір №16/05/23 про надання правової (правничої) допомоги від 16 травня 2023 року, укладений між адвокатом Дяківим Володимиром Богдановичем (в тексті договору виконавець) та Фізичною особою-підприємцем Турчин Юрієм Богдановичем (в тексті договору замовник), відповідно до умов якого, а саме: п.п.1, 2 виконавець, відповідно до умов даного договору зобов`язується надати замовнику правову (правничу) допомогу, визначену п.2 договору (надалі за текстом «правнича допомога»), а замовник зобов`язаний прийняти зазначену правничу допомогу та оплатити її вартість. До правничої допомоги, що надається замовнику виконавцем згідно даного договору, включається представлення інтересів замовника у судах всіх інстанцій з правом вчиняти усі процесуальні дії та володіти усіма правами, передбаченими для представника всіма процесуальними кодексами України без обмежень в повноваженнях, а також представництво інтересів замовника в органах державної влади, місцевого самоврядування та перед усіма фізичними і юридичними особами незалежно від форм власності у справі (-ах) що пов`язані та випливають з договору оренди №01/06-8 від 01.06.2020 року.

За результатами надання правничої допомоги сторонами підписується акт приймання-передачі правничої допомоги. Вартість правничої допомоги згідно даного договору визначається в акті/актах приймання-передачі правничої допомоги в розрахунку 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на дату укладення цього договору за 1 годину роботи адвоката (п.6 Договору).

Оплата правової допомоги здійснюється замовником в наступному порядку: - кошти у розмірі 100 % від вартості правової допомоги, сплачуються замовником протягом п`яти робочих днів з моменту підписання акту приймання-передачі (п.7 Договору).

Також представником позивача подано акт від 27 жовтня 2023 року приймання-передачі правничої допомоги згідно договору про надання правової (правничої) допомоги №16/05/23 від 16.05.2023, в якому сторони погодили, що до складу наданої правової (правничої) допомоги включаються:

-аналіз договору оренди №01/06-8 від 01.06.2020 р., який було укладено між замовником, як орендодавцем та Фізичною особою-підприємцем Барчаком Станіславом Збигнєвичем, як орендарем, а також консультація замовника щодо правовідносин, які випливають із зазначеного договору - 2 години роботи адвоката;

-підготовка (написання) та надіслання ФОП Барчаку Станіславу Збигнєвичу листа від 02.06.2023 року -1 година роботи адвоката;

-надіслання ФОП Барчаку Станіславу Збигнєвичу копії акту від 09.06.2023 - 1 година роботи адвоката;

-підготовка, написання, оформлення відповідно до вимог ГПК України та подання позовної заяви про зобов`язання Фізичної особи-підприємця Барчака Станіслава Збигнєвича повернути Фізичній особі-підприємцю Турчину Юрію Богдановичу об`єкт оренди, переданий в користування за Договором оренди №01/06-8 від 01.06.2020р., шляхом виселення з нежитлового приміщення площею 43 м.кв., що заходиться за адресою: Львівська область, м. Мостиська, вул. Зелена, 1а від імені та в інтересах замовника - 6 годин роботи адвоката;

-участь у двох судових засіданнях в Господарському суді Львівської області по справі №914/2452/23 - 2 години роботи адвоката.

Згідно з п.3 акту приймання-передачі правничої допомоги від 27.10.2023, з урахуванням положень п.6 договору про надання правової (правничої) допомоги №16/05/23 від 16 травня 2023 року, згідно якого вартість правничої допомоги згідно даного договору визначається в акті/актах приймання-передачі правничої допомоги в розрахунку 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на дату укладення цього договору за 1 годину роботи адвоката, вартість наданої правової (правничої) допомоги зазначеної в п.1 цього акта становить 16 104 грн.

У п.5 акту приймання-передачі правничої допомоги від 27.10.2023 зазначено, що даний акт є підставою для оплати вартості наданої правової (правничої) допомоги, визначеної п.2 акту, у порядку, передбаченому договором, за мінусом суми в 15 000 грн., яка вже сплачена раніше, а саме 07.08.2023.

Згідно з ч.5 ст.126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.6 ст.126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч.4 ст.126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Колегія суддів встановила, що присуджені до стягнення витрати в сумі 11 407 грн. пов`язані з розглядом справи, є обґрунтованими та пропорційними до предмета спору, сума таких витрат відповідає критеріям реальності та розумності розміру витрат.

Судом першої інстанції, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та складності виконаної адвокатом роботи, дійшов обґрунтованого висновку про те, що розумна та адекватна вартість витрат позивача на професійну правничу допомогу становить 11 407 грн., які підлягають стягненню з відповідача та у відшкодуванні решти витрат позивача суд відмовив.

Поряд з тим, доводи скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції.

Твердження апелянта про те, що позовна заява не містить вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу є безпідставними, адже у позовній заяві вказано, що попередній (орієнтовний) розмір судових витрат, а саме: витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс і які очікує понести, у зв`язку із розглядом справи, становить 15 000 грн. Поряд з тим, до позовної заяви долучено копію платіжної інструкції від 07 серпня 2023 року на суму 15 000 грн.

Щодо доводів скаржника про те, що присуджені до стягнення витрати в сумі 11 407 грн. є неспівмірними зі складністю справи та наданими адвокатом послугами, то такі колегія суддів до уваги не бере, оскільки вони не обґрунтовані жодними обставинами.

Щодо тверджень скаржника про те, що такі витрати не підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами, оскільки у платіжній інструкції від 07 серпня 2023 року на суму 15 000 грн. призначення платежу вказане: «переказ власних коштів», а не «за надану правничу допомогу згідно відповідного договору», колегія суддів також такі відхиляє, оскільки до понесених витрат на професійну правову допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною / третьою особою до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування, так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору (постанови Верховного Суду від 27.02.2022 у справі №686/28627/18, від 03.02.2021 у справі №554/2586/16-ц, від 17.02.2021 у справі №753/1203/18). Зважаючи на наведене, платіжна інструкція як доказ про оплату послуг професійної правничої допомоги, (в тому числі і призначення платежу, зазначене у розрахунковому документі), не має для суду вирішального значення при вирішенні питання щодо відшкодування таких витрат. Разом з тим, призначення платежу у платіжній інструкції від 07 серпня 2023 року: «переказ власних коштів» не суперечить правовій природі такого переказу (а саме: оплата за надані послуги професійної правничої допомоги).

З огляду на все наведене вище, місцевим господарським судом правомірно присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 11 407 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Скаржником не доведено протилежного.

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення та додаткового рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційних скарг відповідача без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.123, 126, 129, 236, 244, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Львівської області від 25 жовтня 2023 року у справі №914/2452/23 та додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 15 листопада 2023 року у справі №914/2452/23 залишити без змін, а апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця Барчака Станіслава Збигнєвича без задоволення.

Матеріали справи №914/2452/23 повернути до Господарського суду Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 16 лютого 2024 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т.Б.