ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2024 р. Справа№ 910/13004/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Козир Т.П.

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 08.02.2024

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національної поліції України

на рішення Господарського суду міста Києва

від 01.11.2023

у справі №910/13004/23 (суддя Пукас А.Ю.)

за позовом Національної поліції України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік"

пр стягнення 1 240 878, 66 грн

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулась Національна поліція України (далі за текстом - НПУ, позивач, покупець) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік" (далі за текстом - ТОВ "Мік", відповідач, постачальник) про стягнення пені - 86 572, 93 грн та штрафу - 1 154 305, 73 грн за невиконання зобов`язань за договором № 152НП від 25.05.2022 про закупівлю форменого одягу (костюм (куртка, брюки) утеплений темно-синього кольору).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.11.2023 позов Національної поліції України задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік" на користь Національної поліції України штрафні санкції - 124 087 грн 87 коп. та судовий збір - 18 613 грн 18 коп.

Рішення місцевого суду мотивовано наявністю підстав для реалізації свого права та щодо зменшення розміру пені та штрафу, що підлягає стягненню з відповідача на 90%.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Національна поліція України

звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2023 у справі №910/13004/23 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача штрафних санкцій у розмірі 1 116 790,79 грн і ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з відповідача додатково штрафні санкції у розмірі 1 116 790,79 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік" штрафних санкцій у розмірі 1 116 790,79 грн ухвалене внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають для справи, неправильного застосування норм матеріального та з порушення норм процесуального права. При цьому скаржник стверджував, що зменшення розміру штрафних санкцій на 90% фактично є рівноцінним звільненню відповідача від відповідальності за невиконання зобов`язань за договором, нівелює призначення штрафних санкцій як механізму господарської відповідальності за порушення зобов`язань. Також скаржник зазначив, що відповідачем не надано доказів, які б містили актуальну інформацію щодо речових прав відповідача на нерухоме майно станом на дату подачі клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 90%. До того ж, скаржник зазначив, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не було належним чином з`ясовано обставин заподіяння збитків Національній поліції України, що полягало у незабезпеченні поліцейських одностроєм.

Крім того, скаржником долучено до апеляційної скарги клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме: листа від 13.05.2022 №1788/31/01-2022, гарантійного листа від 16.05.2022 №22-05-16/04, гарантійного листа від 16.05.2022 №22-05-16/01, гарантійного листа від 16.05.2022 №22-05-16/02.

Згідно з положеннями частина 3 статті 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Однак у порушення вищезазначених приписів законодавства позивач не надав доказів неможливості подання таких документів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи викладене, документи долучені позивачем до апеляційної скарги, не приймаються судом апеляційної інстанції, а відтак і всі доводи останнього, які на них ґрунтуються, не можуть розцінюватися як обґрунтовані.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.11.2023 апеляційну скаргу у справі №910/13004/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Кравчук Г.А., Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2023 витребувано матеріали справи з суду першої інстанції та відкладено вирішення питання щодо подальшого руху справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Національної поліції України на рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2023 у справі №910/13004/23 та призначено судове засідання на 08.02.2024.

Через систему "Електронний суд" 18.01.2024 до Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив доводи викладені в ній, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Через систему "Електронний суд" 01.02.2024 до суду від позивача ндійшли додаткові пояснення у справі, в яких повторно викладено доводи зазначені в апеляційній скарзі.

Через систему "Електронний суд" 05.02.2024 до суду від відповідача надійши додаткові пояснення у справі, в яких останній зазначив, що постановою Верховного Суду від 23.01.2024 у справі № 910/7984/22, де також розглядалось питання зменшення заявленої до стягнення з відповідача неустойки, залишено без змін рішення попередніх інстанцій, які зменшили неустойку на 83,6%.

У судове засідання 08.02.2024 з`явились представники сторін та надали пояснення по справі.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг та надані сторонами пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи слідує та встановлено судом, що 25.05.2022 між позивачем та відповідачем укладено договір, відповідно до пункту 1.1. якого постачальник зобов`язався поставити покупцю товар (куртка, брюки) утеплені темно-синього кольору (код згідно з ЄЗС ДК 021:2015:-18110000-3), а покупець зобов`язався прийняти та оплатити вказаний товар в порядку та на умовах визначених цим договором.

Пунктом 4.1. договору передбачено попередню оплату в розмірі 2 885 764, 32 грн (з ПДВ) підставою для проведення якої є оформлений та наданий постачальником рахунок на оплату.

Пунктом 5.1. договору визначено, що постачальник зобов`язується здійснити поставку товару у строк по 21.10.2022 включно.

При цьому підпунктом 8.2.1 та 8.2.2 пункту 8.2. договору визначено, що покупець має право в односторонньому порядку відмовитися від цього договору у повному обсязі у разі не надання постачальником зразку товару згідно пункту 2.2 цього договору.

В односторонньому порядку відмовитись від цього договору у повному обсязі або частково у випадках, передбачених законодавством України та/або цим договором, письмово повідомивши про це постачальника шляхом направлення листа на електронну пошту постачальника, зазначену в розділі ХV цього договору, з накладанням КЕП Уповноваженої особи або вручення листа представнику постачальника особисто під підпис за 10 календарних днів до дати розірвання цього Договору.

Одностороння відмова покупця від договору не звільняє постачальника від відповідальності за порушення своїх зобов`язань за цим договором та відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням цього договору (пункт 9.10. договору).

Згідно доводів позивача у строк до 21.10.2022 відповідачем не здійснено поставку товару у зв`язку з чим позивач звернувся до відповідача із листом від 26.10.2022 № 6462/31/01-2022 про розірвання договору з підстав істотного порушення постачальником умов договору згідно пункту 8.2.2. та пункту 8.5. договору.

Відповідачем факт порушення умов договору в частині поставки товару у строк до 21.10.2022 включно та отримання листа позивача від 26.10.2022 № 6462/31/01-2022 засобами електронного зв`язку не заперечується та не спростовується належними доказами.

За таких обставин, місцевий суд правомірно дійшов висновку, що згідно наданих до матеріалів справи доказів договір є розірваним з 06.11.2022 на підставі підпункту 8.2.2. пункту 8.2. та 8.5 договору.

Водночас, як встановлено пунктом 12.2 договору, закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Оскільки відповідачем всупереч умов договору не здійснено поставку товару в строк визначений договором, у зв`язку з чим позивачем 06.11.2022 розірвано вказаний договір в односторонньому порядку згідно з п. 8.5 та нараховано штрафні санкцій в загальному розмірі 1 240 878,66 грн, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною першою статті 265 Господарського кодексу України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За умовами частини першої статті 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Так, відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку з поставки товару за договором №152НП від 25.05.2022, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 86 572,93 грн, нараховану за 15 днів прострочення, до 06.11.2022 і саме за порушення умов договору під час його дії.

Згідно пункту 9.2. договору за порушення строків виконання зобов`язання з постачання на користь покупця стягується пеня в розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Колегія суддів перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, дійшла висновку про його правильність. Таким чином, розмір пені за прострочення виконання відповідачем обов`язку з поставки товару за договором від 25.05.2022 становить 86 572,93 грн.

Як погоджено сторонами у пункті 9.6. договору, в разі невиконання або неналежного виконання постачальником зобов`язання за цим договором, що стало підставою для відмови покупця від цього договору повністю або частково згідно умов цього договору, з постачальника стягується штраф у розмірі 20 % від ціни договору.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що вимоги Національної поліції України про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік" штрафу в розмірі 1 154 305, 73 грн є обґрунтованими.

При цьому Товариство з обмеженою відповідальністю "Мік" просило місцевий господарський суд зменшити розмір пені та штрафу, в обґрунтування чого відповідач зазначив, що фактичне прострочення поставки товару тривало (до моменту розірвання договору) 15 календарних днів, а позивачем реалізовано право на одностороннє розірвання у зв`язку з прострочення поставки на 5 днів. Крім того, відповідач зареєстрований у м. Запоріжжя, з самого початку військової агресії Запорізька область зазнає ракетних обстрілів і в тимчасовій окупації з початку воєнного стану знаходиться більша частина області. Протягом дії воєнного стану м. Запоріжжя входить у Перелік територіальних громад, які розташовані в районах проведення воєнних (бойових) дій, і ведення воєнного стану негативно вплинуло на ТОВ "МІК" як на суб`єкта господарювання. Вказане виразилось у тому, що у 2022 році ТОВ "МІК" зазнало значних втрат майна, розташованого у власній і орендованій нерухомості, що знаходиться у м. Охтирка (Сумська обл.), м. Оріхів (Запорізька обл.), м. Мелітополь (Запорізька обл.), м. Токмак (Запорізька обл.). Також Товариством з обмеженою відповідальністю "МІК" було надано суду докази, які свідчать про те, що товариство є таким, що забезпечує потреби Збройних Сил України в особливий період; наказом Міністерства економіки України від 04.06.2022 № 1497 за Товариством з обмеженою відповідальністю "МІК" заброньовано на період мобілізації та воєнний час військовозобов`язаних, які працюють у товаристві.

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічні приписи наведено у статті 233 Господарського кодексу України, за змістом якої у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналіз приписів статей 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Відповідно до частини третьої статті 13, частини першої статті 76, статті 78, статті 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 зі справи № 904/4685/18 від 21.11.2019 зі справи № 916/553/19).

Водночас слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Наявність у позивача можливості стягувати із відповідача надмірні грошові суми, як неустойку, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Таким чином, місцевий господарський суд, враховуючи доводи обох сторін та загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність), а також необхідність забезпечення балансу інтересів сторін, дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру заявлених до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" штрафних санкцій на 90%, тобто до суми 124 087,87 грн.

З огляду на великий перелік причин і обставин, які зумовили порушення відповідачем строку поставки товару за договором від 25.05.2022, враховуючи, що заявлений позивачем до стягнення розмір штрафних санкцій є занадто великим, а вина відповідача у порушенні зобов`язання була обумовлена зруйнуванням, або пошкодженням внаслідок ракетних обстрілів частини його виробничих об`єктів, деякі з яких взагалі перебувають в окупації російських військ, які знаходились у м. Охтирка (Сумська область), м. Оріхів, м. Токмак та м. Мелітополь (Запорізька область), з урахуванням того, що відповідач в умовах війни підтримує галузі обороноздатності держави, оскільки відповідач виконує завдання для потреб Збройних Сил України та покладення на відповідача штрафних санкцій в розмірі 1 240 878, 66 грн в даному випадку набуває ознак каральної функції та розцінюється судом як надмірний тягар для суб`єкта господарської діяльності, який здійснює свою діяльність під час дії воєнного стану в тому числі співпрацює задля виконання завдань забезпечення обороноздатності держави України, оскільки заявлена сума штрафних санкцій становить більше ніж 20% ціни договору, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про наявність підстав для реалізації свого права щодо зменшення розміру штрафних санкцій, що підлягають стягненню з відповідача на 90%, що становить 124 087,87 грн.

Твердження апелянта викладені в апеляційній скарзі стосовно того, що відповідачем не надано доказів, які б містили актуальну інформацію щодо речових прав відповідача на нерухоме майно, яке знаходиться у місті Охтирка Сумської області, місті Мелітополі, місті Токмак, місті Оріхові Запорізької області, яке було зруйноване, або пошкоджене внаслідок ракетних обстрілів, станом на дату подачі клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 90%, відхиляються колегією суддів, оскільки стверджуючи про застарілість витягів з реєстру речових прав на означене нерухоме майно відповідача, позивачем не надано доказів які б свідчили про їх неактуальність. До того ж, позивач не спростував зазначених обставин під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Враховуючи, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів та не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи (ч. 4 ст. 74, ч. 1 ст. 86 ГПК України), суд позбавлений можливості зробити витяг з реєстру, задля перевірки вищезазначених тверджень апелянта.

Апеляційний господарський суд відхиляє посилання позивача на відсутність обставин для звільнення або зменшення відповідальності відповідача за неналежне виконання договірних зобов`язань, оскільки у даному випадку судом першої інстанції реалізовано свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Здійснивши зменшення штрафних санкцій господарським судом також забезпечено баланс інтересів сторін з урахуванням встановлених обстави справи та не допущено фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Інші доводи, на які посилався позивач під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду щодо часткового задоволення позову.

Відповідно до ст.ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційних скаргах, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарги задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладаються судом на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 255, 267-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національної поліції України залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2023 у справі №910/13004/23 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Національну поліцію України.

Матеріали справи №910/13004/23 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 15.02.2024

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Г.А. Кравчук

Т.П. Козир