ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року Справа № 924/232/22(686/32122/19)

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Грязнов В.В.

секретар судового засідання Соколовська О.В.

за участю представників сторін:

позивача - Ваків В.В.

відповідача - Керницька І.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Проскурів" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 18.10.2023 у справі №924/232/22(686/32122/19) (суддя Кочергіна В.О.)

за позовом ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства "Проскурів"

про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення; поновлення на роботі; стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у сумі 745 513, 69 грн.

в межах справи №924/232/22

за заявою ПАТ "Хмельницьке АТП 16854"

про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Проскурів"

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 18.10.2023 у справі №924/232/22 (686/32122/19) задоволено позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Проскурів". Визнано незаконним і скасовано Наказ від 30.08.2019 року про звільнення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з посади корпоративного секретаря Публічного акціонерного товариства "Проскурів" на підставі п.5 ст.41 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді корпоративного секретаря в Публічному акціонерному товаристві "Проскурів" з визначеним посадовим окладом та робочим місцем. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Проскурів" на користь ОСОБА_1 745 513, 69 грн середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 02.09.2019 по 24.07.2023. Видано наказ.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції Публічне акціонерне товариство "Проскурів" 22.11.2023 через систему "Електронний суд" звернулося до апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Хмельницької області від 18.10.2023 у справі №924/232/22 (686/32122/19) в якій просить прийняти апеляційну скаргу та відкрити апеляційне провадження. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 18.10.2023 у справі №924/232/22 (686/32122/19) скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ "Проскурів" про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити. Здійснити розподіл судових витрат.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, зокрема щодо підтвердження факту належності посади "корпоративного секретаря" до переліку посадових осіб ПАТ "Проскурів".

Також зазначає про обізнаність та усвідомлення позивача про порушення встановленого порядку її обрання на посаду корпоративного секретаря, оскільки вказана посада вимагає, в тому числі, і обізнаності щодо особливого порядку такого призначення та обсягу повноважень членів Наглядової ради.

Вказує, що право на працю ОСОБА_1 порушено не було, оскільки позивач продовжувала працювати керівником підприємств та призначалась керівником юридичних осіб в період вимушеного прогулу, відтак компенсація за нібито вимушений прогул, застосовуватись не може.

Окрім того вважає, що суд першої інстанції помилково погодився із розрахунком наданим позивачем та неправомірно задоволив вимоги в цій частині, оскільки розрахунок здійснено з порушенням норм чинного законодавства.

Зазначає, що суд першої інстанції не застосував положення ст. 235 КЗпП України та прийняв рішення про виплату позивачу компенсації за період з 02.09.2019 по 24.07.2023, водночас, він мав би застосувати розрахунок не більше як за один рік (з 02.09.2019 по 02.09.2020).

Окрім того вказує, що у зв`язку із задоволенням вимог ОСОБА_1 , судом першої інстанції не дотримано принципу пропорційного відшкодування коштів іншим кредиторам, а тягар сплати відшкодування у розмірі 745 513, 69 грн є невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним для Товариства.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.11.2023 витребувано із Господарського суду Хмельницької матеріали справи №924/232/22(686/32122/19). 01.12.2023 матеріали справи №924/232/22(686/32122/19) надійшли на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №924/232/22 (686/32122/19) визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Крейбух О.Г., суддя Тимошенко О.М.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.12.2023 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Проскурів" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 18.10.2023 у справі №924/232/22(686/32122/19) - залишено без руху. Зобов`язано апелянта усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів із дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху: сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 22 537, 07 грн. Докази сплати подати суду.

18.12.2023 до Північно-західного апеляційного господарського суду через систему "Електронний суд" надійшло клопотання/заява про усунення недоліків апеляційної скарги на виконання вимог ухвали суду від 05.12.2023, з додатком.

У зв`язку із перебуванням головуючого судді Юрчука М.І. у відпустці з 11.12.2023 по 29.12.2023, а також перебуванням у відпустці судді члена колегії Крейбух О.Г. з 11.12.2023 по 22.12.2023 включно здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи №924/232/22 (686/32122/19).

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №924/232/22 (686/32122/19) визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Павлюк І.Ю., суддя Тимошенко О.М.

Розпорядженням керівника апарату суду №01-05/968 від 26.12.2023, у зв`язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії Тимошенка О.М. та тимчасовою непрацездатністю судді-члена колегії Павлюк І.Ю. , відповідно до ст. 32 ГПК України, ст. 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", пунктів 19, 20 розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.5 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено повторний автоматизований розподіл справи №924/232/22(686/32122/19).

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №924/232/22(686/32122/19) у складі: головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Бучинська Г.Б., суддя Грязнов В.В.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.12.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Проскурів" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 18.10.2023 у справі №924/232/22(686/32122/19); розгляд апеляційної скарги призначено на "06" лютого 2024 р. об 15:00 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001 м. Рівне вул. Яворницького, 59 у залі судових засідань № 1.

Запропоновано позивачу - у строк до 15.01.2024 надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому ст.263 ГПК України та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів відповідачу.

Роз`яснено учасникам справи право участі особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, передбачене статтею 197 Господарського процесуального кодексу України.

Копію ухвали доставлено в електронні кабінети системи "Електроннний суд" та направлено сторонам на електронні адреси, відомості про які наявні в матеріалах справи (а.с. 34, т. 4).

16.01.2023 на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Проскурів" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 18.10.2023 у справі №924/232/22(686/32122/19), в якому останній вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення (а.с. 48-53, т. 4).

В судове засідання 06.02.2024 з`явились представник позивача (в режимі відеоконференцзв`язку з приміщення Господарського суду Хмельницької області), який заперечив доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві, а також представник відповідача (в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою власних технічних засобів системи "Easy Con"), яка підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі та надали усні пояснення по суті спору

Відповідно до ст.ст. 269, 270 ГПК України, апеляційна інстанція переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом встановлено наступне.

Протоколом засідання Наглядової ради ПАТ "Проскурів" №2 від 10.10.2018 (голова засідання Рудик І.Л., секретар Кулішко М.В.) вирішено прийняти на роботу в ПАТ "Проскурів" на посаду "Корпоративного секретаря" Шеремету Л.П. безстроково.

На підставі наказу генерального директора ПАТ "Проскурів" №3-к від 07.02.2019 ОСОБА_1 прийнята на посаду корпоративного секретаря ПАТ "Проскурів".

Наказом генерального директора ПАТ "Проскурів" В.Б. Будзінського №5-ос-Ш від 30.08.2019 ОСОБА_1 звільнено з посади корпоративного секретаря ПАТ "Проскурів" з 30.08.2019 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, у зв`язку із припиненням повноважень посадової особи.

30.08.2019 комісією, у складі ОСОБА_2 (члена наглядової ради), ОСОБА_3 (зав. господарством) та ОСОБА_4 (головного енергетика) було складено акт №1/ШЛП про те, що 30.08.2019 р. ОСОБА_1 було зачитано вголос та вручено копії протоколу засідання Наглядової ради ПАТ "Проскурів" №2 від 30.08.2019 та наказу Генерального директора ПАТ "Проскурів" №5ос-Ш від 30.08.2019, яким визнано недійсним рішення Наглядової ради ПАТ "Проскурів" від 10.10.2018 про обрання ОСОБА_1 корпоративним секретарем ПАТ "Проскурів", припинено повноваження ОСОБА_1 та звільнено її з посади корпоративного секретаря ПАТ "Проскурів" з 30.08.2019.

Також, ОСОБА_1 було запропоновано власноручним підписом засвідчити факт ознайомлення із копією протоколу засідання Наглядової ради ПАТ "Проскурів" №2 від 30.08.2019 та наказом Генерального директора ПАТ "Проскурів" №5ос-Ш від 30.08.2019, на що ОСОБА_1 категорично відмовилась розписуватись у будь-яких документах.

Протокол засідання Наглядової ради від 30.08.2019 та наказ про звільнення від 30.08.2019 надіслано ОСОБА_1 рекомендованим листом, та отримано нею, про що свідчить поштове повідомлення про вручення №570, яке знаходиться в матеріалах справи.

Згідно листка непрацездатності серія АДН №569925, у період з 30.08.2019 по 20.09.2019 ОСОБА_1 була непрацездатною.

Листом від 24.02.2020 ПАТ "Проскурів" повідомило ОСОБА_1 , що вона вважається звільненою з посади корпоративного секретаря ПАТ "Проскурів" з 23.09.2019.

Наказом генерального директора ПАТ "Проскурів" В.В. Будзінського №41 від 24.02.2019, яким внесено зміни до Наказу Генерального директора ПАТ "Проскурів" №5-ос-Ш від 30.08.2019 "Про звільнення ОСОБА_1 " та викладено пункт 1 у наступній редакції: "Звільнити ОСОБА_1 з посади корпоративного секретаря ПАТ "Проскурів" з 23.09.219 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у зв`язку із припиненням повноважень посадової особи". Довести даний наказ до відома ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 8.2 Статуту ПАТ "Проскурів" у редакції від 19.10.2012 (затвердженого протоколом загальних зборів акціонерів ПАТ "Проскурів" №5 від 19.10.2012), який був чинний на момент обрання ОСОБА_1 на займану нею посаду, вищим органом товариства є загальні збори акціонерів товариства.

Пунктом 8.57 Статуту визначено, що Наглядова рада складається з п`яти осіб, які обираються Загальними зборами Товариства строком на п`ять років. Члени наглядової ради акціонерного Товариства обираються з числа фізичних осіб, які мають повну дієздатність.

Відповідно до п. 8.70 Статуту, до компетенції Наглядової ради належить, зокрема:

- затвердження положень, якими регулюються питання, пов`язані з діяльністю Товариства, зокрема, затвердження Положення про Корпоративного секретаря Товариства, Положення про Генерального директора Товариства, в т.ч. внесення змін та доповнень до них, крім положень, затвердження яких відповідно до законодавства та цього Статуту здійснює вищий орган Товариства (п.п. 8.70.1);

- затвердження умов цивільно-правових, трудових договорів, які укладатимуться з членами Дирекції Товариства, встановлення розміру їх винагороди (п.п. 8.70.9);

- погодження за поданням Дирекції Товариства організаційної структури Товариства (п.п. 8.70.22);

- за поданням Дирекції Товариства погодження умов оплати праці посадових осіб Товариства, його дочірніх підприємств, філій та представництв (п.п.8.70.23);

- за пропозицією Голови Наглядової ради Товариства обрання Корпоративного секретаря Товариства (п.п. 8.70.36).

Згідно з п. 8.138 Статуту, корпоративний секретар обирається Наглядовою радою Товариства за пропозицією Голови наглядової ради.

Згідно з п. 8.139 Статуту, основними завданнями корпоративного секретаря є:

- ведення справ органів управління Товариства;

- здійснення організаційних заходів щодо Загальних зборів акціонерів у відповідності до законодавства України, цього Статуту та внутрішніх документів Товариства;

- надання допомоги членам Наглядової ради Товариства, Дирекції та Ревізійної комісії у виконанні ними своїх службових обов`язків;

- забезпечення належного зв`язку з акціонерами та іншими заінтересованими особами;

- корпоративний секретар виконує обов`язки секретаря Загальних зборів акціонерів, Наглядової ради Товариства, Дирекції та Ревізійної комісії.

Матеріали справи містять Статут ПАТ "Проскурів" в редакції 2019, затверджений Протоколом №1 загальних зборів акціонерів ПАТ "Прокурів" від 27.08.2019, який містить аналогічні положення щодо порядку обрання та звільнення корпоративного секретаря ПАТ "Проскурів" із займаної ним посади.

Матеріали справи містять Акт про відсутність документів від 18.09.2019, підписаний ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , згідно якого документи в робочих кабінетах офісу ПАТ "Проскурів" за адресою: м. Хмельницький, вул. Глушенкова, 11 відсутні.

Згідно розрахунку середньої заробітної плати ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу за період з 02.09.2019 по 24.07.2023, втрачений заробіток становить 745 513, 69 грн.

Також наявні Витяги з реєстру застрахованих осіб ЗДСС (форма ОК-5) ОСОБА_1 від 24.09.2019, від 14.12.2021, від 22.12.2021, від 11.05.2022 (т. 3, а.с. 120-121) якими підтверджується відсутність сплати роботодавцем страхових внесків за серпень 2019 року.

Наявний Витяг з реєстру застрахованих осіб ЗДСС (форма ОК-5) ОСОБА_1 від 22.08.2023 (т.3, а.с.122) згідно якого за серпень 2019р. вже вказано суму заробітку 4200грн та міститься відмітка про сплату страхових внесків за цей місяць.

Матеріали справи містять інформацію:

- Головного Управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вх.№05-22/5360/23 від 23.08.2023), в якій зазначається про те, що у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня інформація щодо застрахованої особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 30.08.2019 по 27.07.2023;

- Головного Управління Державної Податкової служби у Хмельницькій області (вх.№05-22/5849/23 від 13.09.2023) про те, що інформація щодо прийняття на роботу ОСОБА_1 в період з 30.08.2019 по 27.07.2023 в ГУ ДПС в Хмельницькій області відсутня.

Матеріали справи містять протокол загальних зборів акціонерів ПАТ "Проскурів" №5 від 19.10.2012 (голова зборів - ОСОБА_7 , секретар - ОСОБА_8 ), за результатами проведення яких, ухвалили, зокрема: затвердити Статут ПАТ "Проскурів" у новій редакції; затвердити повноваження ОСОБА_9 як генерального директора ПАТ "Проскурів", затвердити повноваження ОСОБА_10 та ОСОБА_11 як членів дирекції ПАТ "Проскурів"; затвердити Положення про дирекцію, Положення про наглядову Раду, Положення про ревізійну комісію.

27.08.2019 протоколом №1 оформлено рішення наглядової ради ПАТ "Проскурів", яким обрано ОСОБА_2 головою наглядової ради товариства; припинено повноваження генерального директора ПАТ "Проскурів" ОСОБА_9 та тимчасово виконуючого обов`язки генерального директора ОСОБА_12 з 27.08.2019; обрано ОСОБА_9 генеральним директором товариства з 28.08.2019.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 19.05.2020 у справі №924/1125/19, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.07.2020:

- визнано недійсним рішення позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ "Проскурів", яке оформлене протоколом від 27.08.2019;

- визнано недійсним рішення Наглядової ради ПАТ "Проскурів", яке оформлене протоколом №1 від 27.08.2019;

- визнано недійсним рішення Наглядової ради ПАТ "Проскурів", яке оформлене протоколом №8 від 15.10.2019;

- скасовано реєстраційну дію "Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи: 28.08.2 ОСОБА_13 ; Приватний нотаріус Мороз О.А.; інші зміни, зміна складу або інформації про засновників";

- скасовано реєстраційну дію "Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах: 28.08.2; Мороз О.А.; Приватний нотаріус Мороз О.А.; зміна керівника юридичної особи;

- скасовано реєстраційну дію "Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах: 17.10.2; ОСОБА_14 ; Виконавчий комітет Хмельницької міської ради Хмельницької області; зміна керівника юридичної особи".

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 24.02.2020 у справі №924/884/19, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.11.2020:

- визнано недійсним рішення Наглядової ради ПАТ "Проскурів" оформлене протоколом позачергового засідання Наглядової ради ПАТ "Проскурів" від 03.12.2018 та від 11.07.2019.

Рішенням Наглядової ради від 30.08.2019 визнано недійсним рішення Наглядової ради про обрання корпоративного секретаря Товариства (протокол засідання Наглядової ради ПАТ "Проскурів" №2 від 10.10.2018), а також вирішено припинити повноваження корпоративного секретаря Товариства - Шеремети Л.П. та розірватукладений з нею договір.

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Хмельницького міськрайонного суду із позовом до ПАТ "Проскурів" про визнання незаконним та скасування наказу від 30.08.2019 про звільнення з посади корпоративного секретаря ПАТ "Проскурів" на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України; поновлення на роботі; стягнення з ПАТ "Проскурів" невиплаченої суми вихідної допомоги.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 23.05.2023 у справі №686/32122/19 закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Проскурів" м. Хмельницький про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 22.06.2023 скасовано ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 23.05.2023 у справі №686/32122/19 про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Проскурів" м. Хмельницький про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та ухвалено нове рішення, яким матеріали справи №686/32122/19 передано до Господарського суду Хмельницької області для розгляду в межах справи про банкрутство.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 18.10.2023 у справі №924/232/22 (686/32122/19) позов задоволено повністю.

Місцевий господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі є обгрунтованими, підтвердженими належними доказами та підлягають задоволенню враховуючи те, що роботодавець неправомірно поширив дію положень пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України на позивача як суб`єкта трудових відносин, який має бути звільнений за загальною процедурою, передбаченою нормами трудового законодавства з відповідними гарантіями від незаконного звільнення та із зазначенням відповідних підстав.

Також вказав, що та обставина, що позивач був працевлаштованим, не є підставою для зменшення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а поданий позивачем розрахунок розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу є обгрунтованим та арифметично вірним.

Не погоджуючись із рішенням Господарського суду Хмельницької області від 18.10.2023 у справі №924/232/22 (686/32122/19) та мотивами суду першої інстанції, відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

В розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під захистом права розуміється державна примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути виражений як концентрований вираз змісту (суті) державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в іншій спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Щодо доводів апелянта про неправомірність звільнення ОСОБА_1 з роботи на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України колегія суддів зазначає наступне.

Підставами припинення трудового договору згідно з пунктом 4 частини першої статті 36 КЗпП України є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку припинення повноважень посадових осіб.

Тобто, підставою для розірвання договору згідно з пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України є рішення власника в особі його вищого органу управління або виконавчого органу, що наділений повноваженнями з прийому/звільнення працівників.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 прийнята на посаду корпоративного секретаря ПАТ "Проскурів" на підставі наказу генерального директора ПАТ "Проскурів" №3-к від 07.02.2019.

Відповідно до оспорюваного наказу про звільнення, правовою підставою звільнення ОСОБА_1 з посади вказано пункт 5 частини першої статті 41 КЗпП України у зв`язку з припиненням повноважень посадової особи.

Колегія суддів звертає увагу, що системний аналіз положень пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України та частини третьої статті 99 ЦК України дає підстави для висновку, що припинення повноважень члена виконавчого органу може відбутися у будь-який час та з будь-яких підстав. При цьому припинення повноважень члена виконавчого органу гарантується нормами цивільного права для припинення або запобіганню негативного впливу на управлінську діяльність товариства. Необхідність таких правил обумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 10 квітня 2019 року у справі № 510/456/17, провадження № 14-1цс19, від 04 лютого 2020 року у справі № 915/540/16, провадження № 12-100гс19).

Розірвання трудового договору згідно з пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за наявності попереднього припинення повноважень посадової особи, тобто рішення вищого органу управління або виконавчого органу, що наділений повноваженнями з прийому/звільнення працівників. Для звільнення за вказаною нормою мають бути присутні обставини: звільнений працівник повинен бути посадовою особою товариства; повинно заздалегідь відбутись припинення його повноважень (окреме рішення вищого органу управління), що в наступному є підставою для розірвання з ним трудового договору в порядку, передбаченому чинним законодавством України та статутними документами господарського товариства.

Таким чином, умовою для звільнення працівника, який є посадовою особою, за цією статтею КЗпП України є припинення повноважень цієї посадової особи, яке має відбуватися відповідно до законодавства та передувати звільненню, оскільки поняття "припинення повноважень" не є тотожним поняттю "звільнення".

Разом із цим, передбачена пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України підстава розірвання трудового договору не передбачає необхідності попереднього повідомлення про звільнення, з`ясування вини працівника, доцільності та причини звільнення, врахування попередньої роботи та інших позитивних результатів.

Суд першої інстанції, розглядаючи питання щодо можливості звільнення позивача з посади корпоративного секретаря за ініціативою адміністрації підприємства на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, дійшов вірного висновку, що позивач не є членом наглядової ради чи правління акціонерного товариства, працювала на посаді корпоративного секретаря ПАТ "Проскурів", яка не належить до органів управління (керівного, виконавчого, наглядового тощо) юридичної особи, тобто вказана посада не відноситься до кола суб`єктів трудових правовідносин, до яких може застосовуватись додаткова підстава звільнення, яка передбачена пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України.

При цьому колегією суддів враховується, що Верховний Суд у постанові від 16.02.2023 р. у даній справі наголосив, що позивач ( ОСОБА_1 ) не була керівником юридичної особи та/або членом її виконавчого органу, а займала посаду корпоративного секретаря, яка наділена виключно технічними, а не організаційно-розпорядчими функціями, а тому установив, що ОСОБА_1 не є посадовою особою товариства, на яку поширюється дія положень пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України.

Саме тому, враховуючи, що роботодавець помилково поширив дію положень пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України на позивача, як суб`єкта трудових відносин, який має бути звільнений за загальною процедурою, передбаченою нормами трудового законодавства з відповідними гарантіями від незаконного звільнення, із зазначенням відповідних підстав, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі є обгрунтованими, підтвердженими належними доказами та підлягають задоволенню.

Щодо доводів скаржника про те, що під час звільнення позивача не було дотримано порядок звільнення, колегія суддів зазначає, що під час розгляду даної справи встановлено обставини неправомірності визначеної роботодавцем павової підстави звільнення, що саме по собі свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

За змістом частини першої статті 235 КЗпП України, працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом (постанова Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-33цс14).

Таким чином, враховуючи те, що роботодавець неправомірно поширив дію положень пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України на позивача як суб`єкта трудових відносин, який має бути звільнений за загальною процедурою, передбаченою нормами трудового законодавства з відповідними гарантіями від незаконного звільнення, із зазначенням відповідних підстав, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі є обгрунтованими, підтвердженими належними доказами та підлягають задоволенню.

Щодо доводів апелянта про відсутність у позивача підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частин 1, 2 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 лютого 2022 року у справі №755/12623/19 дійшла висновку, що "Середній заробіток за частиною другою статті 235 КЗпП України за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах".

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 р. у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21) у цивільній справі про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу зазначено, що: "... на думку Великої Палати Верховного Суду середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Такий висновок підтверджується також змістом частини другої статті 235 КЗпП України, якою визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи.

Тобто, в разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату.

Отже, Велика Палата Верховного Суду наголосила, що середній заробіток за час вимушеного прогулу є державною гарантією трудових прав працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин, тобто виплатою, що не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про його стягнення, що узгоджується з висновками, викладеними в Рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013.

Така ж позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №620/3884/18, предметом розгляду у якій було стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, згідно якої за правилами частини другої статті 235 КЗпП Кодексу при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 1 п. 12 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" основне місце роботи - місце роботи, де працівник працює на підставі укладеного трудового договору, та визначене ним як основне згідно з поданою заявою та відомостями, що обліковуються в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру на її підставі.

Згідно наявних в матеріалах справи доказів відомості про облікування ОСОБА_1 в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відображали офіційне працевлаштування позивача до моменту її звільнення з роботи лише в ПАТ "Проскурів" (довідка ОК-5).

Зазначені відомості сформовані за період, починаючи з 1999 року, і містять дані щодо суми заробітку для обчислення пенсії, визначення страхового стажу, сплати страхових внесків.

На підставі вказаної довідки застрахована особа отримує інформацію щодо набутого страхового та заробітної плати, яка буде врахована при призначенні пенсії.

Обґрунтовуючи розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивач зазначає, що нею було застосовано Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передували події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Так, нормами абз. 3 п. 2 Порядку №100 визначено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто що передують дню звільнення працівника з роботи.

В силу пункту 5 розділу ІV Порядку №100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

За змістом абз. 2 п. 8 Порядку №100 після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

ОСОБА_1 було звільнено наказом Генерального директора №5ос-Ш від 30.08.2019.

Згідно розрахунку позивача середній заробіток ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу за період з 02.09.2019 по 24.07.2023 становить 745 513, 69 грн, де в основу розрахунку покладено виключно суму заробітку у розмірі 17 000, 00 грн, а саме:

два останні місяці до звільнення з роботи (30.08.2019): за червень 2019 нарахована і виплачена заробітна плата - 17 000 грн.: за липень 2019 нарахована і виплачена заробітна плата - 17 000 грн. (виплати підтверджуються витягом з Реєстру застрахованих осіб ДРЗДСС ОК-5).

Загальна сума заробітної плати за червень і липень 2019 р. - 34 000 грн.

Кількість робочих днів: в червні 2019 - 18 робочих дні; в липні 2019 - 23 робочих дні.

Загальна кількість робочих днів за липень і серпень 2019 - 41 робочий день.

Середньоденна заробітна плата становить: 34 000, 00 грн.: 41 робочий день = 829 (вісімсот двадцять дев`ять) гривень 27 коп.

Робочі дні в період вимушеного прогулу з 02.09.2019 р. по 24.07.2023 р.:

У 2019 році відповідно до Листа Міністерства соціальної політики України "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2019 рік" від 8 серпня 2018 р. №78/0/206-18 (додаток до листа) кількість робочих днів у 2019 р. - 250 робочих днів в т. ч.: у вересні 2019 р. - 21 р. д.; у жовтні 2019 р. - 22 р. д.; у листопаді 2019 р. - 21 р. д.; у грудні 2019 р. - 21 р. д.;

Кількість днів вимушеного прогулу (робочих) з 02.09.2019 по 31.12.2019 - 84 дні.

У 2020 році відповідно до Листа Міністерства соціальної політики України "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік" від 27.07.2019 р. №1133/0/206-19 (додаток до листа) кількість робочих днів у 2020 р. - 251 робочий день, тобто кількість днів вимушеного прогулу (робочих) з 01.01.2020 р. по 31.12.2020 р. - 251 день;

У 2021 році відповідно до Листа Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік" від 12.08.2020р. №3501-06/219 (додаток до листа) кількість робочих днів у 2021 р. - 175 днів, тобто кількість днів вимушеного прогулу (робочих) з 01.01.2021 р. по 31.12.2021 р. - 175 днів;

У 2022 році відповідно до Листа Міністерства економіки України "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2022 рік" від 19.08.2021 р. кількість робочих днів у 2022 р. - 249 днів, тобто кількість днів вимушеного прогулу (робочих) з 01.01.2022 р. по 31.12.2022 р. - 249 днів;

У 2023 році розрахунок тривалості робочого часу на 2023 рік з урахуванням воєнного стану - кількість робочих днів у 2023 р. - 250 днів. Кількість днів вимушеного прогулу (робочих) з 01.01.2023 р. по 24.07.2023 р. - 140 днів;

Отже, сумарна кількість днів вимушеного прогулу за період з 02.09.2019 року по 24.07.2023 року складає 899 днів.

Середня заробітна плата за час вимушеного прогулу: 829 грн. 27 коп. * 899 роб. дні = 745 513 (сімсот сорок п`ять тисяч п`ятсот тринадцять) гривень 69 коп.

Колегія суддів, перевіривши поданий позивачем розрахунок розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, перевіривши кількість робочих днів в період вимушеного прогулу, вважає його обгрунтованим, арифметично вірним, а тому приходить до висновку, що судом першої інстанції правомірно задоволені позовні вимоги про стягнення 745 513, 69 грн середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 02.09.2019 по 24.07.2023.

Щодо доводів відповідача про те, що позивач перебувала в трудових та управлінських відносинах під час вимушеного прогулу, суд зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 826/808/16 провадження № 11-134ас18 від 20 червня 2018 року зроблено висновок, що виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин. Аналогічні висновки викладені в таких постановах Верховного Суду: від 16 вересня 2020 року у справі № 308/5864/18 провадження № 61-452св20; від 29 липня 2020 року у справі № 334/10717/14-ц провадження № 61-9843св18; від 21 лютого 2020 року у справі № 607/5609/17.

Таким чином обставина, що позивач був працевлаштованим, не є підставою для зменшення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 04 липня 2023 року по справі № 754/13157/19, провадження № 61-16107св21.

Також колегія суддів зазначає, що податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18) та у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 522/13736/15 (провадження № 61-25545св18), від 10 жовтня 2019 року у справі № 369/10046/18 (провадження № 61-9664сво19), від 27 листопада 2019 року у справі № 401/1813/16-ц (провадження № 61-29744св18), від 22 березня 2023 року у справі №136/423/22 (провадження № 61-9636св22).

Частиною 3 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

За таких обставин, колегія суддів вважає доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та документально необґрунтованими, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі судового рішення.

На підставі ст. 129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 272, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Проскурів" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 18.10.2023 у справі №924/232/22 (686/32122/19) залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст.ст. 287-291 ГПК України.

3. Справу №924/232/22 (686/32122/19) повернути до Господарського суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складений "15" лютого 2024 р.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Грязнов В.В.