ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2024 р. Справа№ 910/8200/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Барсук М.А.

Руденко М.А.

при секретарі судового засідання Гуменюк І.О.,

за участю представників:

від позивача - Нестеренко С.В.,

від відповідача - Баранецька М.Р.,

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2023 у справі №910/8200/23 (суддя Мандриченко О.В.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Укрекопром" до Акціонерного товариства "Укртрансгаз" про стягнення 817 196,82 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Укрекопром" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом, в якому просить стягнути з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" заборгованість за договором про закупівлю послуг № від 14.05.2021 в розмірі 817 196,82 грн, з яких: заборгованість з оплати послуг, наданих у період грудень 2022 року - січень 2023 року складає 795 219,53 грн, інфляційні втрати у розмірі 21 197,70 грн, 0,3 % річних за прострочення оплати послуг, наданих у період грудень 2022 року - січень 2023 року у розмірі 779,59 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань з оплати послуг.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.09.2023 у справі №910/8200/23 позов задоволено повністю; вирішено стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 795 219 (сімсот дев`яносто п`ять тисяч двісті дев`ятнадцять) грн 53 коп., 0,3% річних у розмірі 779 (сімсот сімдесят дев`ять) грн 59 коп., інфляційні у розмірі 21 197 (двадцять одна тисяча сто дев`яносто сім) грн 70 коп. та судовий збір у розмірі 12 257 (дванадцять тисяч двісті п`ятдесят сім) грн 95 коп.

При задоволенні позову суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту порушення відповідачем зобов`язань в частині оплати, отриманих послуг.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що позивачем було порушено погоджені сторонами у договорі строки надання послуг, оскільки акти датуються після настання граничного терміну їх надання (31.12.2022) та вказує на наявність у нього права на відстрочення оплати послуг (п.6.2.4 Договору) у зв`язку з затримкою виконання позивачем своїх зобов`язань за договором.

Також, скаржник вказує на те, що позивачем не була відкоригована податкова накладна за Актом надання послуг від 21.12.2022 № 8434, а тому відповідно до заборгованості невірно включена сума у розмірі 29 528,75 грн.

Окрім наведеного, апелянт зазначає про наявність підстав для звільнення його від відповідальності, у зв`язку з існуванням форс-мажорних обставин.

В судовому засіданні представник апелянта - відповідача у справі підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

14.05.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Укрекопром" (далі також - позивач, виконавець) та Акціонерним товариством "Укртрансгаз" (далі також - відповідач, замовник) було укладено договір про закупівлю послуг №, відповідно до п. 1.1. якого, виконавець зобов`язується у строк та на умовах договору надати замовнику послуги, зазначені в пункті 1.2. договору, а замовник - прийняти і оплатити такі послуги.

Пунктом 1.2. договору передбачено найменування послуг: «Послуги у сфері поводження з радіоактивними, токсичними, медичними та небезпечними відходами (Послуги у сфері поводження з небезпечними відходами (збирання, перевезення, зберігання, сортування, оброблення (перероблення), утилізація та/або видалення, знешкодження) для забезпечення процесу зберігання природного газу ІСГ та функціонування сервісних філій)».

Згідно з п. 3.1. договору, ціна договору складається із сум вартості фактично наданих виконавцем замовнику послуг і становить 3 232 268,40 грн, у тому числі ПДВ 538 711,40 грн.

Згідно з п. 5.1. договору, виконавець надає замовнику послуги з моменту підписання договору до 31.12.2022, на підставі заявок замовника. У заявках замовник зазначає найменування відходів, їх обсяг, склад, місцезнаходження, характеристики, стан тари та упаковки, строки надання послуг, посадову особу замовника, відповідальну за передачу відходів та її контактні дані, іншу інформацію, яку замовник вирішить потрібною для надання послуг. Зразок заявки наведений у додатку 3 до договору, який є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п. 5.8. договору, приймання наданих виконавцем послуг оформляється:

5.8.1. Актом приймання-передачі відходів (за формою наведеною у додатку 4), який підписується уповноваженими представниками замовника і виконавця і є підставою для складання акту наданих послуг, за умови надання виконавцем замовнику документального підтвердження про приймання відходів, вказаних в акті приймання-передачі, у місці їх знешкодження та/або утилізації та/або видалення;

5.8.2. Актом наданих послуг (за формою наведеною у додатку 5), який підписується уповноваженими представниками виконавця та замовника на підставі зазначених в п.п. 5.8.1 актів приймання-передачі відходів та документального підтвердження про приймання відходів. вказаних в акті приймання-передачі, у місці їх знешкодження та/або утилізації та/або видалення. Акт наданих послуг є підставою для проведення розрахунків замовника з виконавцем. В акті наданих послуг вказується вартість наданих виконавцем послуг за відповідною заявкою замовника.

Заявкою №1001вих22-2822 від 01.09.2022 Акціонерне товариство "Укртрансгаз" просило Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Укрекопром" надати послуги за договором про закупівлю послуг № від 14.05.2021.

На виконання умов договору про закупівлю послуг № від 14.05.2021 позивач у період з 01.12.2022 по 31.01.2023 надав послуги у сфері поводження з небезпечними відходами, а відповідач в свою чергу прийняв вказані послуги, що підтверджується відповідними актами надання послуг на загальну суму в розмірі 795 219,53 грн, наявними в матеріалах справи.

Претензією №01/03-812 від 20.02.2023 позивач вимагав у відповідача сплатити заборгованість за договором, у відповідь на яку відповідач листом №1001вих-23-2259 від 22.03.2023 повідомив, що претензія не відповідає вимогам ст. 222 Господарського кодексу України.

Враховуючи несплату відповідачем вказаної суми боргу у розмірі 795 219,53 грн позивач звернувся до суду з даним позовом.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Укладений між сторонами правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Приписами статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У п. 4.1. договору визначено, що оплата послуг здійснюється замовником за результатами наданих послуг шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця, зазначений у розділі 15, на підставі актів наданих послуг, підписаних сторонами в порядку, визначеному в розділі 5 цього договору.

Розрахунки здійснюються замовником у безготівковій формі із застосуванням платіжних доручень у строк 30 календарних днів з дати підписання відповідного акту наданих послуг (п.4.2 договору).

Позивач у період з 01.12.2022 по 31.01.2023 надав послуги у сфері поводження з небезпечними відходами, а відповідач в свою чергу прийняв вказані послуги, що підтверджується відповідними актами надання послуг на загальну суму в розмірі 795 219,53 грн, підписаними обопільно сторонами.

Таким чином, станом на час звернення позивача до суду з даним позовом строк виконання зобов`язання відповідача з оплати послуг на загальну суму в розмірі 795 219,53 грн настав.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що позивачем було порушено погоджені сторонами у договорі строки надання послуг, оскільки акти датуються після настання граничного терміну їх надання (31.12.2022).

Стосовно зазначеного колегія суддів вказує, що лише два Акти наданих послуг із 28, на підставі яких пред`явлено позовні вимоги, датовані після 31.12.2022, а саме 16.01.2023 та 31.01.2023.

До того ж судом враховується, що відповідачем вказані Акти на загальну суму 307,85 грн. підписані без зауважень.

Щодо посилань скаржника на наявність у нього права на відстрочення оплати послуг (п.6.2.4 Договору) у зв`язку з затримкою виконання позивачем своїх зобов`язань за договором, слід зазначити наступне.

Так, умовами договору (п. 4.1. та п.4.2) передбачено оплату послуг за результатами їх надання та у строк 30 календарних днів з дати підписання відповідного акту наданих послуг договору.

Отже, строк виконання грошового зобов`язання пов`язано лише з підписанням Акту наданих послуг.

Як вже вказувалося, сторонами за період з 01.12.2022 по 31.01.2023 підписано відповідні Акти, тобто строк виконання відповідачем грошового зобов`язання є таким, що настав.

Пунктом 6.2.4 договору (на який посилається апелянт) передбачено, що замовник має право відстрочити виконання своїх зобов`язань з оплати послуг за цим договором у разі затримки виконання виконавцем своїх зобов`язань за цим договором, наявності у замовника претензій до кількості, комплектності чи якості наданих послуг, в тому числі після їх прийняття, або у разі їх неналежного оформлення (в тому числі через відсутність підписів, печатки, за умови її застосування виконавцем, тощо), на строк необхідний виконавцю для усунення таких претензій замовника, про що замовник письмово повідомляє виконавця.

В матеріалах справи відсутні докази пред`явлення відповідачем позивачу претензій щодо наданих послуг.

Слід також зазначити, що апелянт, посилаючись на наявність у нього права на відстрочення оплати послуг, не вказав терміну такого відстрочення, адже за умовами вказаного пункту таке право надається на строк необхідний виконавцю для усунення претензій замовника, про що замовник письмово повідомляє виконавця.

Проте, як вже встановлено, відповідач позивача про наявність у нього претензій не повідомляв, строк для їх усунення відповідно не встановлювався.

Натомість, Акти наданих послуг підписані відповідачем без зауважень.

З огляду на вищевикладене, посилання скаржника на надання позивачем послуг поза межами строку встановленого договором, а також на встановлення у справі №916/3234/23 обставин прострочення позивачем виконання своїх зобов`язань по наданню послуг, не можуть бути підставою для звільнення відповідача від його обов`язку здійснити оплату отриманих та прийнятих послуг.

Стосовно доводів апелянта про те, що позивачем не була відкоригована податкова накладна за Актом надання послуг від 21.12.2022 № 8434, а тому відповідно до суми заборгованості невірно включена сума у розмірі 29 528,75 грн., слід зазначити наступне.

Так, місцевий господарський суд щодо вказаних доводів відповідача вірно встановив, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження надання заперечень на складену податкову накладну й акту надання послуг.

Апелянт, в свою чергу, в апеляційній скарзі вказує про подання ним до суду першої інстанції до заперечень на відповідь на відзив доказів, які підтверджують наведені доводи.

В силу принципів диспозитивності та змагальності господарського судочинства, сутність яких викладено в статтях 13, 14 Господарського процесуального кодексу України, а також приписах статті 74 цього Кодексу, збирання доказів у справі не є обов`язком суду.

Навпаки, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування у господарському процесі покладений виключно на сторони спору, кожна з яких несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 80 цього Кодексу, чітко врегульовано порядок та строки подання доказів учасниками справи. Так, за частиною 3 вказаної статті відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно частини 4 цієї статті, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Частина 5 цієї статті визначає, що у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Отже, за змістом вказаних норм всі докази, які підтверджують заперечення, мають бути подані відповідачем одночасно з поданням відзиву, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена відповідачем до суду та належним чином обґрунтована.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 29.05.2023 про відкриття провадження у даній справі, якою встановлено 15-тиденний строк з дня її вручення для подання відзиву на позовну заяву, отримана відповідачем 05.06.2023, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Отже, до 20.06.2023 відповідач мав подати всі докази, які підтверджують заперечення, одночасно з поданням відзиву, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена відповідачем до суду та належним чином обґрунтована.

В свою чергу, відповідачем разом з відзивом на позовну заяву вказані докази подані не були, як і письмово не доведено суду неможливість їх подання у цей строк.

Наведені докази відповідач подав лише 04.07.2023, тобто з пропуском встановленого строку.

Враховуючи наведене, висновок місцевого господарського суду про те, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження надання заперечень на складену податкову накладну та акту надання послуг визнається колегією суддів обґрунтованим.

Стосовно посилань апелянта на військову агресію Російської Федерації проти України в обґрунтування наявності підстав для звільнення його від відповідальності, колегія суддів зазначає наступне.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Тобто, в даному випадку сторона повинна довести, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за договором.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 30.05.2022 у справі №922/2475/21.

Колегія суддів враховує, що станом на момент виконання договору, а саме прийняття послуг, наданих позивачем, воєнний стан у зв`язку з військовою агресією був вже запроваджений, а тому це не було непередбачуваною обставиною для його сторін, зокрема, для відповідача, який повинен був усвідомлювати можливі наслідки виконання правочину під час дії воєнного стану.

Відтак, одне лише передбачене законом віднесення введеного воєнного стану до форс-мажорних обставин не свідчить про існування форс-мажору у конкретних правовідносинах сторін, де така обставина може стати форс-мажорною лише у випадку, якщо особа доведе, що конкретний обмежувальний захід, запроваджений в рамках воєнного стану унеможливлює виконання конкретного договору.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 795 219,53 грн основного боргу є обґрунтованим.

Позивачем також було заявлено до стягнення 0,3% річних за загальний період прострочення з 01.01.2023 по 19.05.2023 у розмірі 779 грн 59 коп. та інфляційні у розмірі 21 197 грн 70 коп.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як визначено п. 7.6. договору, за прострочення виконання грошового зобов`язання замовник, на вимогу виконавця, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 0,3 (нуль цілих три десятих) відсотка річних від простроченої суми.

З урахуванням того, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати послуг, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 0,3% річних у розмірі 779 грн 59 коп. та інфляційних у розмірі 21 197 (двадцять одна тисяча сто дев`яносто сім) грн 70 коп.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2023 у справі №910/8200/23 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови (з урахуванням перебування судді Руденко М.А. у відпустці з 12.02.2024 по 16.02.2024) складено: 19.02.2024 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Барсук

М.А. Руденко