РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.02.2024Справа № 910/17330/23

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (03056, місто Київ, вулиця Борщагівська, будинок 154)
доТовариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан" (01032, місто Київ, вулиця Саксаганського, будинок 96)
простягнення 126 228 грн 67 коп.
Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

10.11.2023 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" з вимогами до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан" про стягнення 126 228 грн 67 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України належним чином не виконав зобов`язання щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну власника автотранспортного засобу Mini Cooper, державний номер НОМЕР_1 , водієм транспортного засобу Peugeot, державний номер НОМЕР_2 , цивільна відповідальність власника якого застрахована відповідачем відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/5163446, та право вимоги за якою перейшло до позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.11.2023 відкрито провадження у справі № 910/17330/23 та прийнято позовну заяву до розгляду, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

21.11.2023 до Господарського суду міста Києва від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла інформація про страхове покриття.

29.11.2023 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

01.12.2023 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

02.12.2023 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, а також заяв та клопотань процесуального характеру, окрім наявних в матеріалах справи, сторонами суду не надано.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.04.2021 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування засобу наземного транспорту "ALL RISKS" № 255/21-Т/Ц5 по страхуванню засобів транспорту, цивільної відповідальності та від нещасних випадків, яким, зокрема, застраховано майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням або розпорядженням транспортним засобом марки Mini Cooper, державний номер НОМЕР_1 .

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

З позовної заяви вбачається, що 01.10.2021 сталася ДТП за участю автомобіля Mini Cooper, державний номер НОМЕР_1 , та автомобіля Peugeot, державний номер НОМЕР_2 . Згідно з висновком судового експерта № 243/21 від 29.101.2021, вказана ДТП сталася в результаті порушення ПДР водієм автомобіля Peugeot, державний номер НОМЕР_2 , що знаходиться в причинному зв`язку з наслідками ДТП.

Відповідно до ремонтної калькуляції № 05102021 від 06.10.2021, виконаної за допомогою системи Audatex, та рахунку від 06.10.2021 № К-11000090, складеного Фізичною особою-підприємцем Кушпітою В`ячеславом Юзефовичем, копія якого наявна в матеріалах справи, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Mini Cooper, державний номер НОМЕР_1 , визначена у розмірі 103 299 грн 41 коп.

У зв`язку зі зверненням страхувальника до позивача із заявою на виплату страхового відшкодування від 01.10.2021, копія якої наявна в матеріалах справи, останнім згідно умов договору страхування було визнано вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування, про що складено відповідний страховий акт від 07.10.2021 № 006.02253521-1, копія якого наявна в матеріалах справи.

За змістом вказаного страхового акту вартість матеріального збитку, завданого застрахованому позивачем транспортному засобу Mini Cooper, державний номер НОМЕР_1 , склала 103 299 грн 41 коп., яка становить вартість заподіяних збитків.

В подальшому позивачем у відповідності до вказаного страхового акту сума страхового відшкодування в розмірі 103 299 грн 41 коп. була виплачена безпосередньому виконавцю відновлювального ремонту пошкодженого колісного транспортного засобу Mini Cooper, державний номер НОМЕР_1 , - Фізичній особі-підприємцю Кушпіті В`ячеславу Юзефовичу, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення від 08.10.2021 № 58246795 на вказану суму.

Станом на дату ДТП, цивільна відповідальність власника транспортного засобу Peugeot, державний номер НОМЕР_2 , була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан" відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР5163446 з встановленим розміром страхової суми за шкоду заподіяну майну - 130 000 грн 00 коп., франшизи - 0.

Оскільки цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Peugeot, державний номерний знак НОМЕР_2 , була Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан" відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР5163446, відповідно до положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" позивач звернувся до відповідача з претензією на суму 103 299 грн 41 коп. від 28.01.2022 № 280122-261.р щодо відшкодування збитку, завданого внаслідок ДТП водієм транспортного засобу Peugeot, державний номерний знак НОМЕР_2 , власнику автотранспортного засобу автомобілем Mini Cooper, державний номер НОМЕР_1 . Проте, вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

З огляду на невиконання відповідачем зобов`язань щодо сплати позивачу суми виплаченого страхового відшкодування в добровільному порядку, позивач звернувся до суду з відповідною вимогою про стягнення 103 299 грн 41 коп. Крім того, у заявку з невиконанням зобов`язань щодо сплати страхового відшкодування позивачем нараховано 18 191 грн 64 коп. інфляційних нарахувань та 4 737 грн 62 коп. 3% річних.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно пункту 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини 2 статті 1166 Цивільного кодексу України).

Факт завдання майнової (матеріальної) шкоди породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

Згідно із частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (частина 1 статті 1188 Цивільного кодекс України).

Відповідно до частини 1 статті 1171 Цивільного кодексу України шкода, завдана особі у зв`язку із вчиненням дій, спрямованих на усунення небезпеки, що загрожувала цивільним правам чи інтересам іншої фізичної або юридичної особи, якщо цю небезпеку за даних умов не можна було усунути іншими засобами (крайня необхідність), відшкодовується особою, яка її завдала.

Згідно з статтею 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону України "Про страхування" страховий ризик це - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі (частина 2 статті 8 Закону України "Про страхування").

Статтею 990 Цивільного кодексу України унормовано, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом (пункт 3 частини 1 статті 20 Закону України "Про страхування").

Згідно з положеннями статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводяться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, що складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, визначеній страховиком.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до статті 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Як встановлено судом, станом на дату ДТП, цивільна відповідальність власника транспортного засобу Peugeot, державний номер НОМЕР_2 , була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан" відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР5163446 з встановленим розміром страхової суми за шкоду заподіяну майну - 130 000 грн 00 коп., франшизи - 0.

Оскільки цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Peugeot, державний номер НОМЕР_2 , була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан" відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР5163446 обов`язок щодо відшкодування збитку, завданого внаслідок ДТП водієм транспортного засобу Peugeot, державний номер НОМЕР_2 , власнику автотранспортного засобу марки Mini Cooper, державний номер НОМЕР_1 , покладається на відповідача.

Твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву про те, що в судовому порядку вину водія транспортного засобу, Peugeot, державний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди не встановлено, судом до уваги не береться з огляду на наступне.

Враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, суд доходить висновку, що обов`язок страховика відшкодувати шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи настає лише у разі виникнення у особи, відповідальність якої застрахована, цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілої особи.

Відтак, для вирішення даного спору мають бути встановлені факти наявності або відсутності вини у діях обох учасників дорожньо-транспортної пригоди, а також причинно-наслідкового зв`язку між допущеними обома учасниками ДТП порушень правил дорожнього руху, якщо такі мали місце.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди, згідно з якою особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона не доведе відсутність своєї вини (така правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №686/10520/15, від 08.05.2018 у справі №922/2026/17, від 21.09.2018 у справі №910/19960/15).

За змістом частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України саме на сторони покладений обов`язок доведення тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, враховуючи обставини настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди, позивач повинен довести факт протиправної поведінки особи, що завдала шкоду, розмір заподіяної шкоди, наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та настанням шкоди, а також відсутність вини особи, яка керувала автомобілем, цивільно-правова відповідальність якого застрахована позивачем.

В свою чергу відповідач має довести відсутність вини працівника відповідача-1 у заподіянні шкоди та відсутність підстав для виплати страхового відшкодування.

Обґрунтовуючи протиправність дій водія Peugeot, державний номерний знак НОМЕР_2 , позивач посилається на висновок експерта № 243/21 від 29.10.2021 за результатами проведення авто технічного дослідження по матеріалам адміністративної справи № 752/25167/21 відносно ОСОБА_1 .

В ході розгляду справи по суті вказаний висновок експерта судом не прийнятий до уваги в зв`язку з його невідповідністю вимогам чинного на момент вирішення спору Господарського процесуального кодексу України.

Так, відповідно до частини 5 статті 101 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта, складений на замовлення учасника справи, має відповідати певним вимогам, а саме: у ньому має зазначатися, що висновок підготовлено для подання до суду та про обізнаність експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

У висновку експерта №243/21 від 29.10.2021 відсутня інформація, що експерт, який проводив експертне дослідження, обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, в зв`язку з чим суд доходить висновку про неналежність цього доказу.

А відтак відсутні підстави для його дослідження в ході розгляду справи.

В силу приписів частини 1 статті 221, частини 1 статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення належним доказом вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення за статтею 124 цього ж Кодексу є постанова судді районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

Проте, непритягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами (аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 16.04.2019 у справі №927/623/18).

У постанові Верховного Суд від 07.12.2023 у справі № 914/607/23 зазначено, що встановлення в межах цивільно-правового спору про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, обставин спричинення пошкодження майна потерпілої сторони, а також наявності в діях особи, яка завдала відповідної шкоди, вини (умислу чи необережності), може оцінюватись господарським судом на загальних підставах.

Отже, відсутність в матеріалах справи судового рішення, яким водія транспортного засобу Peugeot, державний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , було би притягнуто до відповідальності за скоєння ДТП, не може бути достатньою підставою для відмови в позові, оскільки в силу приписів статті 75 Господарського процесуального кодексу України таке рішення є обов`язковим для суду, проте, не єдиним доказом наявності вини заподіювача шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 18.05.2022 у справі № 752/25167/21 встановлено, що 01.10.2021 уповноваженим співробітником Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 213342 відносно ОСОБА_1 за статтею 124 КУпАП, в якому, з урахуванням його належного опрацювання на виконання вимог постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 09.11.2021 № 752/25167/21, зазначено, що 01.10.2021 о 08:18 керуючи автомобілем Mini Cooper, державний номер НОМЕР_1 у м. Києві по вул. М. Максимовича, 3 ОСОБА_1 при зміні напрямку руху, не переконалась в безпеці свого маневру, не надала перевагу у русі транспорту швидкої медичної допомоги Peugeot, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався з увімкненим проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом.

Вищевказаною постановою закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , з огляду на відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Окрім того, в постанові Голосіївського районного суду міста Києва від 18.05.2022 у справі № 752/25167/21 встановлено, що з відеозапису події зіткнення вбачається, що ОСОБА_1 на автомобілі Mini Cooper, рухаючись з напрямку Кільцевої дороги по вул. Максимовича лівій смузі руху, приготувалася до виконання маневру повороту ліворуч на пров. Охтирський, увімкнула світловий показчик повороту, зупинилася аби пропустити зустрічний транспорт та почала повільно виконувати маневр на зелений сигнал світлофора і після початку руху почувся переривчатий звуковий сигнал спеціалізованого транспорту та відбулося зіткнення з каретою швидкої медичної допомоги, що виїхала позаду ОСОБА_1 та почала рух по зустрічній для себе і ОСОБА_1 смузі у напрямку пл. Амурської. Факт виконання маневру обгону по зустрічній каретою швидкої медичної допомоги автомобіля Mini Cooper доводиться відеозаписом та поясненнями обох водіїв-учасників дорожньо-транспортної пригоди. Факт виконання водієм автомобіля швидкої медичної допомоги невідкладного службового завдання доводиться карткою виклику за 01.10.2021 № Е6-1. Відеозапис місця події містить аудіо доріжку і на ньому чутно, що автомобіль швидкої медичної допомоги не їхав з безперервно увімкненим звуковим сигналом, а лише безпосередньо перед перехрестям і світлофором декілька разів увімкнув переривчастий звуковий сигнал.

Тривалість та частота використаного звуку дозволяє сприймати його в якості попереджувального звукового сигналу, що подають водії у разі виникнення небезпеки на автодорозі, проте не в якості спеціального звукового сигналу, про який йдеться в пункті 3.1 Правил дорожнього руху, увімкнення якого дозволяє водіям оперативних транспортних засобів, виконуючи невідкладне службове завдання, відступати від вимог розділі 8 (крім сигналів регулювальника), 10-18, 26, 27 та пункту 28.1 Правил дорожнього руху.

У відповідності до частин 4, 5, 7 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" (який набув чинності 17.10.2019), зокрема, внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України та змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з"Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд, оцінюючи фактичні обставини справи, звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір, виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, в матеріалах справи містяться достатні та достовірні докази в розумінні статей 76-78 Господарського процесуального кодексу України , які підтверджують вину водія Peugeot, державний номер НОМЕР_2 , у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, а тому, доводи відповідача щодо відсутності в матеріалах справи доказів вини ОСОБА_2 , у вчиненні ДТП суд відхиляє.

Окрім того, суд зазначає, що навіть якби було б встановлено, що водій Peugeot, державний номер НОМЕР_2 , діяв в стані крайньої необхідності, то в даному випадку вона є відповідальною за деліктне зобов`язання відповідно до вимог статті 1171 Цивільного кодексу України, відповідно до якої шкода, завдана особі у зв`язку із вчиненням дій, спрямованих на усунення небезпеки, що загрожувала цивільним правам чи інтересам іншої фізичної або юридичної особи, якщо цю небезпеку за даних умов не можна було усунути іншими засобами (крайня необхідність), відшкодовується особою, яка її завдала. Наявність вини не є умовою для настання відповідальності особи відповідно до змісту статті 1171 Цивільного кодексу України (така правова позиція також наведена у постанові Верховного Суду від 07.12.2023 у справі № 914/607/23).

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача 18 191 грн 64 коп. інфляційних нарахувань та 4 737 грн 62 коп. 3% річних, нарахованих за період прострочення виплати страхового відшкодування з 28.04.2022 до 06.11.2023, суд зазначає наступне.

Як передбачено частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У пункті 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зазначено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц вказала, що приписи статті 625 Цивільного кодексу України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

З огляду на вимоги статті 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Тобто визначаючи розмір заборгованості, зокрема, в частині 3 % річних та інфляційних нарахувань суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Судом встановлено, матеріали справи не містять доказів надсилання позивачем відповідачу претензії про виплату страхового відшкодування № 280122-261.р від 08.01.2022 раніше, ніж у складі додатків до даного позову, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити дату порушення відповідачем зобов`язання з виплати страхового відшкодування та здійснити власний розрахунок та, відповідно, перевірити правильність наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних.

Враховуючи вищевикладене та з огляду на те, що позивачем не доведено факту прострочення відповідачем виконання зобов`язань з виплату страхового відшкодування, вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" в частині стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан" 18 191 грн 64 коп. інфляційних нарахувань та 4 737 грн 62 коп. 3% річних, нарахованих за період прострочення з 28.04.2022 по 06.11.2023, є недоведеними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, статтею 123, статтею 129, статтями 232-233, статтями 237-238, статтею 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан" (01032, місто Київ, вулиця Саксаганського, будинок 96, ідентифікаційний код 35417298) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (03056, місто Київ, вулиця Борщагівська, будинок 154, ідентифікаційний код 33908322) страхове відшкодування у розмірі 103 299 (сто три тисячі двісті дев`яносто дев`ять) грн 41 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 196 (дві тисячі сто дев`яносто шість) грн 46 коп.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Н.Плотницька