ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.02.2024м. СумиСправа № 5021/2509/2011(920/134/23)
Господарський суд Сумської області у складі головуючого судді Яковенка В.В., за участю секретаря судового засідання Павлючок І.М., розглянувши матеріали справи № 5021/2509/2011(920/134/23)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Волметсервіс (вул. Індустріальна, буд. 2Б, м. Луцьк, Волинська область, 43023, )

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Сумихімпром (вул. Харківська п/в 12, м. Суми, Сумська область, 40003, )

про стягнення 1766284 грн 96 коп.,

представники сторін:

позивача (в режимі відеоконференції): Діденко Р.А.;

відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

09.02.2023 позивач звернувся до Господарського суду Сумської області з позовною заявою, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу у розмірі 1654641 (один мільйон шістсот п`ятдесят чотири тисячі шістсот сорок одну) грн 96 коп., з яких: 1225208 (один мільйон двісті двадцять п`ять тисяч двісті вісім) грн 00 коп. основна заборгованість, 324043 (триста двадцять чотири сорок три) грн 33 коп. пеня, 19716 (дев`ятнадцять тисяч сімсот шістнадцять) грн 52 коп. 3% річних, 85674 (вісімдесят п`ять тисяч шістсот сімдесят чотири) грн. 11 коп. інфляційні витрати; а також просить стягнути судовий збір у розмірі 24819 грн 63 коп.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2023 справу призначено судді Заєць С.В.

Ухвалою від 13.02.2023 суд постановив матеріали позовної заяви (вх. № 481 від 10.02.2023) (справа №920/134/23) передати на розгляд Господарського суду Сумської області в межах справи №5021/2509/2011 про банкрутство Публічного акціонерного товариства Сумихімпром.

Ухвалою від 14.02.2023 суд прийняв позовну заяву ТОВ Волметсервіс до розгляду у відокремленому провадженні в межах провадження у справі № 5021/2509/2011 про банкрутство ПАТ Сумихімпром; визначив здійснювати розгляд справи № 5021/2509/2011 (920/134/23) у порядку загального позовного провадження; призначив підготовче засідання на 14.03.2023.

09.03.2023 до суду надійшов відзив представника відповідача, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову, бо вважає його необґрунтованим з огляду на те, що позивач не виконав обов`язку з надання відповідачу належним чином оформлених рахунків-фактур, а тому у останнього не виникло прямого обов`язку з оплати товару; акт звірки є неналежним доказом визнання заборгованості відповідачем; матеріали справи не містять належних доказів поставки позивачем на користь відповідача товару у кількості, на суму та на умовах узгоджених сторонами договором № 27/96 від 23.05.2022; доказів на підтвердження того, що позивач дійсно неодноразово звертався до відповідача з метою досудового усного врегулювання наявного спору, як це передбачено п. 7.1 договору.

05.04.2023 до суду надійшла відповідь представника позивача на відзив, в якій він просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки позивачем на виконання вимог ч. 1 ст. 74 ГПК України наведено суду достатньо доказів того, що доводи відповідача, які вказані у відзиві є необґрунтованими, а позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають задоволенню.

Ухвалою від 08.03.2023 зупинено провадження у справі № 5021/2509/2011 (920/134/23) до перегляду в порядку апеляційного провадження апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Сумської області від 13.02.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2023 апеляційну скаргу ПАТ Сумихімпром на ухвалу Господарського суду Сумської області від 13.02.2023 у справі № 920/134/23 повернуто скаржнику.

26.04.2023 матеріали справи № 5021/2509/2011 (920/134/23) надійшли на адресу Господарського суду Сумської області.

Ухвалою від 26.04.2023 суд поновив провадження у справі, призначив підготовче засідання на 23.05.2023.

Ухвалою від 19.05.2023 суд постановив зупинити провадження у справі №5021/2509/2011 (920/134/23) до перегляду в порядку касаційного провадження ухвали Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2023.

Ухвалою Верховного Суду від 06.06.2023 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ПАТ Сумихімпром на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2023..

19.06.2023 матеріали справи № 5021/2509/2011 (920/134/23) надійшли на адресу Господарського суду Сумської області.

12.05.2023 представник відповідача подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, заперечуючи проти доводів позивача, викладених у відповіді на відзив.

Ухвалою від 21.06.2023 провадження у справі № 5021/2509/2011 (920/134/23) поновлено; продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 02.08.2023; призначено підготовче засідання на 06.07.2023.

Через загрозу безпеці учасників справи, у зв`язку з тим, що з 11:04 у Сумській області була оголошена повітряна тривога (повідомлення Telegram каналу, що інформує про повітряну тривогу Тривога. Сумська область), судове засідання у справі 5021/2509/2011 (920/134/23) не відбулось, про що складено акт суду від 06.07.2023.

Ухвалою від 07.07.2023 суд призначив підготовче засідання на 13.07.2023.

Ухвалою від 12.07.2023 суд постановив зупинити провадження у справі № 5021/2509/2011 (920/134/23) до перегляду в порядку апеляційного провадження ухвали Господарського суду Сумської області від 13.02.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2023 ухвалу Господарського суду Сумської області від 13.02.2023 у справі № 920/134/23 залишено без змін.

01.12.2023 матеріали справи № 5021/2509/2011(920/134/23) надійшли на адресу Господарського суду Сумської області.

Ухвалою від 06.12.2023 суд поновив провадження у справі та призначив підготовче засідання на 21.12.2023.

21.12.2023 суд ухвалив призначити підготовче засідання на 09.01.2024.

Через загрозу безпеці учасників справи, у зв`язку з тим, що у Сумській області була оголошена повітряна тривога (повідомлення Telegram каналу, що інформує про повітряну тривогу Тривога. Сумська область), судове засідання у справі № 5021/2509/2011(920/134/23) не відбулось, про що складено акт суду від 09.01.2024.

28.12.2023 до суду надійшла заява представника позивача про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу у розмірі 1766284 грн 96 коп., з яких: 1225208 грн 00 коп. основна заборгованість, 345796 грн 99 коп. пеня, 52021 грн 07 коп. 3% річних, 143258 грн 90 коп. інфляційні витрати; а також просить стягнути судовий збір у розмірі 26494 грн 28 коп.

Ухвалою від 09.01.2024 суд прийняв заяву ТОВ Волметсервіс про збільшення позовних вимог до розгляду та призначив підготовче засідання на 06.02.2024.

Ухвалою від 06.02.2024 суд постановив закрити підготовче провадження у справі №5021/2509/2011(920/134/23), призначити її до судового розгляду по суті на 22.02.2024.

Статтею 114 ГПК України визначено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Ураховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом у межах наданих йому повноважень створені належні умови для реалізації учасниками процесу своїх прав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

23.05.2022 між Публічним акціонерним товариством «Сумихімпром» (відповідач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Волметсервіс» (позивач, постачальник) укладено договір поставки № 27/96, за умовами якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити на умовах цього договору товар: відходи та брухт чорних металів/метали чорні вторинні/згідно додатків.

Відповідно до п. 1.2 договору додатки до Договору оформляються на кожну партію Товару, підписуються уповноваженими представниками Сторін, скріплюються печатками Сторін та є невід 'ємними частинами Договору. В Додатках до Договору зазначається: Найменування Товару, номенклатура, асортимент. Кількість Товару. Ціна за одиницю Товару. Вартість партії Товару, що постачається. Інші умови в разі необхідності.

Згідно з п. 2.2 договору строк та умови поставки поставка товару здійснюється з моменту підписання сторонами договору по узгодженому графіку, згідно письмових заявок покупця автомобільним транспортом на умовах поставки СРТ склад покупця (м. Суми, вул. Харківська, п/в 12).

У відповідності до п. 2.3 договору разом з партією Товару, що постачається, Постачальник надає Покупцю оригінали наступних документі: видаткову накладну, товаро-транспортну накладну; акт приймання металобрухту, посвідчення металобрухту на відповідність встановленим стандартам, нормам і правилам; документ стосовно забезпечення контролю за вибуховою, пожежною, екологічною та радіаційною безпекою відповідно до законодавства.

Згідно з п. 5.1 договору загальна вартість договору становить 8000000 грн без ПДВ.

Пунктом 5.2 договору визначено, що загальна сума договору визначається як вартість фактично поставленого товару за цим договором.

Відповідно до п. 5.3 договору допускається толеранс поставки товару +/- 15% Поставка меншої або більшої кількості товару в межах толерансу не вважається нестачею або надлишком по договору. В такому випадку оплата здійснюється відповідно до кількості поставленого товару.

Пункт 5.4 договору передбачає умови оплати - Покупець здійснює оплату в розмірі 100% вартості Товару (партії Товару), що постачається згідно Договору, на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 20 (двадцяти) календарних днів з моменту отримання Товару (партії товару) Покупцем на підставі належним чином оформленого рахунку-фактури Постачальника.

Після укладення договору між сторонами було підписано Додаток № 1 до Договору від 23.05.2022 та Додаток № 2 до Договору від 04.07.2022, в яких погоджено всі істотні умови відповідних поставок.

Частина 1 статті 193 ГПК України визначає, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, частина 1 та пункт 2 частини 2 статті 11 ЦК України встановлюють, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до частини 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно зі ст. 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Отже, правові відносини, що склалися між позивачем та відповідачем, є правовідносинами з поставки товару, згідно з якими у відповідача, внаслідок передання йому позивачем товару, виник обов`язок оплатити його вартість.

На виконання умов договору та додатків позивачем було поставлено відповідачу товару на загальну суму 3 767 558,00 грн.

У той час, відповідачем, за поставлений позивачем товар було сплачено 2542350,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями, доданими до позовної заяви.

Факт здійснення поставки товару на загальну суму 3767558,00 грн підтверджується видатковими накладними, актами приймання металів чорних (вторинних), товарно-транспортними накладними.

Претензій по якості та кількості поставленого товару зі сторони покупця заявлено не було.

Отже, позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі.

Проте відповідач не в повному обсязі розрахувався за отриманий товар, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 1225208,00 грн.

Станом на дату звернення з позовом відповідач оплату не здійснив.

На підставі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ч. 1, ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як установлено судом, позивач на виконання взятих на себе зобов`язань за Договором поставив відповідачу товар на загальну суму 3767558,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними, актами приймання металів чорних (вторинних), товарно-транспортними накладними.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначалося вище, пунктом 5.4. договору визначено умови оплати.

Судом установлено, що оплату за отриманий товар відповідач здійснив не в повному розмірі, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги п. 5.4. договору.

Приймаючи до уваги положення укладеного між сторонами договору, враховуючи, що виконання обов`язку позивача з поставки товару підтверджено належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку про те, що строк виконання відповідачем своїх зобов`язань за спірним договором в частині повної оплати отриманого товару є таким, що настав.

Матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем поставлено позивачем товару у встановлений договором строк.

Обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідачем не наведено.

Судом відхиляються твердження відповідача стосовно того, що оскільки позивачем не надано належним чином оформлених рахунків-фактури, як того вимагає п. 5.4. договору, строк виконання грошового зобов`язання для відповідача не настав.

Відповідно до п. 4.3 договору покупець здійснює оплату товару в розмірі 100% вартості товару протягом 20 календарних днів з моменту отримання товару (партії товару).

Згідно з наявними у матеріалах справи видатковими накладними товар був прийнятий відповідачем без будь-яких зауважень та заперечень, як і щодо наявності документації, яка визначена в п.2.3 договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Суд зазначає, що обов`язок відповідача оплатити вартість поставленого йому позивачем товару виникає в силу закону (статей 655, 692, 712 ЦК України, частина 1 статті 265 ГК України) та не залежить від факту виставлення позивачем рахунку на оплату відповідачем вартості здійсненої поставки товару.

З урахуванням умов повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності та приписів статей 655, 697, 712 ЦК України, що визначають набуття покупцем права власності на придбаний товар в момент передання товару продавцем, у відповідача виник обов`язок оплатити отриманий товар протягом 20 календарних днів з моменту отримання товару.

Однак, як станом на момент подачі позову, так станом і на момент розгляду цього спору в суді, відповідачем не сплачена вартість отриманого згідно з видатковими накладними товару. Доказів зворотного останнім суду не надано.

Зважаючи на викладене, враховуючи, що факт поставки обумовленого сторонами товару та факт порушення відповідачем своїх зобов`язань в частині повної оплати отриманого товару, підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення заборгованості у розмірі 1225208,00 грн.

Крім того позивач просить стягнути з відповідача 345796,99 грн пені, 52021,07 грн 3% річних та 143258,90 грн інфляційних втрат.

У відповідності до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (стаття 1 Закону).

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону).

За ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

На підставі пункту 6.4 договору в разі порушення строків оплати по договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, за кожен день прострочення.

Відповідно до розрахунку позивачем нараховано відповідачу пеню в сумі 345796,99 грн за період з 29.06.2022 до 22.02.2023.

Перевіривши розрахунки позивача, суд дійшов висновку, що розрахунок пені здійснено у відповідності до вимог законодавства та договору.

Ураховуючи зазначене, приймаючи до уваги, що право стягнення пені обумовлене умовами договору, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 345796,99 грн.

У відповідності до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді нарахування на суму боргу трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачеві нараховані інфляційні втрати в сумі 143258,90 грн за період з 29.06.2022 до 30.11.2023 та 3% річних в сумі 52021,07 грн за період з 29.06.2022 до 20.12.2023.

Перевіривши розрахунки позивача, суд дійшов висновку про вірність здійсненого розрахунку та правомірність заявлених до стягнення 143258,90 грн інфляційних втрат та 52021,07 грн 3% річних нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у цій справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладені фактичні обставини, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи в цілому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, враховуючи задоволення позову, суд дійшов висновку судовий збір у розмірі 26494,28 грн покласти на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 232, 233, 236 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Сумихімпром (вул. Харківська п/в 12, м. Суми, Сумська область, 40003, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Волметсервіс(вул. Індустріальна, буд. 2Б, м. Луцьк, Волинська область, 43023, код ЄДРПОУ 43438 грн 00 коп. (один мільйон двісті двадцять п`ять тисяч двісті вісім гривень) заборгованості, 345796 грн 99 коп. (триста сорок п`ять тисяч сімсот дев`яносто шість гривень 99 копійок) пені, 52021 грн 07 коп. (п`ятдесят дві тисячі двадцять одна гривня 07 копійок) 3% річних, 143258 грн 90 коп. (сто сорок три тисячі двісті п`ятдесят вісім гривень 90 копійок) інфляційних втрат і 26494 грн 28 коп. (двадцять шість тисяч чотириста дев`яносто чотири гривні 28 копійок) судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі статтею 241 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Суддя В.В. Яковенко