ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2024 рокуСправа № 912/2012/23

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Коваленко Н.М.

при секретарі судового засідання Пастуховій А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу №912/2012/23 від 08.11.2023

за позовом: Фізичної особи-підприємця Головахи Сергія Володимировича (далі - ФОП Головаха С.В.), ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

до відповідача: Комунального підприємства "Ритуальна служба-спеціалізований комбінат комунально-побутового обслуговування" Кропивницької міської ради" (далі - КП "Ритуальна служба"), код ЄДР 03347520, вул. Юрія Бутусова, 18, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25030

про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу в розмірі 1 314 642,00 грн,

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача - адвокат Клюкіна С.М., ордер серія ВА №1039686 від 13.02.2024;

від відповідача (в режимі відеоконференції) - адвокат Котига І.В., ордер серія ВА №1066855 від 22.11.2023.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява ФОП Головахи С.В. до КП "Ритуальна служба" з вимогами:

1. Прийняти позовну заяву та відкрити провадження у справі.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Ритуальна служба-спеціалізований комбінат комунально-побутового обслуговування" Кропивницької міської ради" (місцезнаходження: 25030, м. Кропивницький, вул. Юрія Бутусова 18; ) на користь Фізичної особи - підприємця Головахи Сергія Володимировича (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) збитки у вигляді упущеної вигоди у сумі 1 014 642,00 грн.

3. Стягнути з Комунального підприємства "Ритуальна служба - спеціалізований комбінат комунально-побутового обслуговування" Кропивницької міської ради" (місцезнаходження: 25030, м. Кропивницький, вул. Юрія Бутусова 18; ) на користь Фізичної особи - підприємця Головахи Сергія Володимировича (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) моральну шкоду у сумі 200 000,00 грн.

4. Стягнути з Комунального підприємства "Ритуальна служба - спеціалізований комбінат комунально-побутового обслуговування" Кропивницької міської ради" (місцезнаходження: 25030, м. Кропивницький, вул. Юрія Бутусова 18; ) на користь Фізичної особи - підприємця Головахи Сергія Володимировича (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу у сумі 100 000,00 грн.

5. Стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що КП "Ритуальна служба" протягом 2020-2022 років не допускала позивача до роботи згідно свідоцтва про державну реєстрацію ФОП, що позбавило права на здійснення підприємницької діяльності позивача. Позивачем вжито всі можливі заходи щодо здійснення ним підприємницької діяльності в повному обсязі та отримання очікуваних доходів, однак такі заходи і вимоги законодавства було проігноровано відповідачем.

Ухвалою від 08.11.2023 господарський суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі №912/2012/23, ухвалив справу №912/2012/23 розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 07.12.2023 - 14:30, встановив сторонам строки для подачі заяв по суті справи.

23.11.2023 до господарського суду в межах строку, встановленого судом, від відповідача надійшов відзив №б/н від 22.11.2023, у якому останній просить відмовити в задоволенні позову повністю. Відповідач стверджує, що неодноразово звертав увагу позивача на порушення порядку надання ритуальних послуг та приведення у відповідність тарифів на такі послуги, вважає, що питання звернення до органу місцевого самоврядування та встановлення тарифів на ритуальні послуги є персональною відповідальністю суб`єкта господарювання та Кропивницькою міською радою. Відповідач вважає, що позивач порушував встановлений порядок організації поховання, а саме: поховання померлих без обов`язкового укладення договорів - замовлення; замовникам (виконавцям волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, як користувачу місця поховання (користувачу місця родинного поховання)) спеціалізованим підприємством не видано свідоцтва про поховання, чим фактично порушено осіб користувачів місця поховання на користування місцем поховання; самовільне поховання/підпоховання без належного оформлення договору - замовлення; недотримання умов пункту 3.2.1 Договору щодо встановлення та перегляду тарифів на ритуальні послуги в органі місцевого самоврядування і подання встановлених тарифів до ритуальної служби. За доводами відповідача розрахунок упущеної вигоди здійснено по максимальній більшості операцій, що відображені в обліку та звітності позивача, розрахунки аудитора є абстрактними, ґрунтуються на гіпотетичних майбутніх уявних прогнозах отримання прибутку. Крім того, відповідач не погоджується з твердженнями позивача щодо заподіяння моральної шкоди з підстав відсутності винуватості своїх дій та можливим впливом на позивача інших факторів. Відповідач також не погоджується з позовними вимогами щодо відшкодування витрат на правову допомогу з огляду на те, що позивач не надав належних та допустимих доказів обґрунтування цих вимог.

01.12.2023 до господарського суду від позивача в межах строку, встановленого судом, надійшла відповідь на відзив на позовну заяву №б/н від 30.11.2023, у якій позивач наполягає на задоволенні позову. Позивач вважає, що твердження відповідача про порушення ФОП Головаха С.В. порядку надання ритуальних послуг і неналежну діяльність є голослівним і не підтверджено жодними доводами. Вимога відповідача щодо приведення у відповідність тарифів на ритуальні послуги є протизаконною і не передбачена жодним нормативним актом, в тому числі і Порядком, на який посилається представник відповідача. При цьому, позивач наголошує, що постійно вживав всіх можливих заходів для затвердження нових тарифів. Відсутність реєстрації допущена з вини саме відповідача, оскільки позивачем для оформлення поховання надавались оригінали всіх необхідних документів, але йому безпідставно було відмовлено в їх оформленні, тим самим фактично порушено права замовників. Позивач наголосив, що всі необхідні документи в оригіналах надавалися реєстратору КП "Ритуальна служба", в той же час отримував відмову в оформленні поховання, мотивовану необхідністю затвердження нових тарифів.

05.12.2023 до господарського суду через систему "Електронний суд" в межах строку, встановленого судом, від відповідача надійшли заперечення №б/н від 05.12.2023 в порядку статті 167 Господарського процесуального кодексу України.

06.12.2023 до господарського суду від позивача надійшло клопотання №б/н від 06.12.2023 про долучення доказів з проханням долучити до матеріалів справи копії документів, що підтверджують витрати на правничу допомогу ФОП Головаха С.В. в період з 2020 року по 2022 рік.

У підготовчому засіданні 07.12.2023 оголошено перерву до 25.12.2023 на 12:00 год.

12.12.2023 до господарського суду від позивача надійшли письмові пояснення №б/н від 11.12.2023.

За ст. 161 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним.

Суд не дозволяв позивачу подавати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, позаяк не визнавав це необхідним, відповідно, вищевказані пояснення, при вирішенні даного спору по суті, судом не враховуються.

12.12.2023 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшли заперечення №б/н від 12.12.2023 на клопотання позивача про долучення доказів в порядку статті 169, 170 ГПК України.

Ухвалою від 25.12.2023 господарський суд у задоволенні клопотання №б/н від 06.12.2023 позивача про долучення доказів відмовив.

Ухвалою від 25.12.2023 господарський суд продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів, закрив підготовче провадження та призначив справу №912/2012/23 до судового розгляду по суті на 18.01.2024 об 11:00 год.

У судовому засіданні 18.01.2024 оголошено перерву до 25.01.2024 о 15:30 год.

25.01.2024 до господарського суду від позивача надійшло клопотання №б/н від б/д перенести судовий розгляд на іншу дату.

Протокольною ухвалою від 25.01.2024 оголошено перерву в судовому засіданні до 13.02.2024 о 15:00 год.

09.02.2024 до господарського суду від позивача надійшло клопотання №б/н від 09.02.2024 про виклик експерта з вимогами:

Повернутися до розгляду справи у підготовчому провадженні.

Викликати як експерта Швиданенко Діну Вікторівну для надання роз`яснень висновку дослідження і надання відповідей на питання суду та учасників справи.

Крім того, 09.02.2024 від позивача до господарського суду надійшло клопотання №б/н від 09.02.2024 про призначення експертизи з вимогами:

1. Повернутися на стадію підготовчого провадження.

2. Призначити судову економічну експертизу у справі №912/2012/23.

3. Проведення експертизи доручити Кіровоградському науково-дослідному експертно - криміналістичному центру МВС України.

4. На вирішення експертизи поставити наступне питання:

- чи підтверджується документально розмір упущеної вигоди ФОП Головаха С.В., розрахований аудитором Л.Пайковою в аудиторському звіті від 07.08.2023 року в сумі 1014 642,00 грн. за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2022 року, заподіяної у договірних відносинах між ФОП Головаха С.В. та КП "Ритуальна служба - спеціалізований комбінат комунально-побутового обслуговування" Кропивницької міської ради".

Ухвалою від 13.02.2024 господарський суд у задоволенні вимог, викладених у п. 1. клопотання №б/н від 09.02.2024 позивача про призначення експертизи та у п. 1. клопотання №б/н від 09.02.2024 позивача про виклик експерта, про повернення до розгляду справи у підготовчому засіданні, відмовив; клопотання №б/н від 09.02.2024 позивача про виклик експерта залишив без розгляду; клопотання №б/н від 09.02.2024 позивача про призначення експертизи залишив без розгляду.

У судовому засіданні 13.02.2024 оголошено перерву до 16.02.2024 об 11:00 год.

16.02.2024 до господарського суду від відповідача надійшла заява №б/н від 16.02.2024 про надання можливості підготовки доказів щодо витрат на професійну правничу допомогу в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України з вимогами:

1. Прийняти заяву до розгляду.

2. У разі відмови у задоволенні позовних вимог, надати можливість подання відповідних доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, щодо витрат на професійну правничу допомогу, їх обсягу та вартості, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У судовому засіданні 16.02.2024 представник позивача підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні, представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини сторін.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, 23.06.2003 Головаха С.В. зареєстрований як фізична особа - підприємець (РНОКП ), про що свідчить запис у вказаному реєстрі за номером 0007113.

Основним видом господарської діяльності ФОП Головаха С.В. є організування поховань і надання суміжних послуг (КВЕД 96.03).

Згідно із Законом України "Про поховання та похоронну справу" КП "Ритуальна служба" наділене правом укладати договори про надання ритуальних послуг із суб`єктами господарювання.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 06.08.2020 у справі №912/1044/20 позов ФОП Головаха С.В. до КП "Ритуальна служба" про визнання договору укладеним задоволено, визнано укладеним договір про надання ритуальних послуг між ФОП Головаха С.В. (далі - Виконавець послуг) та КП "Ритуальна служба" (далі - Ритуальна служба) в редакції, що вказана у судовому рішенні (далі - Договір).

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 02.11.2020 у справі №912/1044/20 рішення Господарського суду Кіровоградської області від 06.08.2020 у справі №912/1044/20 залишено без змін.

Таким чином, вказане рішення господарського суду набрало законної сили 02.11.2020.

На даний час Договір є укладеним на підставі зазначеного рішення суду.

За умовами п. 1. Договору його предметом є надання ритуальних послуг.

Відповідно до п. 1.2. Договору взаємовідносини між Ритуальною службою і Виконавцем послуг регулюються Конституцією України, Законом України "Про поховання та похоронну справу", іншим законодавством України та цим договором.

Згідно з п. 3.1.1., 3.1.6., 3.1.7. Ритуальна служба зобов`язана при зверненні особи, що зобов`язалася поховати померлого, забезпечити укладання договорів-замовлень, урахувавши при цьому побажання Замовника щодо Виконавців послуг. Створити рівні умови Виконавцям послуг. Забезпечити своєчасне оформлення договору-замовлення та в термін не більше трьох годин (але до кінця робочого дня) передати інформацію про замовлення Виконавцю послуг.

У п. 3.2.1. визначено, що Виконавець послуг зобов`язаний подати до ритуальної служби перелік ритуальних послуг, їх характеристику та вартість. У разі внесення змін до вартості ритуальних послуг Виконавець послуг забезпечує доведення нової ціни до ритуальної служби шляхом передачі документів до ритуальної служби на протязі 10 днів.

Положеннями п. 7.1. Договору передбачено, що він набирає чинності з моменту набрання законної сили судовим рішенням і діє, відповідно з приписами пункту 8.2. Типового положення про ритуальну службу в Україні, затвердженого Наказом державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 19.11.2003 №193, протягом трьох років, з моменту набрання чинності.

Однак, як стверджує позивач, до цього часу він не допускається відповідачем до здійснення господарської діяльності відповідно до умов договору, який визнано судом укладеним, з посиланням на відсутність тарифів на надання таких послуг.

Позивач звертався до КП "Ритуальна служба" з листами від 26.11.2020, 30.04.2021, 01.10.2021 з вимогою припинити протиправну поведінку та організувати співпрацю з ФОП Головаха С.В. відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору.

При цьому, відповідач у своїх листах від 11.11.2020, 03.08.2021, 26.08.2021, 28.09.2021, 06.10.2021, 12.11.2021, 07.12.2021 звертав увагу ФОП Головаха С.В. на те, що тарифи останнього на ритуальні послуги, які визначені необхідним мінімальним переліком окремих видів ритуальних послуг, встановлені рішенням №704 від 28.12.2016 виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, на даний час є економічно не обґрунтованими, оскільки з моменту їх встановлення багаторазово змінились економічні чинники, які впливають на їх формування. Тому, у вказаних листах відповідачем наголошувалось про необхідність надання переліку ритуальних послуг, їх характеристику та вартість відповідно до Порядку встановлення та перегляду тарифів на ритуальні послуги, які визначені необхідним мінімальним переліком окремих видів ритуальних послуг, затвердженого рішенням №380 від 25.08.2020 виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького.

На переконання позивача, останнім надано до КП "Ритуальна служба" тарифи, які до цього часу не скасовані виконкомом, отже, є дійсними.

Так, згідно рішення №704 від 28.12.2016 виконавчого комітету Кіровоградської міської ради "Про встановлення тарифів на ритуальні послуги, визначені необхідним мінімальним переліком окремих видів ритуальних послуг" встановлено тарифи на ритуальні послуги, в тому числі, що надаються ФОП Головаха С.В. згідно з додатком 4.

Рішенням №380 від 25.08.2020 виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького "Про затвердження Порядку встановлення та перегляду тарифів на ритуальні послуги, які визначені необхідним мінімальним переліком окремих видів ритуальних послуг" затверджено вказаний порядок.

Відповідно до п. 1 рішення №569 від 02.11.2020 виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького "Про встановлення тарифів на ритуальні послуги, визначені необхідним мінімальним переліком окремих видів ритуальних послуг" встановлено тарифи на ритуальні послуги, що надаються ТОВ "Ритуал-Кіровоград", ТОВ "ФЕНІКС-АС", ФОП Алмаєва Ю.О., ФОП Денисенко В.Ю., ФОП Дуброва Г.І., ФОП Дядик М.П., ФОП Нікітін Б.М., ФОП Половий Г.О., ФОП Федішов І.В.

Пунктом 2. вказаного рішення визнано такими, що втратили чинність, серед іншого, додатки 1, 2, 6 рішення №704 від 28.12.2016 виконавчого комітету.

При цьому, затверджені вказаним рішення тарифи для ФОП Головахи С.В. містяться в додатку №4.

Тому, за доводами позивача, тарифи на надання послуг, які затверджені для ФОП Головаха С.В. у 2016 році не скасовані та були діючими.

Разом з тим, як стверджує позивач він неодноразово звертався до Кропивницької міської ради із проханням затвердити тарифи, шляхом направлення відповідних заяв з додатками, а саме: 11.11.2020, 07.12.2020, 20.01.2021, 23.02.2021, 03.03.2021, 01.12.2021, 11.01.2022, але безрезультатно.

Згідно відповідей Кропивницької міської ради, наявних в матеріалах справи, зокрема, на листи від 03.03.2021, 01.12.2021, повідомлено ФОП Головаху С.В., що за результатами голосування проект рішення не набрав необхідну кількість голосів для його прийняття.

У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправною бездіяльність виконавчого комітету Кропивницької міської ради за результатами розгляду заяви ФОП Головахи С.В. від 01.12.2021 та зобов`язання міської ради прийняти рішення про затвердження тарифів на надання ритуальних послуг.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.04.2022 у справі №340/1465/22 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Виконавчого комітету Кропивницької міської за результатами розгляду заяви ФОП Головахи С.В. від 01.12.2021 з додатками, щодо встановлення тарифів на ритуальні послуги, визначені необхідним мінімальним переліком. Зобов`язано Виконавчий комітет Кропивницької міської ради повторно розглянути на першому черговому засіданні, яке відбудеться після вступу в законну силу рішення суду, заяву ФОП Головахи С.В. від 01.12.2021 з додатками, щодо встановлення тарифів на ритуальні послуги, визначені необхідним мінімальним переліком, з урахуванням правового висновку суду, та прийняти відповідне рішення.

Зазначене судове рішення набрало законної сили 26.05.2022.

14.06.2022 на виконання вказаного рішення суду Виконавчим комітетом Кропивницької міської ради прийнято рішення №328 "Про встановлення тарифів на ритуальні послуги, визначені необхідним мінімальним переліком окремих видів ритуальних послуг", яким встановлено тарифи на ритуальні послуги, що надаються ФОП Головаха С.В., згідно з додатком.

Крім того, про порушення прав ФОП Головахи С.В. на його думку, свідчить рішення №54/29/р/к від 17.08.2020 Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, яким визнано бездіяльність Комунального підприємства "Ритуальна служба - спеціалізований комбінат комунально-побутового обслуговування", що полягає у не укладанні з ФОП Головахою С.В. договору про надання ритуальних послуг при наявності всього переліку документів, передбаченого пунктом 8 Типового положення про ритуальну службу в Україні, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого п. 3 ст. 50, ч. 1 ст. 15 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних дій органів адміністративно - господарського управління та контролю, які призвели до обмеження конкуренції на ринку ритуальних послуг; зобов`язано КП "Ритуальна служба - спеціалізований комбінат комунально-побутового обслуговування" припинити бездіяльність шляхом укладання договору про надання ритуальних послуг з ФОП Головахою С.В.

В подальшому за результатами розгляду справи №54/29-21, рішенням №54/32-р/к від 17.08.2021 Адміністративної колегії Південно - східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України визнано бездіяльність КП "Ритуальна служба", яка полягає у нерозміщенні наочної інформації про надання ФОП Головахою С.В. ритуальних послуг в територіальних межах Кропивницької міської об`єднаної територіальної громади, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого п. 3 ст. 50, ч. 1 ст. 15 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді антиконкурентних дій органів адміністративно - господарського управління та контролю, які призвели до обмеження конкуренції на ринку ритуальних послуг в територіальних межах Кропивницької міської об`єднаної територіальної громади і зобов`язано КП "Ритуальна служба" припинити вказане порушення шляхом забезпечення у доступному для огляду місці, у якому проводиться оформлення замовлень на організацію та проведення поховання померлого, надання замовнику наочної інформації про надання ФОП Головахою С.В. ритуальних послуг в територіальних межах Кропивницької міської об`єднаної територіальної громади.

Однак, як вказує позивач, незважаючи на наявність таких рішень, протягом 2020-2022 років ФОП Головаха С.В. не допускався КП "Ритуальна служба" до здійснення господарської діяльності, що позбавило позивача права на отримання очікуваних доходів.

Крім того, позивач зазначає, що в разі виявлення бажання замовників, щоб поховання близької їм людини було здійснено саме ФОП Головаха С.В., вказаним особам надходили телефонні дзвінки від працівників КП "Ритуальна служба" із поясненнями про неукладеність з ФОП Головахою С.В. відповідного договору (за наявності в той час відповідного рішення суду, що набрало законної сили), а тому у замовника в разі поховання саме цим суб`єктом господарювання виникнуть в подальшому проблеми, він не зможе отримати свідоцтво про поховання, і як наслідок, встановити намогильні споруди на місці поховання.

Як наголошує позивач, такі дзвінки були непоодинокими, здійснювалися майже всім замовникам ФОП Головаха С.В., зокрема, ОСОБА_1 , ОСОБА_2.

Після відповідних телефонних дзвінків, деякі особи відмовлялися від послуг ФОП Головахи С.В., що спричиняло останньому матеріальні збитки та моральні страждання, втрату авторитету на даному ринку послуг.

При цьому, позивач працює в сфері надання ритуальних послуг з 2003 року, не має жодних нарікань, всі, хто звертався до позивача з метою поховання своїх близьких, будучи задоволені організацією поховання в разі нагоди зверталися знову саме до нього, рекомендували його як відповідального і добросовісного виконавця своїм знайомим.

Позивач зауважує, що у зв`язку із ситуацією, яка виникла з КП "Ритуальна служба", неможливістю здійснювати свою діяльність як в минулі роки, ФОП Головаха С.В. втратив багатьох клієнтів, що позначилося на його авторитеті, призвело до погіршення стану здоров`я та втрати доходу.

Для визначення упущеної вигоди ФОП Головаха С.В., заподіяних йому порушенням зобов`язання у договірних відносинах між суб`єктами господарювання, позивачем (замовник) замовлено аудит в аудиторській фірмі "Аудит - Юнікс" (виконавець), про що укладено договір №57-02/23 від 20.07.2023, відповідно до п. 1. якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання виконати погоджені процедури, надання аудиторського звіту з надання впевненості щодо визначення упущеної вигоди фізичною особою - підприємцем, заподіяних йому порушенням зобов`язання у договірних відносинах між суб`єктами господарювання та їх документальним підтвердженням у період з 01.01.2019 по 31.12.2022.

Згідно з п. 4.1.2 зазначеного договору виконавець складає та передає замовнику для підписання акт здачі-приймання виконаних робіт та аудиторський звіт.

За виконання робіт за цим договором, замовник сплачує виконавцю винагороду у розмірі 5 000,00 грн, без ПДВ (п. 6.1 договору).

Наведений договір підписано сторонами та скріплено печатками.

Згідно квитанції від 09.08.2023 замовником сплачено 5 000,00 грн за послуги аудиту.

За результатами проведеного аудиту складено аудиторський звіт від 07.08.2023, відповідно до якого за проведеними узгодженими процедурами щодо визначення упущеної вигоди ФОП Головахою С.В., заподіяних йому порушенням зобов`язання у договірних відносинах між суб`єктами господарювання та їх документальним підтвердженням визначено таке:

- протягом звітного періоду доходи ФОП Головахи С.В. сформовані та відображені вірно у періоді 2020 - 2022 р.р. та забезпечені документальним підтвердженням;

- за результатами проведених аналітичних процедур аудитором констатовано, що у ФОП Головахи С.В. була реальна можливість отримати визначені ним основні доходи за 2020-2021 роки у сумі 1 014 642,0 грн (779 974,0 + 234 668,0) і тільки неправомірні дії (за рішенням суду) КП "Ритуальна служба - спеціалізований комбінат комунально-побутового обслуговування" стали достатньою причиною, яка позбавила ФОП Головаху С.В. можливості їх отримати.

Аудиторський звіт з додатками підписано директором Аудиторської фірми "Аудит - Юнікс" у формі товариства з обмеженою відповідальністю, аудитором Людмилою Панковою.

Для підтвердження розміру упущеної вигоди ФОП Головахи С.В., розрахований аудитором Пайковою Л.М. у аудиторському звіті від 07.08.2023 в сумі 1 014 642,00 грн, заподіяної у договірних відносинах між ФОП Головаха С.В. та КП "Ритуальна служба", позивачем замовлено експертне економічне дослідження на підставі договору №262 від 12.09.2023, за умовами якого виконавець (Кіровоградський науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України) зобов`язався у 2023 році виконати замовнику (ФОП Головаха С.В.) послуги, зазначені в рахунках - фактурах, акті виконаних послуг, а замовник - прийняти і оплатити виконані послуги: проведення експертних досліджень, оцінки майна, майнових прав і професійної оціночної діяльності на замовлення фізичних або юридичних осіб: дослідження економічні.

Ціна цього договору становить 7 170,00 грн, у тому числі ПДВ - 1 195,00 грн (п. 3.1. договору).

Наведений договір підписано сторонами та скріплено печатками.

Згідно квитанції від 12.09.2023 замовником сплачено 7 170,00 грн за послуги.

Відповідно до висновку №ЕД-19/112-23/8888-ЕК від 22.09.2023, розмір упущеної вигоди ФОП Головаха С.В., розрахований аудитором Людмилою Панковою у аудиторському звіті від 07.08.2023 в сумі 1 014 642,00 грн (779 974,00 + 234 668,00) за період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2021 року, заподіяної у договірних відносинах між ФОП Головаха С.В. та КП "Ритуальна служба - спеціалізований комбінат комунально - побутового обслуговування" Кропивницької міської ради" арифметично та документально підтверджується у порівняні з даними базового періоду - 2019 року.

Зазначений висновок підписано судовим експертом Кіровоградського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Швиданенко Д.В.

З урахуванням наведеного, позивач вважає, що мав реальну можливість отримати дохід від надання ритуальних послуг в розмірі 1 014 642,00 грн за період 2020 - 2021 роки, однак був протиправно позбавлений такої можливості, внаслідок чого позивачу завдано і моральної шкоди, яка полягає у приниженні честі, гідності та ділової репутації, порушенні нормальних життєвих зв`язків з родиною та оточуючими людьми, погіршенні стану здоров`я, душевні страждання, психологічне напруження, переживання, розчарування, психологічний стрес.

Отже, позивач вважає, що протиправними діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в 200 000,00 грн.

Крім того, позивач вказує, що з січня 2020 року по теперішній час, ФОП Головаха С.В. вимушений користуватися послугами адвокатів з надання правничої допомоги, оскільки позивач не має юридичної освіти, не є адвокатом і не міг захищати себе самостійно, тим більш у судах.

На думку позивача надання такої допомоги, її оплата викликана саме протиправними діями відповідача.

Тому, позивач заявив до стягнення витрати на правничу допомогу в розмірі 100 000,00 грн.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом.

Розглядаючи спір по суті, господарський суд враховує таке.

За правилом частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

У частині 2 статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що права та законні інтереси суб`єктів господарювання захищаються шляхом, зокрема, відшкодування збитків.

Відповідно до положень частин 1, 2 та 3 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Правовідносини щодо відшкодування збитків врегульовані, зокрема, і положеннями глави 25 "Відшкодування збитків у сфері господарювання" ГК України та глави 82 "Відшкодування шкоди" Розділу ІІІ "Окремі види зобов`язань" Книги п`ятої "Зобов`язальне право" ЦК України.

Частиною першою статті 1166 ЦК України унормовано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно частини 3 статті 147 ГК України збитки, завдані суб`єкту господарювання порушенням його майнових прав громадянами чи юридичними особами, а також органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, відшкодовуються йому відповідно до закону.

Статтею 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ч. 1 ст. 225 ГК України).

Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів як учасника певних суспільних відносин і що виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Як зазначено вище, збитки як правова категорія включають в себе й упущену (втрачену) вигоду, яка відрізняється від реальних збитків тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення.

Тобто, упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

Таким чином, упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення:

1) протиправної поведінки особи (боржника);

2) збитків, заподіяних такою особою;

3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи та збитками;

4) вини особи, яка заподіяла збитки, у тому числі встановлення заходів, вжитих кредитором для одержання такої вигоди. За відсутності одного з елементів складу цивільного правопорушення не настає відповідальності з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.10.2018 у справі №908/2261/17, від 31.07.2019 у справі №910/15865/14, від 30.09.2021 у справі №922/3928/20.

Водночас, протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності).

Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага тощо.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.

Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Тому, звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на кредитора (позивача) обов`язок також довести, окрім наведеного, реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання.

Окрім того, позивачу (кредитору) слід довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача (боржника) стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №750/8676/15-ц (провадження №14-79цс18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.06.2020 у справі №910/12204/17, від 16.06.2021 у справі №910/14341/18).

Тобто, вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №127/16524/16-ц (провадження №61-22106св18)).

Також позивач (кредитор) повинен довести факти вжиття ним певних заходів щодо одержання таких доходів. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягає відшкодуванню (подібні висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.12.2019 у справі №908/2486/18, від 15.10.2020 у справі №922/3669/19, від 16.06.2021 у справі №910/14341/18).

Крім того, Верховний Суд у постанові від 10.03.2020 у справі №908/3209/16 зазначив, що відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку, є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.

При цьому слід мати на увазі, що тлумачення змісту частини другої статті 22 ЦК України, частини другої статті 224, статті 225 ГК України свідчить, що упущена вигода, будучи складовою поняття "збитки", на відміну від реальних збитків, фактичну вартість яких можна виявити на основі оцінки прямих майнових втрат, завданих особі, пов`язана з тим реальним приростом, збільшенням її майнової сфери, якого можна було б очікувати за звичайних обставин, якби ці обставини не були порушені неправомірною поведінкою боржника.

Визначаючи розмір збитків у вигляді упущеної вигоди, необхідно також враховувати функцію, яку повинно виконувати відповідне відшкодування. Такою функцією передусім є компенсаційна функція, яка виходить з неприпустимості збагачення потерпілої сторони зобов`язання (кредитора) та визначає своїм завданням компенсацію кредитору дійсних негативних наслідків порушення його прав. Іншими словами відновлення майнового стану кредитора за рахунок боржника має здійснюватися з розрахунку еквівалентності, співмірності між собою відшкодування та збитків.

Відтак, при визначенні розміру збитків у вигляді упущеної вигоди слід керуватися такими критеріями її розрахунку (обчислення), як:

1) звичайні обставини (умови цивільного/господарського обороту);

2) розумні витрати;

3) компенсаційність відшкодування збитків.

Суд звертає увагу, що відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, як форма цивільно-правової відповідальності, застосовується з метою захисту порушених (невизнаних) цивільних прав й інтересів та полягає у відшкодуванні правопорушником вартості майнових вигод, які потерпіла особа могла б мати, якби її суб`єктивне право не було порушеним (невизнаним).

Підсумовуючи, така міра відповідальності як відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди насамперед спрямована на захист (відновлення) порушеного права потерпілого, що цілком узгоджується із приписами частини другої статті 216 ГК України, якою визначено, що застосування господарських санкцій, якими у розумінні частини другої статті 217 ГК України є відшкодування збитків, повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.10.2023 у справі №910/3317/21.

Згідно з нормами частин 1, 2 статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Частиною 4 статті 623 ЦК України визначено, при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

З аналізу вищевикладеного, слідує що саме на кредитора покладений обов`язок довести розмір збитків, заподіяних йому порушенням зобов`язання.

При цьому, кредитор повинен не лише точно підрахувати розмір збитків, але й підтвердити їх документально. При обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум або інших цінностей, якби зобов`язання було виконано боржником належним чином.

Окрім цього, при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Відповідно до ч. 1ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: баланс ймовірностей (balance of probabilities) або перевага доказів (preponderance of the evidence); наявність чітких та переконливих доказів (clear and convincing evidence); поза розумним сумнівом (beyond reasonable doubt). Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.01.2022 у справі №917/996/20).

За загальними правилами судового процесу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. (ст. 13 ГПК України)

В обґрунтування розрахунку заявленої до стягнення суми збитків у вигляді упущеної вигоди в розмірі 1 014 642,00 грн позивачем надано до суду аудиторський звіт від 07.08.2023 та висновок експертного дослідження №ЕД-19/112-23/8888-ЕК від 22.09.2023.

Згідно аудиторського звіту від 07.08.2023 аудитором визначено, що у ФОП Головахи С.В. була реальна можливість отримати визначені ним основні доходи за 2020-2021 роки у сумі 1 014 642,0 грн (779 974,0 + 234 668,0) і тільки неправомірні дії (за рішенням суду) КП "Ритуальна служба - спеціалізований комбінат комунально - побутового обслуговування" стали достатньою причиною, яка позбавила ФОП Головаху С.В. можливості їх отримати.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про аудит фінансової звітності та аудиторську діяльність" аудит фінансової звітності - аудиторська послуга з перевірки даних бухгалтерського обліку і показників фінансової звітності та/або консолідованої фінансової звітності юридичної особи або представництва іноземного суб`єкта господарювання, або іншого суб`єкта, який подає фінансову звітність та консолідовану фінансову звітність групи, з метою висловлення незалежної думки аудитора про її відповідність в усіх суттєвих аспектах вимогам національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку, міжнародних стандартів фінансової звітності або іншим вимогам; аудиторський звіт - документ, підготовлений суб`єктом аудиторської діяльності відповідно до міжнародних стандартів аудиту та вимог цього Закону за результатами аудиту фінансової звітності (консолідованої фінансової звітності, комбінованої фінансової звітності).

Згідно вимог ст. 14 Закону України "Про аудит фінансової звітності та аудиторську діяльність" аудиторський звіт передбачає надання впевненості користувачам шляхом висловлення незалежної думки аудитора про відповідність в усіх суттєвих аспектах фінансової звітності та/або консолідованої фінансової звітності вимогам національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку, міжнародних стандартів фінансової звітності або іншим вимогам.

Таким чином, виходячи з аналізу вказаних норм суд зазначає, що аудиторський звіт - це документ, засвідчений підписом та печаткою аудитора (аудиторської фірми), який складається в установленому порядку за наслідками проведення аудиту і містить висновок стосовно достовірності звітності, повноти і відповідності чинному законодавству та встановленим нормативам бухгалтерського обліку фінансово-господарської діяльності.

В аудиторському звіті від 07.08.2023 аудитор лише висловив свою незалежну думку щодо визначення упущеної вигоди суб`єкта господарювання - ФОП Головахи С.В.

При цьому, такий звіт не має обов`язкового чи преюдиціального характеру.

Встановлене аудитором за результатом виконаних аналітичних процедур визначення упущеної вигоди позивача підлягає доказуванню позивачем та оцінці судом на загальних підставах за правилами, встановленими чинним ГПК України.

Отже, сам лише аудиторський звіт від 07.08.2023 не є підставою для стягнення з відповідача визначених у вказаному звіті сум та не звільняє сторону від процесуального обов`язку доводити свої вимоги іншими належними та допустимими доказами.

Разом з тим, документів, на підставі яких аудитором Аудиторської фірми "Аудит - Юнікс" у формі товариства з обмеженою відповідальністю визначено суму упущеної вигоди матеріали справи не містять та позивачем суду не надано.

Як вже зазначалося, при обрахунку розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум, або інших цінностей, якби права позивача не були порушені. Нічим не підтверджені розрахунки про можливі доходи до уваги братися не можуть.

Враховуючи вищевикладене, суд відхиляє аудиторський звіт від 07.08.2023, як належний та допустимий доказ на підтвердження упущеної вигоди на заявлену суму 1 014 642,00 грн, оскільки аудиторський звіт не є первинним документом бухгалтерського чи фінансового обліку та не носить обов`язковий характер.

Як вже зазначено, для підтвердження розміру упущеної вигоди ФОП Головахи С.В., розрахованої аудитором у аудиторському звіті від 07.08.2023, позивачем замовлено експертне економічне дослідження, за результатами якого складено висновок експертного дослідження №ЕД-19/112-23/8888-ЕК від 22.09.2023, який підписано судовим експертом Кіровоградського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Швиданенко Д.В.

Призначення судових експертиз та експертних досліджень (далі - експертизи та дослідження) судовим експертам державних спеціалізованих науково-дослідних установ судових експертиз Міністерства юстиції України (далі - експертні установи) та атестованим судовим експертам, які не є працівниками державних спеціалізованих установ (далі - експерти), їх обов`язки, права та відповідальність, організація проведення експертиз та оформлення їх результатів здійснюються у порядку, визначеному Кримінальним процесуальним, Цивільним процесуальним, Господарським процесуальним кодексами України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Кодексом адміністративного судочинства України, Митним кодексом України, Законами України "Про судову експертизу", "Про виконавче провадження", іншими нормативно-правовими актами з питань судово-експертної діяльності та Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 №53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 №1950/5) (далі - Інструкція).

Слід зазначити, що відповідно до Інструкції, експертні дослідження виконуються в порядку, передбаченому для проведення судових експертиз, в т.ч. потребують спеціальних знань та використання методів судової експертизи.

Відповідно до п. 1.8. Інструкції результати проведення експертиз та експертних досліджень викладаються у письмовому документі - висновку експерта.

Висновок експертного дослідження складається за структурою та змістом як і висновок експерта.

Проте, наявний у справі висновок експертного дослідження №ЕД-19/112-23/8888-ЕК від 22.09.2023 не може бути визнаний належним та допустимий доказом, з огляду на таке.

За приписами частин 1, 2 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно вимог частин 1, 2 статті 98 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

За положеннями ч. 7 ст. 98 ГПК України у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Статтею 101 ГПК України передбачено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Частиною 6 ст. 101 ГПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права та обов`язки, що і експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Згідно з ч. 5 ст. 101 ГПК України у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Разом з тим, у висновку експертного дослідження №ЕД-19/112-23/8888-ЕК від 22.09.2023 не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Відповідно до ст. 78 ГПК України судом не приймаються докази, одержані з порушенням закону. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №522/1029/18.

Таким чином, зазначений висновок експерта не є належним та допустимим доказом, тому такий висновок не приймається судом.

Тому, беручи до уваги, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували обставини вказані в аудиторському звіті, зважаючи, що встановлені у вказаному звіті обставини підлягають доказуванню стороною та оцінці судом на загальних підставах за правилами, встановленими чинним ГПК України, суд дійшов висновку про те, що позивачем необґрунтовано наявність та розмір збитків, які останній просить стягнути з відповідача.

Інших доказів, на підставі яких можливо було б визначити суму збитків за заявлений період позивачем суду не надано.

З огляду на викладене, враховуючи те, що позивачем не доведено такий елемент цивільного правопорушення, як розмір упущеної вигоди, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для настання для відповідача цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування позивачу упущеної вигоди в розмірі 1 014 642,00 грн, та відповідно у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог у відповідній частині.

Щодо позовної вимоги про стягнення 200 000,00 грн моральної шкоди, суд зазначає таке.

Відшкодування моральної шкоди передбачено статтею 23 ЦК України, відповідно до якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Приписами ч. 1, 2 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

З аналізу наведеної норми зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає лише за умови, що ця шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності) чи неправомірного рішення. Тобто, заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю, рішеннями) інших осіб.

За загальним правилом, зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає з вини відповідача. У справах про відшкодування моральної шкоди, позивач має довести, які саме дії спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

В обґрунтування вимоги про стягнення моральної шкоди, позивач посилається на протиправні дії відповідача, що стали підставою для звернення до суду з позовом про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди.

Враховуючи, що позивачем не доведено наявності цивільного правопорушення з боку відповідача, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди у вказаному розмірі.

З приводу вимоги про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у сумі 100 000,00 грн, суд враховує таке.

Обґрунтовуючи наведені вимоги позивач посилається не те, що з січня 2020 року по теперішній час, ФОП Головаха С.В. вимушений користуватися послугами адвокатів з надання правничої допомоги, оскільки позивач не має юридичної освіти, не є адвокатом і не міг захищати себе самостійно, тим більш у судах.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини у справі "Баришевський проти України", "Двойних проти України", заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Частинами першою, третьою статті 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура, засади організації і діяльності якої та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.

Зазначеним положенням Конституції України кореспондує стаття 16 ГПК України, положеннями якої передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, а представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Виходячи з аналізу положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

Одним із принципів господарського судочинства, який передбачено положеннями статті 129 ГПК України, є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Виходячи із системного аналізу положень частини восьмої статті 129, частини третьої статті 126 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Також, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.07.2021 у справі №922/2604/20.

На підтвердження понесених ФОП Головахою С.В. витрат на правничу допомогу в період з 2020 року по 2022 рік у заявленому розмірі позивачем подано копії документів, доданих до клопотання №б/н від 06.12.2023 про долучення доказів.

Проте, ухвалою від 25.12.2023 суд відмовив у задоволенні вказаного клопотання, оскільки зазначені докази подані позивачем після закінчення процесуальних строків.

Таким чином, розгляд справи здійснюється без їх урахування.

Інших доказів на підтвердження вказаних витрат позивач суду не подав, в матеріалах справи відсутні.

Крім того, суд враховує, що до складу заявлених позивачем витрат на правничу допомогу входять також витрати, пов`язані з розглядом справи про адміністративне правопорушення Кіровським районним судом м. Кіровограда, адміністративної справи Кіровоградським окружним адміністративним судом.

Разом з тим, витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.

Аналогічну правову позицію закріплено у постанові Верховного Суду від 01.06.2020 у справі №910/12945/19.

Такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №489/5045/18).

Законодавством не передбачено можливості стягнення витрат на оплату правової допомоги в адміністративній справі у порядку господарського судочинства, як і немає правових підстав для ототожнення витрат на правову допомогу і шкоди (збитків) у розумінні положень чинного законодавства.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19.09.2019 у справі №925/245/19.

З огляду на викладене, господарський суд відмовляє у задоволенні позову у вказаній частині.

За таких обставин, правові підстави для задоволення позовних вимог позивача, на переконання суду, відсутні, тому господарський суд відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі.

У відповідності до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у справі покладаються на позивача.

Крім того, господарським судом враховано, що 16.02.2024 до господарського суду через систему "Електронний суд" від відповідача надійшла заява №б/н від 16.02.2024 про надання можливості підготовки доказів щодо витрат на професійну правничу допомогу в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Керуючись ст. 73-74, 76-77, 123, 129, 233, 236-238, 240-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копії рішення направити позивачу засобами поштового зв`язку та на e-mail: , відповідачу через систему "Електронний суд".

Повне рішення складено 21.02.2024.

Суддя Н.М. Коваленко

Повідомити учасників справи про відсутність у суду технічної можливості надавати інформацію про вебадресу судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, одночасно з врученням (надсиланням/видачі) копії повного або скороченого такого рішення до затвердження Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його вебадресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://court.gov.ua/fair/sud5013.