ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

16.02.2024 м. Івано-ФранківськСправа № 909/663/22

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Валєєвої Т.Е.,

розглянувши заяву Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківськшкірсировина" від 13.02.2024 б/н (вх.№1242/24 від 13.02.2024) про забезпечення позову у справі

за позовом Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківськшкірсировина"

(вул. Пресмашівська, буд. 10, с. Хриплин, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, 76495; адреса для листування: вул. Василя Стуса, 38, м. Івано-Франківськ, 76003. )

до відповідача 1: Державного підприємства "СЕТАМ"

(вул. Стрілецька, 4-6, м. Київ, 01001)

до відповідача 2: Приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачука Любомира Михайловича

(вул. Старозамкова, 2, м. Івано-Франківськ, 76018)

до відповідача 3: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Траст Фінанс"

(вул. Софіївська, 10, прим. 4, м. Київ, 01101)

до відповідача 4: Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськмінерал-Цемент"

(вул. Тичини, 1, м. Івано-Франківськ, 76019)

про визнання недійсними результатів електронного аукціону (торгів), скасування рішення про реєстрацію права власності та запису про право власності

без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Івано-Франківської області знаходиться справа №909/663/22 за позовом Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківськшкірсировина" (далі - ПАТ "Івано-Франківськшкірсировина", позивач) до Державного підприємства "СЕТАМ" (далі - ДП "СЕТАМ", відповідач 1), Приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачука Любомира Михайловича (далі - ПВ Ткачук Л.М., відповідач 2), Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Траст Фінанс" (далі - ТОВ "Фінансова Компанія "Траст Фінанс", відповідач 3), Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськмінерал-Цемент" (далі - ТОВ "Івано-Франківськмінерал-Цемент", відповідач 4) про визнання недійсними результатів електронного аукціону (торгів), скасування рішення про реєстрацію права власності та запису про право власності.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 29.12.2022 відмовлено у задоволенні заяви позивача (вх.№15771/22 від 08.12.2022) про забезпечення позову.

21.07.2023 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 16.08.2023 (відповідну ухвалу занесено до протоколу судового засідання).

15.08.2023 до суду надійшло клопотання позивача (вх.№11802/23) про повернення справи на стадію підготовчого провадження з метою розгляду питання про призначення у справі судової оціночно-будівельної експертизи.

06.11.2023 суд повернувся на стадію підготовчого провадження для розгляду клопотання про призначення у справі судової оціночно-будівельної експертизи (відповідну ухвалу занесено до протоколу судового засідання).

Провадження у справі перебуває на стадії підготовчого засідання.

Хід розгляду справи викладено в попередніх ухвалах суду та протоколах судового засідання.

29.01.2024 суд відклав підготовче засідання на 28.02.2024.

13.02.2024 до суду надійшла заява позивача від 13.02.2024 б/н (вх.№1242/24) про забезпечення позову шляхом:

1) накладення арешту на адміністративно-виробничі та складські приміщення, що знаходяться за адресою: Івано-Франківська обл., Івано-Франківський р-н, с. Хриплин, вул. Пресмашівська, буд. 10, приміщення 1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040; номер відомостей про речове право: 50557775) та приміщення 2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040; номер відомостей про речове право: 50558115);

2) заборони ТОВ "Івано-Франківськмінерал-Цемент" (76019, м. Івано-Франківськ, вул.Тичини,1, ) вчиняти будь - які дії, спрямовані на відчуження та надання в безоплатне чи платне користування, переобладнання, перереєстрацію об`єктів нерухомого майна: адміністративно-виробничих та складських приміщень, що знаходяться за адресою: Івано-Франківська обл., Івано-Франківський р-н, с. Хриплин, вул. Пресмашівська, буд. 10, приміщення 1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040; номер відомостей про речове право: 50557775) та приміщення 2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040; номер відомостей про речове право: 50558115);

3) заборони особам, уповноваженим на вчинення реєстраційних дій у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, вчиняти дії, щодо вчинення реєстраційних дій на об`єкти нерухомого майна, а саме: адміністративно-виробничих та складських приміщень що знаходяться за адресою: Івано-Франківська обл., Івано-Франківський р-н, с. Хриплин, вул. Пресмашівська, буд. 10, приміщення 1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040; номер відомостей про речове право: 50557775) та приміщення 2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040; номер відомостей про речове право: 50558115).

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач вказує на те, що в процесі розгляду даної справи новий власник вищезазначеного майна - ТОВ "Івано- Франківськмінерал-Цемент" здійснив перереєстрацію вищевказаного спірного майна, формально поділивши його на приміщення 1 та приміщення 2. Крім того, частина спірного майна передана в оренду строком на 10 років. Враховуючи викладене, позивач вважає, що відповідач - ТОВ "Івано-Франківськмінерал-Цемент" (відповідач 4) своїми діями умисно чинить перешкоди щодо захисту позивачем своїх порушених прав в межах одного цього судового провадження у справі №909/663/22, без нових звернень до суду, а можливо і захисту свого порушеного права в цілому. Зазначає, що відмова суду в задоволенні попереднього клопотання про забезпечення позову у даній справі (ухвала від 29.12.2022) надала можливість відповідачу - ТОВ "Івано-Франківськмінерал-Цемент" вчиняти дії, щодо перешкод у захисті позивачем своїх порушених прав.

При розгляді заяви позивача про забезпечення позову суд враховує таке.

Норми права, які застосував суд. Мотиви їх застосування

І. Загальні засади забезпечення позову

1.1. Частинами першою та другою статті 136 ГПК України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 ГПК України, яка встановлює порядок подання заяви про забезпечення позову, заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви; 2) одночасно з пред`явленням позову; 3) після відкриття провадження у справі.

Згідно з приписами ч. 1, 4 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Частиною 1 статті 137 ГПК України передбачено, що позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

1.2. Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

1.3. При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

1.3.1. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньообґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення.

У випадку, якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (правова позиція, викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2019 у справі №904/2285/19, від 16.03.2020 у справі №916/3245/19, від 21.10.2021 у справі №910/20007/20).

1.3.2. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

1.3.3. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу. (Така правова позиція Верховного Суду, викладена у постановах від 12.04.2018 у справі № 922/2928/17, від 05.08.2019 у справі № 922/599/19, від 15.09.2023 у справі №917/453/23).

1.3.4. Крім того, під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

ІІ. Обставини справи

2.1. Позивач виступив майновим поручителем та передав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно: адміністративно-виробничі та складські приміщення, що знаходяться за адресою: Івано-Франківська обл., Івано-Франківський р-н, с. Хриплин, вул. Пресмашівська, 10 (далі - предмет іпотеки, нерухоме майно).

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 03.06.2021 у справі №909/1425/13 (набрало законної сили 17.11.2021) звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за Законом України "Про виконавче провадження" та передано предмет іпотеки в управління іпотекодержателю - ТОВ "Фінансова компанія "Траст Фінанс" (відповідач 3) на період його реалізації.

У подальшому приватний виконавець Ткачук Л.М. (відповідач 2) передав предмет іпотеки на реалізацію ДП "Сетам" (відповідачу 1).

За результатами примусової реалізації майна на електронному аукціоні (торгах) предмет іпотеки придбано переможцем торгів - ТОВ "Івано-Франківськмінерал-Цемент" (відповідачем 4), яким зареєстровано право власності на предмет іпотеки за собою.

2.2. Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги у справі на даний час становлять:

1) визнання недійсним результатів електронного аукціону (торгів) з реалізації нерухомого майна позивача, що оформлені протоколом проведення електронного аукціону (торгів) №570974 від 26.05.2022;

2) визнання недійсним акта про реалізацію предмета іпотеки №24253074 від 14.06.2022;

3) визнання недійсним свідоцтва про право власності ТОВ "Івано-Франківськмінерал-Цемент" на нерухоме майно;

4) скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ТОВ "Івано-Франківськмінерал-Цемент";

5) скасування запису про право власності №47241970 від 16.06.2022 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

6) поновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про право власності позивача на нерухоме майно.

Відповідно до заяви позивача від 26.01.2024 б/н (вх.№730/24 від 26.01.2024) "підставою заявленого позову є порушення організатором торгів ДП "СЕТАМ" вимог, встановлених Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2831/5, а також порушення порядку визначення вартості та оцінки майна" (а.с. 85 на звороті).

2.3. Велика Палата Верховного Суду дотримується висновку, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату хоче досягнути позивач унаслідок вирішення спору. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2021 у справі №9901/172/20 (п. 1, 80-81, 83), від 01.07.2021 у справі №9901/381/20 (п.1, 43-47), від 26.10.2021 у справі №766/20797/18 (п. 6, 20-26, 101, 102), від 01.02.2022 у справі №750/3192/14 (п. 4, 26, 47), від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-ц (п. 4, 36), від 04.07.2023 у справі №233/4365/18 (п. 31)).

Щодо результату, який хоче досягнути позивач унаслідок вирішення спору, позивач у судовому засіданні надав пояснення, згідно з якими позивач як майновий поручитель хоче у даній справі захистити:

- право на продаж належного йому нерухомого майна за ринковою вартістю, яка не є заниженою;

- право на отримання різниці між ринковою вартістю нерухомого майна та розміром задоволених вимог іпотекодержателя (з урахуванням витрат на виконавче провадження), яке передбачене ч. 6 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження".

Водночас позивач не посилається на те, що він неправомірно був позбавлений права власності на нерухоме майно, яке передано ним в іпотеку.

Отже, позивач не бажає захищати своє право власності на нерухоме майно та не заявляє вимогу про його витребування у переможця торгів на свою користь.

2.4. Як встановлено судом, предметом спору є результати електронного аукціону (торгів) з реалізації предмета іпотеки, водночас предметом спору не є безпосередньо предмет іпотеки.

У зв`язку з чим, предметом позову є немайнові вимоги (визнання недійсними результатів електронного аукціону (торгів) з реалізації нерухомого майна позивача, що оформлені протоколом проведення електронного аукціону (торгів), акта про реалізацію предмета іпотеки, свідоцтва про право власності; скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності тощо).

ІІІ. Щодо підставності заяви про забезпечення позову

3.1. У заяві про забезпечення позову позивач серед іншого просить накласти арешт на нерухоме майно, а саме на адміністративно-виробничі та складські приміщення, що знаходяться за адресою: Івано-Франківська обл., Івано-Франківський р-н, с. Хриплин, вул. Пресмашівська, буд. 10.

Тобто, позивач просить накласти арешт на предмет іпотеки, який належав йому як майновому поручителю.

Втім, такий захід забезпечення позову як накладення арешту на майно обмежує право особи користуватися та розпоряджатися таким майном, тому може застосуватися у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

Відповідних правових висновків дотримується Верховний Суд, зокрема у своїх постановах від 07.09.2021 у справі №910/6481/21, від 15.09.2023 у справі №917/453/23.

Отже, обраний позивачем такий захід забезпечення позову як накладення арешту на майно не є належним у даній справі.

Таким чином, позивачем не дотримано принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із позовними вимогами.

3.2. Відповідно до ч. 4 ст. 139 ГПК України у заяві про забезпечення позову можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Як було зазначено вище, у справі з немайновими вимогами судом має досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

За змістом ст. 136 ГПК України обґрунтування щодо необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. Близькі за змістом висновки викладені Верховним Судом, зокрема, у постановах від 21.01.2019 у справі № 902/483/18, від 28.08.2019 у справі №910/4491/19, від 12.05.2020 у справі № 910/14149/19, від 13.01.2020 у справі №922/2163/17, від 15.09.2023 у справі №917/453/23.

Позивач на обґрунтування заяви про забезпечення позову вказує на те, що згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно під час розгляду даної справи новий власник - ТОВ "Івано-Франківськмінерал-Цемент" (відповідач 4) здійснив перереєстрацію вищевказаного спірного майна, формально поділивши його на приміщення 1 та приміщення 2. Крім того, частина спірного майна ним передана в оренду строком на 10 років.

Однак, посилаючись на поділ новим власником предмета іпотеки (яке складалося з адміністративно-виробничих приміщень та складських приміщень) на приміщення 1 і приміщення 2, позивачем взагалі не обґрунтовано яким чином це істотно ускладнить чи унеможливити ефективний захист його прав інтересів, зокрема в межах одного судового провадження.

Вказане стосується й передачі частини нерухомого майна в оренду.

Крім того, суд враховує те, що за рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили та було залишено без змін Верховним Судом, предмет іпотеки було передано в управління іпотекодержателю (відповідачу 3) шляхом зобов`язання позивача передати іпотекодержателю оригінали господарських та/або цивільних договорів стосовно предмета іпотеки, чинних і діючих на момент передачі, забезпечення вільного доступу до предмета іпотеки, надання іпотекодержателю з метою отримання доходів від управління предметом іпотеки прав укладати і припиняти будь-які угоди відносно предмета іпотеки, за виключенням тих, які передбачають його відчуження.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що позивачем не доведено, що ТОВ "Івано-Франківськмінерал-Цемент" своїми діями умисно чинить перешкоди щодо захисту позивачем своїх порушених прав в межах одного судового провадження.

3.3. У заяві про забезпечення позову позивач також просить заборонити ТОВ "Івано-Франківськмінерал-Цемент" (відповідачу 4) вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження та надання в безоплатне чи платне користування, переобладнання, перереєстрацію предмета іпотеки.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, оскільки обмеження можливості суб`єкта господарювання володіти та користуватися власним майном може призвести до незворотних правових наслідків, в т.ч. майнового характеру.

Також заходами забезпечення позову не повинна блокуватися господарська діяльність юридичної особи.

Заборона на вчинення дій (про які просить позивач як захід забезпечення позову) щодо майна, яке зареєстроване за відповідачем 4 та є його власністю, є втручанням в господарську діяльність відповідача 4.

Водночас пропозиції щодо зустрічного забезпечення в заяві про забезпечення позову, як того вимагає п. 6 ч. 1 ст. 139 ГПК України, позивачем не запропоновано.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18, у постановах Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20, від 15.09.2023 у справі №917/453/23.

3.4. У заяві про забезпечення позову позивач просить заборонити особам, уповноваженим на вчинення реєстраційних дій у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, вчиняти реєстраційні дії щодо нерухомого майна.

Проте, доцільність вжиття такого заходу забезпечення позову також не обґрунтована позивачем.

Водночас стаття 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачає, що у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації.

3.5. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 ГПК України).

Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним із позовною вимогою, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 в справі № 753/22860/17).

Однак, заявникомне доведено суду, що при застосуванні обраних ним заходів забезпечення позову буде забезпечуватися збалансованість інтересів сторін та дотриманий принцип співмірності.

Висновок суду

На підставі вищенаведеного в сукупності суд дійшов висновку про необґрунтованість тверджень позивача щодо наявності підстав для вжиття обраних ним заходів забезпечення позову, а тому подана заява про забезпечення позову не може бути задоволена судом.

Керуючись ст. 13, 14, 74, 136 - 140, 144, 232 - 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківськшкірсировина" від 13.02.2024 б/н (вх.№1242/24 від 13.02.2024) про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання (ст. 235 Господарського процесуального кодексу України) та може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Західного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня складання повного судового рішення (ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України).

Повне судове рішення складено і підписано 16.02.2024 (з урахуванням відпустки).

Вебадреса, за якою можна знайти текст ухвали у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Т.Е. Валєєва