ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2024м. ДніпроСправа № 904/6595/23

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" (м. Київ) в особі Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (м. Київ)

до Дніпровського квартирно-експлуатаційного управління (м. Дніпро)

про стягнення заборгованості за договором на відшкодування витрат за послуги з водопостачання та водовідведення № 244-ТУ-1-БМЕС-18/Ю від 22.11.2018 у загальному розмірі 37 967 грн. 66 коп.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Дніпровського квартирно-експлуатаційного управління (далі - відповідач) заборгованість за договором на відшкодування витрат за послуги з водопостачання та водовідведення № 244-ТУ-1-БМЕС-18/Ю від 22.11.2018 у загальному розмірі 37 967 грн. 66 коп.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 24 435 грн. 82 коп. - основний борг;

- 6 383 грн. 27 коп. - пеня;

- 1 850 грн. 51 коп. - штраф;

- 4 265 грн. 95 коп. - інфляційні втрати;

- 1 032 грн. 11 коп. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором на відшкодування витрат за послуги з водопостачання та водовідведення № 244-ТУ-1-БМЕС-18/Ю від 22.11.2018 в частині повного та своєчасного розрахунку за надані у період з січня 2021 року по вересень 2023 року послуги з водопостачання та водовідведення, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 24 435 грн. 82 коп. За прострочення виконання зобов`язання, на підставі пункту 4.1. договору, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 01.12.2022 по 30.09.2023 в сумі 6 383 грн. 27 коп., а також, штраф у розмірі 7% вартості послуг, з приводу яких прострочено виконання, в сумі 1 850 грн. 51 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з січня 2021 року по вересень 2023 року у сумі 4 265 грн. 95 коп., а також 3% річних за період прострочення з 01.01.2021 по 30.09.2023 у сумі 1 032 грн. 11 коп.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь судові витрати, які поніс позивач у зв`язку з розглядом справи.

Ухвалою суду від 25.12.2023 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. суду № 1780/24 від 11.01.2024), в якому він просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на таке:

- враховуючи той факт, що договір оренди закінчив свою дію 01.07.2018, то відповідно до пункту 7.1 в редакції додаткової угоди № 7 (8) договір на відшкодування витрат також закінчив свою дію 01.07.2018. Між ПАТ "Укрзалізниця" та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Дніпро було укладено договір № 244-ТУ-1-БМЕС-18/10 на відшкодування витрат за послуги з водопостачання та водовідведення від 22.11.2018 (далі - договір);

- відповідно до пункту 1.5. договору тарифи на послуги є фіксованими та на момент укладання договору складають: вартість 1м3 води - 14 грн. 08 коп., вартість 1м3 стоків - 09 грн. 54 коп. Відповідно до пункту 3.4 договору в разі збільшення витрат або збільшення тарифу сторонами буде укладено додаткову угоду. Сторонами будь-які додаткові угоди до договору не укладались та повідомлення від позивача про зміну тарифу на адресу Дніпровського КЕУ не надходило. Матеріали справи не містять доказів протилежного. Таким чином, тариф зазначений у договорі є чинним, а саме: вартість 1 м3 води - 14 грн. 08 коп., вартість 1м3 стоків - 09 грн. 54 коп. Однак, у рахунках на оплату послуг, наданих позивачем, зазначений інший тариф (ціна) на дані послуги, а саме: водопостачання - 23 грн. 10 коп., водовідведення - 15 грн. 96 коп., тобто позивач самостійно, без будь-якого обґрунтування, погодження з Дніпровським КЕУ, всупереч умовам договору, збільшив тариф за надані комунальні послуги. З огляду на викладене, вбачається, що збільшені розрахунки вартості послуг позивач здійснив всупереч пункту 1.5. договору;

- щодо твердження позивача щодо того, що працівники комендатури військових сполучень залізничної дільниці та станції, водної ділянки та порту м. Дніпро до теперішнього часу займають частину першого поверху нежитлової будівлі технологічного центру з обробки перевізної документації площею 114,84 кв. м, то Дніпровське КЕУ не погоджується з вказаним, виходячи з того, що відповідно до Витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наявних в матеріалах справи, загальна площа будівлі, що розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Вокзальна, 1 - Ж складає 1 194 кв. м, тобто працівники комендатури військових сполучень займають 1/10 частину вказаного приміщення. Разом з цим, у вказаному приміщенні спільно працюють працівники АТ "Укрзалізниці" (позивача). Яким чином позивачем встановлено об`єм спожитих послуг на водопостачання та водовідведення працівниками комендатури військових сполучень не встановлено та не зафіксовано;

- позовна заява не містить жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обсягів споживання послуг на водопостачання та водовідведення саме працівниками комендатури військових сполучень. У зв`язку з відсутністю належним чином підтверджених та обґрунтованих обсягів споживання працівниками комендатури військових сполучень обсягів послуг на водопостачання та водовідведення, встановити суму заборгованості є неможливим;

- щодо актів виконаних робіт, то умовами договору про відшкодування витрат на водопостачання та водовідведення не передбачено складання актів виконаних робіт. Відповідачу не відомо на підставі чого позивач склав відповідні акти, типову форму Дніпровське КЕУ не погоджувало. Акти виконаних робіт Дніпровське КЕУ не підписувало у зв`язку з не передбаченням їх у договорі, тобто відповідач, всупереч договору вирішив самостійно складати відповідні акти, що є порушенням вимог частини 2 статті 77 Цивільного процесуального кодексу України;

- надані позивачем акти виконаних робіт не можуть вважатися належним та допустимим доказом на підтвердження факту надання позивачем послуг, їх обсягу, вартості, тощо;

- щодо нарахування позивачем штрафних санкцій, то позивачем протягом 2018-2023 років відповідачу не надавались рахунки на оплату наданих послуг. Позивач листом №БМЕС-Д-6-07/5146 від 23.11.2023 (вх. № 2106 від 06.12.2023) на адресу Дніпровського КЕУ вперше направив рахунки на оплату наданих послуг та акти виконаних робіт за період з січня 2021 року по жовтень 2023 року. Таким чином, до 06.12.2023 Дніпровське КЕУ фактично не мало змоги відшкодовувати вартість спожитих комунальних послуг. Так, відповідно до пункту 3.3 договору споживач зобов`язаний у 3-денний термін з моменту платіжної вимоги (рахунку) зробити розрахунок за надані постачальником послуги. Таким чином, враховуючи той факт, що Дніпровське КЕУ отримало рахунки за оплату послуг з водопостачання та водовідведення 06.12.2023, то відповідно до пункту 3.3. договору зобов`язано оплатити надані послуги до 09.12.2023 (субота); отже, останнім днем для оплати за виставлені рахунки є 11.12.2023 (понеділок). Враховуючи викладене, першим днем прострочення оплати за надані послуги є 12.12.2023. Таким чином нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних має відбуватися не з 20.12.2022, як зазначає позивач, а з 12.12.2023. Так, відповідно до пункту 4.1 договору штраф у розмірі 7% нараховується за прострочення виконання зобов`язання понад 30 днів У той же час, відповідно до трекінгу поштового відправлення № 987, позивач звернувся до суду 21.12.2023. Таким чином, на час звернення позивача до суду прострочення виконання зобов`язання по договору відшкодування витрат на водопостачання та водовідведення складало 10 днів. З огляду на вказане вбачається, що нарахування штрафу у розмірі 7% в сумі 1 850 грн. 51 коп. є необґрунтованим та таким, що суперечить вимогам пункту 4.1 договору.

Від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (вх. суду № 3463/24 від 22.01.2024), в якій він просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на таке:

- відповідно до пункту 9.3 договору - договір водопостачання вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік, якщо не менш, ніж за 1 місяць до закінчення терміну, жодна зі сторін не повідомить іншу сторону про припинення його дії;

- відповідно до пункту 1.5 договору - тариф на послуги є фіксованим та затверджується уповноваженим органом. При зміні вартості розрахунки здійснюються за новим тарифом відповідно до чинного законодавства України;

- відповідно до статті 32 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" за надання послуг з питного водопостачання споживач вносить плату за нормами і тарифами, що регулюються у встановленому законодавством порядку. Тарифи на надання послуг з питного водопостачання розраховуються на підставі галузевих нормативів витрат і повинні повністю відшкодовувати експлуатаційні витрати та забезпечувати надійну роботу об`єктів централізованого питного водопостачання;

- відповідно до абзацу 11 пункту 14 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 № 690 у разі зміни тарифу протягом строку дії договору новий розмір тарифу застосовується з моменту його введення в дію;

- відповідно до абзацу 3 пункту 32 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 № 690 у разі зміни (коригування) тарифів протягом строку дії договору нові розміри тарифів застосовуються з моменту їх введення в дію (тарифи на водопостачання - 23 грн. 10 коп., водовідведення - 15 грн. 96 коп., затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 16.12.2020 № 2499) та не потребують внесення сторонами додаткових змін до договору. Виконавець зобов`язаний забезпечити їх оприлюднення на своєму офіційному веб-сайті (на сайті позивача - uz.gov.ua - розміщується відповідна інформація);

- обсяги споживання послуг з водопостачання та водовідведення відповідачем зазначені в актах виконаних робіт та рахунках, що надані до позовної заяви. Обсяги споживання за період з січня 2021 року по березень 2021 року - 15 м3/міс, відповідно до пункту 1.1 договору. З квітня 2021 року по жовтень 2023 року облік обсягів споживання проводився за допомогою водолічильника № 35, який встановлений на окрему частину внутрішньобудинкової системи водопостачання з окремими інженерними вводами на обсяг спожитої саме відповідачем послуги. Відповідно до абзацу 2 пункту 22 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 № 690 - споживач надає щомісяця (у спосіб, передбачений договором) виконавцеві або визначеній власником (співвласниками) особі, яка здійснює розподіл обсягів послуг, інформацію про обсяги споживання послуг з централізованого водопостачання. Враховуючи, що відповідач не виконує свій обов`язок щодо складання та надання постачальнику акту для визначення об`єму наданих послуг щомісяця до 30-31 числа облікового місяця (пункт 2.1 договору), позивач самостійно знімає показники лічильника, про що складає відповідні акти у 2-х екземплярах, однак відповідач відмовляється їх підписувати;

- акт виконаних робіт (наданих послуг) належить до первинних документів та фіксує факт здійснення господарської операції. Складання акту повинно відбуватися під час виконання господарської операції або безпосередньо після її здійснення;

- керівник підприємства, установи забезпечує фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій, що були проведені, у первинних документах та виконання всіма підрозділами, службами і працівниками правомірних вимог головного бухгалтера або особи, яка забезпечує ведення бухгалтерського обліку підприємства, щодо порядку оформлення та подання для обліку відомостей і документів;

- позивачем складені акти виконаних робіт для засвідчення фактів здійснення господарських операцій;

- відповідно до пункту 3.2 договору споживач зобов`язаний самостійно щомісяця отримувати рахунок в бухгалтерії виробничого підрозділу "Дніпровське територіальне управління" за адресою: м. Дніпро, вул. Іларіонівська, 24Б. Відповідач не виконував свого обов`язку. За своєю правовою природою рахунок на оплату витрат не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 Цивільного кодексу України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити витрати балансоутримувачу. Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постанові Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 914/641/19.

Слід відзначити, що ухвалою суду від 25.12.2023, з урахуванням вимог частини 4 статті 166 Господарського процесуального кодексу України, судом було запропоновано відповідачу, у 5-ти денний строк з дня отримання від позивача відповіді на відзив надати суду, а також усім учасникам справи заперечення з урахуванням вимог частин третьої шостої статті 165 та статті 167 ГПК України.

Як убачається з матеріалів справи, відповідь на відзив на позовну заяву була направлена відповідачу 19.01.2024 у поштовому відправленні № 811 (а.с.214-215). Відповідно до здійсненого судом відстеження вказаного поштового відправлення на офіційному саті АТ "Укрпошта", поштове відправлення № 811 отримано позивачем - 23.01.2024 (а.с.216).

Частиною 6 статті 116 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що останній день строку триває до 24 години, але коли в цей строк слід було вчинити процесуальну дію тільки в суді, де робочий час закінчується раніше, строк закінчується в момент закінчення цього часу.

Враховуючи вказане, граничним строком для подання заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву є 29.01.2024.

Згідно з частиною 7 статті 116 Господарського процесуального кодексу України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Відповідно до строків, встановлених Нормативами і нормативними строками пересилання поштових відправлень та поштових переказів, затвердженими наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 28.01.2014 за № 173/24950, нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку) місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1; у межах області та між обласними центрами України (у тому числі для міст Києва, Сімферополя, Севастополя) - Д+3, пріоритетної - Д+2; між районними центрами різних областей України (у тому числі для міст обласного підпорядкування) - Д+4, пріоритетної - Д+3; між іншими населеними пунктами різних областей України - Д+5, пріоритетної - Д+4, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення. При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

Отже, станом на 15.02.2024 строк на подання заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву, з урахуванням додаткового строку на поштовий перебіг, закінчився.

Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченого частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.

Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

З огляду на викладене вбачається, що відповідач не скористався своїм правом на надання заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву.

Більше того, права відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись за рахунок порушення права позивача на розумність строків розгляду справи судом (на своєчасне вирішення спору судом), що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке відповідно до норм частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Враховуючи предмет та підстави позову у даній справи, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення, оскільки у відповідача було достатньо часу для подання як заперечень на відповідь на відзив на позову заяву так і доказів погашення спірної заборгованості, у разі їх наявності, чого відповідачем зроблено не було, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у відповіді на відзив на позовну заяву обставин відповідачем суду також не повідомлено.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Тобто, у статті 248 Господарського процесуального кодексу України законодавець визначив межі розумного строку для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, а саме: не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Крім того, згідно з частинами 2, 3 статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Слід відзначити, що розгляд даної справи по суті розпочався 24.01.2024, а строк розгляду даної справи закінчується 23.02.2024, отже у даному випадку судому було надано сторонам максимально можливий строк для висловлення їх правових позицій та подання доказів по справі.

Відповідно до частини 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

З приводу долучення учасниками справи заяв по суті справи, а також додаткових доказів із порушенням процесуального строку суд зазначає таке.

В даному випадку, суд керується завданням господарського судочинства, яким є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

При цьому, під час розгляду справи суд зобов`язаний забезпечити повне, всебічне та об`єктивне з`ясування обставин справи, оскільки обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Таким чином, під час прийняття рішення у даній справі судом було враховано та надано оцінку всім наявним в матеріалах справи на час прийняття рішення у справі доказам та поясненням.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору про надання послуг, строку його дії, порядок та строки надання послуг, факт надання та передачі послуг замовнику, загальна вартість наданих послуг, допущення прострочення надання послуг, наявність підстав для стягнення пені, штрафу, інфляційних втрат та 3% річних у заявлених до стягнення сумах.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як убачається з матеріалів справи, 18.05.2009 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України у Дніпропетровській області (далі - орендодавець) та Квартирно-експлуатаційним відділом міста Дніпропетровська, правонаступником якого є Дніпровське квартирно-експлуатаційне управління (далі - орендар, відповідач) був укладений договір №12/02-3409-ОД оренди нерухомого майна, що належить до державної власності (далі - договір оренди, а.с.35-37), згідно з пунктом 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме нерухоме майно - нежитлове приміщення площею 114,84 кв. м, розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, площа Петровського (нова назва вулиця Вокзальна), 11ж, що перебуває на балансі ДП "Придніпровська залізниця" (Виробничого структурного підрозділу "Дніпровська дирекція" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - позивач). Майно передається в оренду з метою розміщення бюджетної установи. Використання орендованого державного майна не за призначенням забороняється.

Згідно з пунктами 2.4., 2.5. договору оренди ризик випадкової загибелі або ушкодження об`єкту оренди несе орендодавець. У разі припинення цього договору майно повертається орендарем балансоутримувачу. Майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання сторонами актами приймання-передачі.

У пункті 2.6. договору зазначено, що обов`язок по складанню акту приймання-передачі покладається на орендаря.

Умовами пунктів 3.1., 3.5. договору оренди визначено, що орендна плата у розмірі 1 гривня на рік, без ПДВ, коригується на індекс інфляції починаючи з січня місяця, розрахована за Методикою розрахунку та використання плати за оренду державного майна", яка затверджена Постановою Кабінету Міністрів України 04.10.1995 № 786 із змінами та доповненнями до неї. Розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із сторін у разі зміни методики розрахунку, змін централізованих цін і тарифів та в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Відповідно до пункту 5.1. договору оренди орендар зобов`язується використовувати орендоване майно відповідно до його призначення та умов цього договору.

Згідно з пунктом 5.5. договору оренди орендар зобов`язується у разі припинення або розірвання договору повернути балансоутримувачу орендоване майно за актом приймання-передачі у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати балансоутримувачу збитки у разі погіршення стану або втрати/повної або часткової/орендованого майна з вини орендаря. Один екземпляр такого акту приймання передачі надається орендодавцеві.

У пункті 5.19. договору оренди зазначено, що орендар зобов`язується письмово повідомити орендодавця, не пізніше ніж за 30 діб про свій намір щодо закінчення, припинення або розірвання договору.

У пунктах 10.1., 10.3., 10.9. договору оренди сторони погодили, що договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 18.05.2009 до 18.04.2012 включно. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, повній оплаті за договором і при наданні інформації щодо виконання умов цього договору, а саме: наявності договору страхування, дозволу пожежної інспекції та узгодження балансоутримувача, договір, за заявою орендаря щодо продовження терміну дії, може бути продовжений на тих самих умовах, які передбачені у договорі. Зміни і доповнення або розірвання договору допускаються за взаємної згоди сторін і оформлюються додатковими угодами. Зміни та доповнення, що пропонується внести, розглядається протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною. Чинність договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації орендованого майна орендарем; загибелі орендованого майна; достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням господарського суду; банкрутства орендаря; ліквідації орендаря - юридичної особи; у разі смерті орендаря (якщо орендарем є фізична особа) та в інших випадках, прямо передбачених чинним законодавством України.

Як убачається з матеріалів справи, у подальшому дія договору оренди неодноразово подовжувалася сторонами шляхом укладення до нього відповідних додаткових угод (а.с.37-45), останній раз Додатковим договором від 17.05.2018 до договору оренди - по 30.06.2018 включно. Крім того, пунктом 1 вказаного Додаткового договору встановлено, що орендодавцем майна, визначеного договором оренди від 01.01.2006 № 12/02-2132-ОД, є ПАТ "Укрзалізниця". Відповідно до пункту 3 договору пункт 3.2 розділу викладено в редакції: "3.2 Орендна плата 100% перераховується на розрахунковий рахунок орендодавця. Одержувач коштів - структурний підрозділ господарська служба регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним". Пункт 3.3 вважати таким, що втратив чинність. У договорі оренди другий абзац пункту 10.1 розділу 10 "Строк чинності, умови зміни та припинення договору викладено в редакції: "Термін дії договору продовжено до 30.06.2016 включно" (а.с.45).

Регіональним відділенням Фонду державного майна України у Дніпропетровській області (орендодавець) та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Дніпропетровськ, правонаступником якого є Дніпровське квартирно-експлуатаційне управління (орендар) складено Акт приймання-передачі від 18.05.2009 (а.с.36 на звороті).

На утримання вказаного вище орендованого майна між позивачем та відповідачем було укладено договір відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № ПР/БМЕС-091703/НЮдч від 23.12.2009 (далі - договір відшкодування, а.с.46-48), відповідно до умов пункту 1.1. якого балансоутримувач здійснює обслуговування майна, що знаходиться за адресою: м.Дніпропетровськ, площа Петровського, 11ж, загальною площею 114,84 кв.м., а орендар відшкодовує витрат балансоутримувача за комунальні послуги пропорційно до займаної ним площі.

Пунктом 2.1.2 договору відшкодування (редакція від 01.01.2017) встановлено, що розмір плати за обслуговування майна визначається розрахунком щомісячних платежів відповідно до діючих тарифів (додатки 1, 2).

Відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" № 4442 від 23.02.2012 (далі-Закон), а також постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 "Про утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" утворено ПАТ "Укрзалізниця". Засновником ПАТ "Укрзалізниця" є держава в особі Кабінету Міністрів України.

З 01.12.2015 розпочало фінансово-господарську діяльність Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця". Згідно з частиною 6 статті 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та частиною 2 загальних положень Статуту ПАТ "Українська залізниця", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 735, Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

Згідно з пунктами 1, 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 200 від 25.06.2014 на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1 було утворено ПАТ "Українська залізниця", статутний капітал якого сформовано шляхом внесення до нього, зокрема, майна підприємств, зазначених у додатку 1, крім майна, яке закріплюється за товариством на праві господарського відання згідно із Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", та іншого майна, яке відповідно до законодавства не може бути включене до статутного капіталу. З Передавального акту державного підприємства "Придніпровська залізниця" від 03.08.2015, затвердженого Міністром інфраструктури України 18.08.2015 підтверджується вартість і склад активів та зобов`язань державного підприємства "Придніпровська залізниця", правонаступництво щодо яких після його реорганізації шляхом злиття перейшло до ПАТ "Українська залізниця".

Згідно зі статтею 20 Статуту ПАТ "Українська залізниця" Товариство має у власності майно, що внесене до його статутного капіталу.

Як убачається із Зведеного переліку майна державного підприємства "Придніпровська залізниця", що вноситься до статутного капіталу ПАТ "Укрзалізниця", затвердженого Міністром інфраструктури України 18.08.2015, будівля технологічного центру з обробки перевізної документації, розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, пл. Петровського, 11ж (інвентарний № 100090), була включена до статутного капіталу ПАТ "Укрзалізниця".

Відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, запис в даному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи ПАТ "Укрзалізниця" вчинено 21.10.2015.

Згідно зі статтею 329 Цивільного кодексу України юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом.

Відповідно до статті 85 Господарського кодексу України, статті 115 Цивільного кодексу України господарське товариство є власником, зокрема, майна, переданого йому у власність засновниками і учасниками як внески, як вклад до статутного (складеного) капіталу.

Частиною 3 статті 4 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" передбачено, що внесення нерухомого майна залізничного транспорту до статутного капіталу товариства може здійснюватися на підставі обліку майна на балансах Державної адміністрації залізничного транспорту України, підприємств залізничного транспорту відповідно до законодавства без попередньої державної реєстрації права власності на таке майно.

Отже, враховуючи вищевикладене, ПАТ "Укрзалізниця" відповідно до статті 85 Господарського кодексу України та статті 115 Цивільного кодексу України з 21.10.2015 набуло право власності на нерухоме майно згідно з вказаним договором оренди, а саме: будівля технологічного центру з обробки перевізної документації, розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, пл. Петровського, 11ж (інвентарний № 100090).

Відповідно до статті 770 Цивільного кодексу України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі зміни власника майна, переданого в оренду, до нового власника переходять права і обов`язки за договором оренди. Отже, до ПАТ "Укрзалізниця" перейшли права та обов`язки за договорами оренди, укладеними через регіональні відділення Фонду державного майна України.

Умовами пункту 10.7. договору оренди передбачено, що реорганізація орендодавця або перехід права власності на орендоване майно третім особам не є підставою для зміни або припинення чинності договору, і він зберігає свою чинність для нового власника орендованого майна (його правонаступників).

Отже, приймаючи рішення про утворення ПАТ "Українська залізниця" шляхом реорганізації (злиття) підприємств залізничного транспорту та встановлюючи його правонаступництво щодо всього майна, усіх прав та обов`язків зазначених підприємств, держава тим самим фактично висловила своє волевиявлення щодо переходу до ПАТ "Українська залізниця" права власності на відповідне майно, передане державою до його статутного капіталу, у тому числі права самостійно виступати орендодавцем такого майна.

Таким чином, у зв`язку з переходом права власності на майно, яке є об`єктом оренди, в силу вимог закону, відбулася заміна сторони у зобов`язанні, внаслідок чого до ПАТ "Укрзалізниця" перейшли права та обов`язки орендодавця по договору оренди.

Постановою об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.02.2020 по справі № 918/792/18 сформовано правовий висновок, згідно з яким право власності Товариства на нерухоме майно, внесене до його статутного капіталу під час створення, виникло з моменту внесення такого нерухомого майна до статутного капіталу та складення передавального акту.

З метою оформлення заміни сторони у зобов`язанні, 18.03.2016 між ПАТ "Українська залізниця" та Квартирно-експлуатаційним відділом міста Дніпропетровська було укладено Додатковий договір до договору оренди, за змістом якого сторони погодили, що орендодавцем майна, визначеного договором оренди від 18.05.2009 № 12/02-3409-ОД є ПАТ "Укрзалізниця". Термін дії договору був встановлений по 31.03.2016 включно.

В подальшому до договору оренди укладалися також Додаткові договори від 14.06.2016, 15.07.2016, 20.09.2016, 28.11.2016, 05.05.2017, 17.05.2018.

Кабінетом Міністрів України затверджено державну цільову програму реформування залізничного транспорту на 2010-2019 роки від 16.12.2009 № 1390. На виконання державної програми, Правлінням публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" прийнято рішення щодо реорганізації виробничих та структурних підрозділів служб будівельно-монтажних робіт та цивільних споруд (протокол від 01.03.2017 № Ц-57/16 Ком.т.). Протоколом затверджена організаційна структура філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" (далі - філія).

Відповідно до пункту 26.5 протоколу від 01.03.2017 № Ц-57/16 Ком.т. вилучені з 01.07.2017 зі складу регіональної філії "Придніпровська залізниця" виробничі підрозділи, що були підпорядковані структурному підрозділу "Служба будівельно-монтажних робіт та цивільних споруд".

Відповідно до пункту 1.18 наказу філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" від 20.06.2017 № ФБМЕС-3/24 структурні підрозділи "Запорізьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління", пансіонат "Прибій" регіональної філії "Придніпровська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" включити до складу виробничого підрозділу "Запорізьке територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця". 17.09.2021 виробничі структурні підрозділи "Дніпровське територіальне управління", "Запорізьке територіальне управління" та "Криворізьке територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" були приєднані до виробничого структурного підрозділу "Дніпровська дирекція" (далі - підрозділ).

Відповідно до пункту 3.2 Положення про підрозділ предметом діяльності підрозділу є надання послуг з оренди (підпункт 58); надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення (підпункт 14).

На виконання вимог законодавства України 27.11.2018 проведено державну реєстрацію Статуту АТ "Укрзалізниця" у новій редакції, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 № 938 "Деякі питання діяльності акціонерного товариства "Українська залізниця" та внесені відповідні зміни до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до зазначеної редакції Статуту: тип акціонерного товариства змінено з публічного акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство, найменування Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" змінено на Акціонерне товариство "Українська залізниця".

Додатковим договором від 17.05.2018 сторони встановили, що договір діє з 01.04.2018 по 30.06.2018.

Згідно з частиною 2 статті 291 Господарського кодексу України, договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Аналогічні положення містить частина 2 статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Листом від 03.05.2018 № ТУБМЕС-1-07/2250 позивач повідомив відповідача, що відповідно до пункту 10.9 дія договору оренди від 18.05.2009 № 12/02-3409-ОД припиняється внаслідок закінчення строку, на який його було укладено, а саме 30.06.2018. Позивач також повідомив відповідача, що відповідно до пункту 3.12, пункту 10.9 та пункту 10.11 договору оренди після його завершення необхідно протягом 3-х робочих днів з дати припинення повернути майно балансоутримувачу, шляхом підписання акту приймання-передачі, з одночасним погашенням заборгованості по орендній платі та відшкодуванням витрат балансоутримувача.

Як зазначено у позовній заяві, позивачем у листопаді 2018 року комісійно зафіксований факт знаходження відповідача у приміщенні, про що складено відповідний акт від 28.11.2018. Листом № ТУ БМЕС-1/07/2263 від 20.05.2019 позивач повідомив відповідача про наявність заборгованості за комунальні послуги, запропонував оплатити борг та звільнити приміщення та передати майно за актом приймання-передачі. Позивачем у травні 2020 року комісійно зафіксований факт знаходження відповідача у приміщенні, про що складено відповідний акт від 05.05.2020. Листом № ТУ БМЕС-1/07/1452 від 12.05.2020 позивач повідомив відповідача про наявність заборгованості за комунальні послуги, запропонував оплатити борг та звільнити приміщення та передати майно за актом приймання-передачі. Позивачем у грудні 2022 року комісійно зафіксований факт знаходження відповідача у приміщенні, про що складено відповідний акт від 21.12.2022. Позивачем у березні 2023 року комісійно зафіксований факт знаходження відповідача у приміщенні, про що складено відповідний акт від 27.03.2023. Позивачем у червні 2023 року комісійно зафіксований факт знаходження відповідача у приміщенні, про що складено відповідний акт від 22.06.2023. Позивачем у липні 2023 року комісійно зафіксований факт знаходження відповідача у приміщенні, про що складено відповідний акт від 13.07.2023. Листом № БМЕСД-6/07/3026 від 18.07.2023 позивач повідомив відповідача про необхідність укладання договору оренди через аукціон електронної системи "Prozorro.Продажі" згідно з діючим законодавством. Листом №БМЕСД-6/07/3025 від 18.07.2023 позивач повідомив відповідача про наявність заборгованості за комунальні послуги, запропонував оплатити борг та звільнити приміщення та передати майно за актом приймання-передачі та надіслав акти звірки взаємних рахунків. Позивачем у вересні 2023 року комісійно зафіксований факт знаходження з відповідача у приміщенні, про що складено відповідний акт від 27.09.2023. Позивачем направлений відповідачу лист № БМЕСД-6/07/5146 від 23.11.2023 з вимогою оплати заборгованості за комунальні послуги та надіслані акти звірки взаємних рахунків, рахунки та акти виконаних робіт. Позивачем направлена відповідачу претензія № БМЕСД-6/07/5266 від 30.11.2023 з вимогою оплати заборгованості за комунальні послуги.

Відповідно до частини 1 статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Позивач зазначає, що до теперішнього часу відповідачем не виконано умови пункту 5.5. договору оренди нерухомого майна та не повернуто позивачу за актом приймання - передачі нерухоме майно, визначене у розділі 1 вказаного договору.

Слід відзначити, що матеріали справи не містять доказів повернення майна з оренди.

Як убачається з матеріалів справи, 22.11.2018 між позивачем та відповідачем укладено договір на відшкодування витрат за послуги з водопостачання та водовідведення № 244-ТУ-1-БМЕС-18/Ю (далі - договір водопостачання, а.с.64-68), за умовам пункту 1.1. якого предметом договору є відшкодування витрат на надання постачальником споживачу послуг з водопостачання та водовідведення на 2018 рік. Надання послуг на об`єкт за адресою: м.Дніпро, пл. Вокзальна, 11-Ж, "Комендатура військових сполучень залізничної дільниці на станції, водної ділянки та порту Дніпро" здійснюється постачальником в межах місячних норм водопостачання та водовідведення, які визначені відповідно до розрахунку об`ємів послуг, а саме:

- норма споживання споживачем питної води за договором складає:

- 180 м3/рік, 15 м3/міс;

- норма прийняття від споживача стічних вод за договором складає:

- 180 м3/рік, 15 м3/міс.

Відповідно до пунктів 9.1., 9.2., 9.3. договору термін дії договору з моменту його підписання до 31.12.2018. Сторони домовилися, що згідно із статтею 631 Цивільного кодексу України, вимогами статті 180 Господарського кодексу України, умови договору в частині відшкодування витрат за послуги з водопостачання та водовідведення, застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладання і діють з 01.01.2018. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік, якщо не менш, ніж за один місяць до закінчення терміну жодна зі сторін не повідомить іншу сторону про припинення його дії (пункт 9.3. договору).

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм глави 61 розділу ІІІ Книги п`ятої Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Слід відзначити, що відповідно до статті 32 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" за надання послуг з питного водопостачання споживач вносить плату за нормами і тарифами, що регулюються у встановленому законодавством порядку. Тарифи на надання послуг з питного водопостачання розраховуються на підставі галузевих нормативів витрат і повинні повністю відшкодовувати експлуатаційні витрати та забезпечувати надійну роботу об`єктів централізованого питного водопостачання;

Відповідно до абзацу 11 пункту 14 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 № 690 у разі зміни тарифу протягом строку дії договору новий розмір тарифу застосовується з моменту його введення в дію.

Відповідно до абзацу 3 пункту 32 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 № 690 у разі зміни (коригування) тарифів протягом строку дії договору нові розміри тарифів застосовуються з моменту їх введення в дію.

Так, тарифи на водопостачання - 23 грн. 10 коп. та водовідведення - 15 грн. 96 коп. затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 16.12.2020 № 2499.

Враховуючи викладене, судом розцінюються критично заперечення відповідача в частині застосування позивачем підвищеного та не узгодженого з відповідачем тарифу. Вказані заперечення відповідача спростовуються також змістом пункту 1.5. договору, а також пункту 3.2. договору, який передбачає, що розрахунки за спожиті послуги проводиться відповідно до встановлених тарифів.

Так, згідно з пунктом 1.5. договору тариф на послуги є фіксованим, відповідно до Закону України "Про ціни і ціноутворення" та затверджується органом, уповноваженим на це Законом України. При зміні вартості розрахунки здійснюються за новим тарифом відповідно до чинного законодавства України.

На момент укладення договору:

- вартість 1м3 води - 14 грн. 088 коп. з ПДВ;

- вартість 1м3 стоків - 09 грн. 54 коп. з ПДВ.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що облік води, що відпускається, здійснюється по водолічильнику. Місце, де повинен бути встановлений водолічильник та його типорозмір визначається постачальником. У разі не встановлення водолічильника, за узгодженням з постачальником, розрахунок спожитої води споживача проводиться згідно з розрахунком (лімітом) або "Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України" (далі - Правила). Кількість стічних вод, прийнятих у залізничну каналізаційну мережу, визначається по кількості води, витраченої споживачем. Для визначення об`єму наданих послуг щомісяця до 30-31 числа облікового місяця споживач складає акт та надає постачальнику. Акт повинен бути підписаний уповноваженою особою споживача та скріплений печаткою.

Як зазначає позивач, обсяги споживання послуг з водопостачання та водовідведення відповідачем зазначені в актах виконаних робіт та рахунках, що надані до позовної заяви. Обсяги споживання за період з січня 2021 року по березень 2021 року - 15 м3/міс, відповідно до пункту 1.1. договору. З квітня 2021 року по жовтень 2023 року облік обсягів споживання проводився за допомогою водолічильника № 35, який встановлений на окрему частину внутрішньобудинкової системи водопостачання з окремими інженерними вводами на обсяг спожитої саме відповідачем послуги. Відповідно до абзацу 2 пункту 22 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 № 690 - споживач надає щомісяця (у спосіб, передбачений договором) виконавцеві або визначеній власником (співвласниками) особі, яка здійснює розподіл обсягів послуг, інформацію про обсяги споживання послуг з централізованого водопостачання. Позивач зазначає, що відповідач не виконує свій обов`язок щодо складання та надання постачальнику акту для визначення об`єму наданих послуг щомісяця до 30-31 числа облікового місяця (пункт 2.1 договору), у зв`язку з чим позивач самостійно знімає показники лічильника, про що складає відповідні акти у 2-х екземплярах, однак відповідач відмовляється їх підписувати.

З матеріалів справи вбачається, що у період з січня 2021 року по вересень 2023 року відповідачу були надані послуги водопостачання та водовідведення на загальну суму 26 435 грн. 82 коп.

З цього приводу, а також з приводу заперечень відповідача стосовно обсягу наданих у спірний період послуг суд зазначає таке.

У офіційному виданні "Голос України" № 231 від 09.12.2017 був опублікований Закон України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 № 2189-VІІІ (далі - Закон).

Відповідно до пункту 1 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування (з 10.12.2017), та вводиться в дію з 01.05.2019, крім окремих його положень, які вводяться в дію пізніше.

Згідно з частинами 1, 3 статті 2 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 № 2189-VІІІ предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

У статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 №2189-VІІІ визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до змісту положень статті 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до житлово-комунальних послуг, зокрема, належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо-будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Відповідно до статті 27 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком). Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) зобов`язаний прибути на виклик споживача у строки, визначені в договорі про надання послуги, але не пізніше ніж протягом однієї доби з моменту отримання повідомлення споживача. Акт-претензія складається виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) та споживачем і повинен містити інформацію про те, в чому полягало ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком, дату (строк) її ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості, а також іншу інформацію, що характеризує ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі або неналежної якості. У разі неприбуття виконавця комунальної послуги або управителя (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) в установлений строк або необґрунтованої відмови підписати акт-претензію такий акт підписується споживачем, а також не менш як двома споживачами відповідної послуги, які проживають (розташовані) в сусідніх будівлях (у приміщеннях - якщо послуга надається у багатоквартирному будинку), і надсилається виконавцю комунальної послуги або управителю (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) рекомендованим листом. Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) протягом п`яти робочих днів вирішує питання щодо задоволення вимог, викладених в акті-претензії, або видає (надсилає) споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензії. У разі ненадання виконавцем (управителем) відповіді в установлений строк претензії споживача вважаються визнаними таким виконавцем (управителем).

Суд відзначає, що доказів складання актів-претензій щодо ненадання у період з січня 2021 року по вересень 2023 року послуги, надання її не в повному обсязі або надання послуги неналежної якості в порядку, визначеному статтею 27 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", матеріали справи не містять. Жодного доказу на спростування наведених позивачем обставин чи контррозрахунку заявленої до стягнення суми чи обсягу наданих послуг відповідач суду не надав.

Більше того, відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 78 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Господарський суд наголошує, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

За результатами аналізу всіх наявних у справі доказів в їх сукупності суд приходить до висновку, що докази на підтвердження надання відповідачу послуг водопостачання та водовідведення у період з січня 2021 року по вересень 2023 року на загальну суму 26 435 грн. 82 коп. є більш вірогідними, ніж докази надані на їх спростування.

Отже, заперечення відповідача в частині обсягу наданих у період з січня 2021 року по вересень 2023 року послуг та заявленої до стягнення вартості наданих позивачем послуг у вказаний період судом відхиляються, як необґрунтовані та не підтверджені жодним доказом.

Заперечення відповідача щодо припинення 31.07.2018 дії договору оренди та 01.07.2018 договору водопостачання не приймаються судом до уваги, оскільки відповідач користується вказаним нерухомим майном (доказів зворотного матеріали справи не місять), а отже споживає відповідні комунальні послуги, відповідно на відповідача покладається обов`язок компенсувати ці витрати.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 712/8916/17 сформулювала висновки, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

При цьому, враховуючи зазначений вид договорів (спірний договір водопостачання), вбачається, що він є оплатним.

Відповідно до частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Так, у розділі 3 договору водопостачання сторонами були визначені умови щодо порядку розрахунків, зокрема:

- розрахунковий період оплати послуг - один календарний місяць (пункт 3.1. договору);

- постачальник пред`являє споживачу рахунок за використану воду і скидання стоків до 5-го числа кожного місяця. Споживач зобов`язаний самостійно щомісяця отримувати рахунок в бухгалтерії виробничого підрозділу "Дніпровське територіальне управління" за адресою: м.Дніпро, вулиця Іларіонівська, 24б. Розрахунки ведуться в грошовій формі через банк постачальника Розрахунки за спожиті послуги проводяться в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів, або, за згодою сторін будь-яким іншим шляхом, не забороненим чинним законодавством (пункт 3.2. договору);

- споживач зобов`язаний у 3-денний термін з моменту одержання платіжної вимоги (рахунка), зробити розрахунок за надані постачальником послуги (пункт 3.3. договору);

- сума договору на 2018 рік становить 4 253 грн. 04 коп., в тому числі ПДВ - 708 грн. 84 коп. у разі збільшення витрат, або збільшення тарифу сторонами буде укладено додаткову угоду (пункт 3.4. договору).

Позивач зазначає, що на теперішній час, орендоване майно відповідачем орендодавцю не повернуте та перебуває у володінні та користуванні відповідача, який у свою чергу не відшкодовує позивачу витрати, пов`язані з утриманням орендованого нерухомого майна, а саме: не здійснює оплату наданих комунальних послуг, зокрема послуг з водопостачання та водовідведення.

Отже, позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором на відшкодування витрат за послуги з водопостачання та водовідведення № 244-ТУ-1-БМЕС-18/Ю від 22.11.2018 в частині повного та своєчасного розрахунку за надані у період з січня 2021 року по вересень 2023 року послуги з водопостачання та водовідведення, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 24 435 грн. 82 коп. За прострочення виконання зобов`язання, на підставі пункту 4.1. договору, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 01.12.2022 по 30.09.2023 в сумі 6 383 грн. 27 коп., а також, штраф у розмірі 7% вартості послуг, з приводу яких прострочено виконання, в сумі 1 850 грн. 51 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з січня 2021 року по вересень 2023 року у сумі 4 265 грн. 95 коп., а також 3% річних за період прострочення з 01.01.2021 по 30.09.2023 у сумі 1 032 грн. 11 коп. Вказане і є причиною спору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як було зазначено вище, у пункті 3.3. договору водопостачання сторони узгодили, що споживач зобов`язаний у 3-денний термін з моменту одержання платіжної вимоги (рахунка), зробити розрахунок за надані постачальником послуги.

Судом також враховано, що обов`язок по одержанню вказаного рахунку пунктом 3.2. договору покладено саме на відповідача.

У той же час, умови договору не передбачають іншого строку чи порядку оплати наданих послуг на випадок ухилення відповідача від обов`язку щодо самостійного отримання рахунків на оплату. Умови договору визначають строк на оплату саме з моменту отримання рахунку.

Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача, що визначення строку оплати наданих у спірний період послуг слід здійснювати саме з моменту отримання відповідачем рахунків на оплату наданих у період з січня 2021 року по вересень 2023 року послуг з водопостачання та водовідведення.

У даному випадку позивачем рахунки на оплату наданих у період з січня 2021 року по вересень 2023 року послуг з водопостачання та водовідведення були надіслані відповідачу разом з листом від 23.11.2023 № БМЕСД-6-07/5146 (а.с.115-117).

Інших доказів направлення (вручення) відповідачу рахунків на оплату наданих у період з січня 2021 року по вересень 2023 року послуг з водопостачання та водовідведення на загальну суму 26 435 грн. 82 коп. (чи суму заборгованості 24 435 грн. 82 коп.) матеріали справи не містять.

Як убачається з матеріалів справи, лист від 23.11.2023 № БМЕСД-6-07/5146 з доданими, зокрема, рахунками за період з січня 2021 року по вересень 2023 року, направлений відповідачу 29.11.2023 у поштовому відправленні № 354 (а.с.118-119). Відповідно до здійсненого судом відстеження вказаного поштового відправлення на офіційному саті АТ "Укрпошта", поштове відправлення № 354 отримано відповідачем - 05.12.2023 (а.с.217).

Враховуючи вказане, а також умови пункту 3.3. договору водопостачання, судом встановлено, що граничним строком оплати наданих у період з січня 2021 року по вересень 2023 року послуг з водопостачання та водовідведення є 08.12.2023.

Згідно з нормами статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

В силу вимог статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обов`язку в натурі та застосуванням штрафних санкцій.

Крім того, згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Слід також зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів на підтвердження оплати наданих у період з січня 2021 року по вересень 2023 року послуг з водопостачання та водовідведення на залишкову суму 24 435 грн. 82 коп. відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу, шляхом надання належних доказів, не спростував.

При цьому, господарський суд встановив, що строк оплати наданих у період з січня 2021 року по вересень 2023 року послуг з водопостачання та водовідведення є таким, що настав 08.12.2023.

Враховуючи зазначені норми чинного законодавства України та обставини справи, господарський суд вважає, що вимога позивача щодо стягнення основного боргу за договором є обґрунтованою та доведеною належними доказами, у зв`язку з чим підлягає задоволенню, оскільки зобов`язання повинні виконуватись належним чином та у встановлені строки.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 24 435 грн. 82 коп. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, з метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні різноманітних правочинів та договорів законодавство передбачає ряд способів, які сприяють виконанню зобов`язань - способи або види забезпечення виконання зобов`язань.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно зі статтями 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до пункту 4.1. договору за порушення споживачем умов розділу 3 договору, споживач сплачує штрафні санкції, які передбачені вимогами статті 231 Господарського кодексу України, а саме: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1% вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Крім того, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за прострочення виконання зобов`язання, на підставі пункту 4.1. договору, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 01.12.2022 по 30.09.2023 в сумі 6 383 грн. 27 коп., а також, штраф у розмірі 7% вартості послуг, з приводу яких прострочено виконання, в сумі 1 850 грн. 51 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з січня 2021 року по вересень 2023 року у сумі 4 265 грн. 95 коп., а також 3% річних за період прострочення з 01.01.2021 по 30.09.2023 у сумі 1 032 грн. 11 коп.

Суд вважає вимоги позивача в частині стягнення пені за загальний період прострочення з 01.12.2022 по 30.09.2023 в сумі 6 383 грн. 27 коп., штраф у розмірі 7% вартості послуг, з приводу яких прострочено виконання, в сумі 1 850 грн. 51 коп., а також інфляційних втрат за період з січня 2021 року по вересень 2023 року у сумі 4 265 грн. 95 коп. та 3% річних за період прострочення з 01.01.2021 по 30.09.2023 у сумі 1 032 грн. 11 коп. необґрунтованими, оскільки, як було встановлено судом вище, граничним строком оплати послуг, наданих у спірний період, є 08.12.2023, отже прострочення у заявлений позивачем період відсутнє.

Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні вимог позивача в частині стягнення 6 383 грн. 27 коп. - пені, 1 850 грн. 51 коп. - штрафу, 4 265 грн. 95 коп. - інфляційних втрат та 1 032 грн. 11 коп. 3% річних.

Суд також зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по справі покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає частина витрат по сплаті судового збору в сумі 1 727 грн. 41 коп.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Дніпровського квартирно-експлуатаційного управління про стягнення заборгованості за договором на відшкодування витрат за послуги з водопостачання та водовідведення № 244-ТУ-1-БМЕС-18/Ю від 22.11.2018 у загальному розмірі 37 967 грн. 66 коп. - задовольнити частково.

Стягнути з Дніпровського квартирно-експлуатаційного управління (вулиця Феодосіївська, будинок 13, м. Дніпро, 49005; ідентифікаційний код 08004581) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5, м. Київ, 03150; ідентифікаційний код 40075815) в особі Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (вулиця Льва Толстого, будинок 61, м. Київ, 03035; ідентифікаційний код 41149437) 24 435 грн. 82 коп. основного боргу та 1 727 грн. 41 коп. частину витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений та підписаний 15.02.2024.

Суддя Ю.В. Фещенко