РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2024Справа № 910/11718/22

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог-93" м. Києва

до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Південний" м. Одеси

про стягнення боргу, неустойки, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов`язання, ціна позову 11063865,04 грн.,

Суддя Паламар П.І.

Секретар судового засідання Григоряк М.С.

Представники:

від позивача: Стеченко Я.В.,

від відповідача: Чабан Д.Ф., Пахомов І.Ю.

СУТЬ СПОРУ :

у листопаді 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Пролог-93" звернулося в суд з указаним позовом, вимоги за яким уточнив заявою від 15 червня 2023 р.

Позивач зазначав, що між ним та відповідачем було укладено договір оренди нежитлового приміщення від 2 квітня 2021 р., згідно з якими він (орендодавець) передав, а відповідач (орендар) прийняв у строкове платне користування нежитлові приміщення загальною площею 1422,08 м2 по вул. Ігорівська/Набережно-Хрещатицька, 13/5 у м. Києві, зокрема, другий поверх площею 1089,6 м2, частину першого поверху приміщення площею 203,2 м2 та зобов`язався проводити оплату за оренду указаного майна, а також відшкодовувати експлуатаційні витрати.

Всупереч умов цього договору відповідач не сплатив орендну плату за користування вищевказаними приміщеннями за період серпня-грудня 2022 року, заборгувавши 6112883,95 грн., не відшкодував вартість експлуатаційних витрат понесених ним протягом указаного періоду, заборгувавши 878441,75 грн., а всього заборгував 6991298,70 грн.

З цих підстав просив задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь суму боргу, 2327618,36 грн. процентів річних за користування чужими грошовими коштами, 1744947,98 грн. пені, а також понесені ним по справі судові витрати, у т.ч. 95000 грн. з попереднього розрахунку витрат по оплаті послуг адвоката.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, його представник у судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Вказував, що договір оренди був укладений ним на вкрай невигідних для нього умовах. На підставі Указу Президента № 64/2022 від 24 лютого 2022 р. "Про введення воєнного стану в Україні" в України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року. Такі обставини підпадають під визначення форс-мажорних. Листом № 2024/02.0-7.1. від 28 лютого 2022 р. Торгово-промислова палата України засвідчила дію форс-мажорних обставин на всій території України, для всіх суб`єктів господарювання.

Також вказував, що з метою мінімалізації негативного впливу внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України та існуючим економічним спадом у т.ч. банківській сфері він на підставі п. 20.3 договору листом № 24-001-16688-2022 від 14 липня 2022 р. повідомив відповідача про розірвання договору оренди з 14 вересня 2022 р., на який позивач листом від 14 серпня 2022 р. відмовив йому у достроковому розірванні договору. Вдруге листом № 14-001-17411-2022 від 31 серпня 2022 р. він повідомив відповідача про припинення договору оренди з 30 вересня 2022 р. та врахування забезпечувального платежу у розмірі 2301379,90 грн. в рахунок погашення орендної плати за серпень-вересень 2022 року, на який позивач листом від 13 вересня 2022 р. відповів відмовою.

Вказував, що після 29 вересня 2022 р. позивач на підставі п. 8.1.8. договору оренди протиправно обмежив його право на користування належним йому майном (меблями, обладнанням тощо), що перебувало в орендованому приміщенні.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 2 квітня 2021 р. між позивачем і відповідачем укладено договір оренди нежитлового приміщення, згідно з умовами якого позивач (орендодавець) зобов`язався передати відповідачу (орендарю) в строкове платне користування нежитлові приміщення загальною площею 1422,08 м2 по вул. Ігорівська/Набережно-Хрещатицька, 13/5 у м. Києві, зокрема, другий поверх площею 1089,6 м2, частину першого поверху приміщення площею 203,2 м2, а відповідач - прийняти та проводити оплату за оренду указаного майна та здійснювати інші платежі на умовах договору.

Згідно п.п. 5.1., 5.2., 5.3. договору базовий розмір щомісячної орендної плати за 1 м2 орендованого приміщення складає гривневий еквівалент 21,22 доларів США без урахування ПДВ за офіційним курсом НБУ, що на дату підписання договору оренди складає 27,8324 грн/1 долар США. Сторони встановили щомісячну плату за користування одним паркомісцем в розмірі гривневого еквіваленту 190,96 доларів США без урахування ПДВ за офіційним курсом НБУ, що на дату підписання договору оренди складає 27,8324 грн/1 долар США.

Загальна сума місячної орендної плати складає гривневий еквівалент 31513,26 доларів США без урахування ПДВ. Сторони погоджуються, що при здійсненні кожного платежу орендної плати, вона підлягає автоматичному коригуванню за формулою: орендна плата =((загальна площа для розрахунку орендної плати * щомісячну орендну плату за 1м2 + плата за користування паркомісцем * 7) * курс НБУ (на дату підписання договору)) + ПДВ. У випадку, якщо курс долару по відношенню до гривні, за офіційним курсом НБУ на дату виставлення рахунку збільшується в порівнянні з курсом, встановленим даним договором оренди, орендна плата автоматично перераховується орендодавцем відповідно до курсу НБУ на дату виставлення рахунку.

Сторони домовились, що починаючи з 1 липня 2021 р. орендна плата буде збільшуватися щорічно, шляхом збільшення розміру загальної суми місячної орендної плати, встановленої в п. 5.1. цього договору оренди та діючої на момент індексації на 3%.

Крім перерахування орендної плати орендар повинен протягом 7-ми банківських днів з моменту отримання орендарем рахунків орендодавця компенсувати витрати на комунальні послуги за попередній період (з урахуванням раніше виплачених авансових платежів), якими він користується а також аванс на комунальні послуги за поточний період із розрахунку фактичних витрат попереднього періоду.

Експлуатаційні витрати компенсуються орендарем із розрахунку гривневого еквівалента 3,18 доларів США за 1 м2 орендованого приміщення за місяць без урахування ПДВ за офіційним курсом НБУ, що на дату підписання договору оренди складає 27,8324 грн. за 1 долар США (базовий тариф).

В тому випадку, якщо курс долару по відношенню до гривні, за офіційним курсом НБУ на дату виставлення рахунку збільшується в порівнянні з курсом, встановленим даним договором оренди, вартість експлуатаційних витрат автоматично перераховується орендодавцем відповідно до курсу НБУ на дату виставлення рахунку. Для проведення такого перерахунку внесення змін в договір не проводиться.

Сторони домовились, що починаючи з 1 липня 2021 р., вартість компенсації експлуатаційних витрат буде збільшуватися щорічно, шляхом збільшення розміру компенсації експлуатаційних витрат, встановленої п. 5.3. цього договору оренди на 3%.

Відповідно до умов п.п. 6.1., 6.3., 6.5. договору сторони погодили, що орендар буде сплачувати орендарю орендну плату у безготівковій формі за поточний місяць оренди, але не пізніше 10-го числа цього місяця. Всі платежі за договором оренди здійснюються у національній валюті України - гривні.

Платежі, передбачені п. 5.3. договору здійснюються орендарем щомісячно на підставі окремо встановлених орендодавцем рахунків протягом 7-ми банківських днів з дати їх отримання.

Договір оренди вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами зобов`язань згідно з договором (п. 23.1. договору).

Вказані обставини підтверджуються наявною у матеріалах справи копією зазначеного договору.

Згідно п. 6.6. договору з метою забезпечення виконання договору орендар перераховує забезпечувальний платіж в сумі 2301379,90 грн., в т.ч. ПДВ, який розраховується як орендна плата за два останні місяці дії цього договору з урахуванням індексації на поточний рахунок орендодавця, вказаний в розділі 25 договору, без надання рахунків.

Поясненнями сторін, наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями №№ 188 від 9 квітня 2021 р., 189 від 5 травня 2021 р. підтверджується факт сплати відповідачем на користь позивача в рахунок оренди приміщень забезпечувальних платежів у загальному розмірі 2301379,90 грн.

Актом прийму-передачі приміщення від 1 червня 2021 р. стверджується факт передачі позивачем відповідачу орендованого майна (нежитлові приміщення та паркомісця) за спірним договором.

Поясненнями позивача, поданим ним розрахунком, проведеним відповідно до умов спірного договору та вимог чинного законодавства, наявними у справі рахунками на оплату №№ 1179 від 1 серпня 2022 р., 1353 від 1 вересня 2022 р., 1361 від 1 жовтня 2022 р., 1527 від 1 листопада 2022 р., 1758 від 1 грудня 2022 р., актами надання послуг 1443 від 31 жовтня 2022 р., 16606 від 30 листопада 2022 р., 1822 від 31 грудня 2022 р. підтверджується той факт, що за період користування серпня-грудня 2022 року відповідач не сплатив на користь позивача належну орендну плату у розмірі 6112883,95 грн. та не відшкодував експлуатаційні витрати протягом цього періоду вартістю 878441,75 грн.

Доказів належної сплати відповідачем зазначеної орендної плати, експлуатаційних витрат за договором суду не надано.

Посилання відповідача з приводу припинення дії договору оренди у вересні 2022 року на підставі п. 20.3 договору у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин є необґрунтованими з огляду на наступне.

За змістом листів №№ 24-001-16688-2022 від 14 липня 2022 р., 14-001-17411-2022 від 31 серпня 2022 р. (які були надіслані позивачу) слідує, що заявляючи про розірвання договору відповідач вказував на економічну недоцільність (невигідність) оренди приміщень за договором, зокрема, неможливість користуватися об`єктом оренди з підстав закриття відділення банку. Така економічна невигідність є наслідком форс-мажорних обставин, які були спричинені введенням воєнного стану в Україні.

Відповідно умов п.п. 3.2., 3.3. договору термін оренди за згодою сторін встановлюється тривалістю 35 місяців з дати початку оренди, відповідно до п. 3.1. договору оренди та діє до 30 квітня 2024 р. включно.

Жодна із сторін не має права в односторонньому порядку припинити/розірвати дію договору, окрім випадків, передбачених даним договором та чинним законодавством України.

Згідно п. 20.3 договору у випадку, якщо форс-мажорні обставини тривають більше 21 дня, кожна зі сторін має право припинити договір оренди шляхом направлення відповідного повідомлення іншій сторін (якщо у сторін буде така можливість) з припинення договору оренди у дату, зазначену у такому повідомленні, а у разі неможливості повідомлення - через 21 день. При цьому сторони зобов`язані провести взаємні розрахунки за станом на дату виникнення обставин форс-мажору.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

На підставі Указу Президента "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24 лютого 2022 р. в України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року.

Статтею 1 Закону України "Про оборону України" визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з умовами укладеного між сторонами договору об`єкт оренди знаходиться у м. Києві.

Загальновідомими є обставини та не заперечуються сторонами, що у період з 24 лютого до 1 квітня 2022 року на підступах до столиці велися бойові дії.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 75 ГПК України обставини, які є загальновідомими, не підлягають доказуванню.

Введення воєнного стану в Україні є форс-мажорною обставиною, яка визнана Торгово-промисловою палатою України та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язань. Проте такий механізм діє при доведенні причинно-наслідкового зв`язку між дією зазначених обставин та неможливістю виконання зобов`язань.

При цьому викладені відповідачем у листах №№ 24-001-16688-2022 від 14 липня 2022 р., 14-001-17411-2022 від 31 серпня 2022 р. наміри розірвати спірний договір з липня 2022 року не перебувають у прямому зв`язку з обставинами, які склались у період з 24 лютого до 1 квітня 2022 року поблизу м. Києва.

Доводи відповідача фактично зводяться до помилки в економічному розрахунку під час укладення спірного договором, що в силу вимог чинного законодавства не є підстав для припинення такого договору шляхом його розірвання або звільнення в інший спосіб від виконання зобов`язання, що виникло з цього договору.

Ризик є однією із ознак підприємницької діяльності. Принцип комерційного розрахунку та власного комерційного ризику є одним із принципів господарської діяльності. Тому правові підстави перекладати комерційний ризик відповідача на позивача шляхом звільнення від виконання прийнятих зобов`язань відсутні.

Посилання відповідача на укладення спірного договору на вкрай невигідних для нього умовах не стосуються предмету заявленого у справі позову. Доказів визнання спірного договору, який є оспорюваним, в установленому порядку недійсним не надано. Тому доводи в цій частині є безпідставними.

Відповідно до вимог ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

У зв`язку з простроченням відповідачем орендної плати за договором 12 червня 2023 р. позивач листом повідомив останнього про припинення дії договору оренди нежитлового приміщення від 2 квітня 2021 р. та просив повернути вказане майно по акту приймання-передачі.

Указаний лист (поштове відправлення 6864) відповідач одержав 19 червня 2023 р., що підтверджується даними витягу з офіційного сайту ПАТ "Укрпошта" (http://ukrposhta.ua/vidslidkuvati-forma-poshuku).

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Таким чином спірний договір припинив свою дію 30 червня 2023 р.

Яв вже було встановлено судом умовами цього договору сторони передбачили забезпечувальний платіж, який орендар повинен здійснити на користь орендодавця та який розраховується як орендна плата за два останні місяці дії цього договору.

Згідно п. 6.6. договору оренди для розрахунку забезпечувального платежу останніми місяцями оренди вважати з 1 березня 2024 року по 30 квітня 2024 року.

Враховуючи, що договір припинив свою дію 30 червня 2023 р., то позивач правомірно зарахував забезпечувальний платіж у розмірі 2301379,90 грн. в рахунок орендної плати за договором за останні два місяці дії договору - травень та червень 2023 року.

Доводи відповідача з цього приводу суперечать умовам договору оренди нежитлового приміщення від 2 квітня 2021 р. та зібраним у справі доказам, тому є необґрунтованими.

За таких обставин з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 622 ЦК України підлягає стягненню 6991298,70 грн. боргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 230, ч. 4 ст. 231 ГК України учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

За визначенням, яке міститься у статті 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Стаття 536 ЦК України передбачає, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Разом з тим частина 2 ст. 625 ЦК України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до умов п. 13.3. договору у випадку прострочення орендарем виконання зобов`язань по сплаті орендної плати або будь-яких інших платежів за договором, орендар зобов`язаний сплатити орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня від суми заборгованості за кожний день такого прострочення.

У разі прострочення орендарем виконання зобов`язань по сплаті будь-якого платежу згідно договору понад 30 календарних днів від дати строку настання граничного терміну оплати згідно умов договору орендар на вимогу орендодавця зобов`язаний сплатити останньому протягом 10 днів від дати отримання такої вимоги відсотки за користування грошовими коштами виходячи з розрахунку 56% річних.

Отже, умовами договору сторони передбачили відповідальність за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у вигляді пені, а також пунктом 13.3. договору змінили розмір процентної ставки, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, і встановили її в розмірі 56% річних від несплаченої загального платежу понад 30 календарних днів від дати строку настання граничного терміну оплати.

Виходячи з наведеного внаслідок прострочення відповідачем оплати оренди та експлуатаційних витрат за договором оренди нежитлового приміщення від 2 квітня 2021 р. позивач набув права вимагати від того сплати належних відповідно до умов п. 13.3. договору 2327618,36 грн. 56% річних за користування чужими грошовими коштами, 1744947,98 грн. пені.

Разом з тим за частиною 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 ЦК України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило ч. 3 ст. 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (ч. 1 ст. 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

Враховуючи наведене та вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру процентів річних, що підлягають стягненню з боржника за прострочення грошового суд бере до уваги таке.

Главою 24 ГК України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За частиною 2 статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в т.ч. і відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (ч. 3 ст. 216 ГК України).

За частинами 1, 2 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 р. у справі № 902/417/18.

Відповідно до встановлених судом обставин справи, за змістом пункту 13.3. укладеного сторонами договору, положень ст. 611, ст. 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума річних у визначеному за договором розмірі від несплаченої орендної плати є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.

Нарахування трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 р. у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві суд дійшов висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

З урахуванням встановлених судом обставин щодо характеру вчиненого правопорушення, відсутності доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем строків оплати за договором, а також того, щоб сума штрафних санкцій становила джерела безпідставного збагачення кредитора, суд відповідно до вимог ст. 233 ГК України, ст. 616 ЦК України вважає можливим зменшити розмір належних з відповідача на користь позивача пені до 500000 грн., процентів річних за користування чужими грошовими коштами до 1500 грн.

За цих обставин з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст.ст. 624, 625 ЦК України підлягає стягненню 500000 грн. пені, 1500000 грн. процентів річних за користування грошовими коштами, а всього штрафних та фінансових санкцій у розмірі 2000000 грн.

Питання відшкодування витрат по оплаті правової допомоги адвоката підлягає вирішенню в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, то понесені по справі судові витрати стосовно до вимог ст. 129 ГПК України слід покласти на нього.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог-93" м. Києва задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Південний" (65059, м. Одеса, вул. Краснова, 6/1, код 20953647) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог-93" (04070, м. Київ, вул. Ігорівська/Набережно-Хрещатицька, 13/5, код 16476,70 грн. боргу, 2000000 грн. штрафних та фінансових санкцій, 165958,49 грн. витрат по оплаті судового збору.

У позові в іншій частині відмовити.

Рішення набирає законної сили та підлягає оскарженню у строк і порядку, визначені ст. 241 та розділом ІV ГПК України.

Повне судове рішення складене 15 лютого 2024 р.

Суддя господарського суду міста Києва П.І.Паламар