Окрема думка судді К. М. Пількова
З висновками Великої Палати не погоджуюсь і нижче викладаю мотиви незгоди.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 227 ГПК суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Велика Палата не обґрунтувала, чому до набрання законної сили судовим рішенням у названому кримінальному провадженні неможливо здійснити розгляд заяви про розподіл судових витрат відповідно до чинної постанови Великої Палати, яка набрала законної сили і не скасована, тобто є чинним і обов`язковим судовий рішенням.
На мою думку, те, що Велика Палата не обґрунтувала об`єктивну неможливість (п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК) розгляду заяви про розподіл судових витрат до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальному провадженні, суперечить багаторічній послідовній практиці Верховного Суду застосування цієї норми ГПК, яка вилилась у скасування ухвал судів першої та апеляційної інстанцій про зупинення провадження, де Верховний Суд вказував на відсутність належного обґрунтування судами об`єктивної неможливості вирішення справ:
«Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.
Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід у кожному випадку з`ясовувати: як саме пов`язана справа, що розглядається господарським судом, зі справою, яка розглядається іншим судом, чим саме обумовлюється неможливість розгляду справи»
(постанова від 07.08.2018, справа № 906/763/15,
схожі висновки у численних постановах, зокрема
від 01.06.2018, справа № 922/699/17;
від 10.10.2018, справа № 908/2293/17;
від 19.11.2018, справа № 914/70/18;
від 18.02.2019, справа № 923/271/18;
від 19.02.2019, справа № 910/6426/16;
від 05.03.2019, справа № 910/5425/18).
Така непослідовність Верховного Суду може також шкодити авторитету суду касаційної інстанції в очах суддів інших судів.
Окремо варто відзначити, що практика зупинення провадження з посиланням на об`єктивну неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку кримінального судочинства, без обґрунтування такої об`єктивної неможливості, на мою думку, може створити загрозу для незалежності суду. Якщо суд, як у цій справі, не може до розгляду кримінального провадження покладатись на рішення суду, яке набрало законної сили, це фактично нівелює законну силу судового рішення і закладає небезпеку вручання у відправлення правосуддя і виконання судових рішень шляхом ініціювання кримінальних проваджень.
З огляду на викладене вище, вважаю, що Велика Палата Верховного Суду не мала відстав для зупинення провадження у справі.
Суддя Костянтин ПІЛЬКОВ