ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

20 лютого 2024 року м. ХарківСправа № 922/4893/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Гула Д.В.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення Господарського суду Харківської області від 06.02.2024 (вх. №4306 від 15.02.2024) по справі

за позовом Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н. Конституції, буд. 16)
до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
про стягнення 31353,51 грн.
за участю представників:

позивача - не з`явився;

відповідача (заявника) - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Харківської області подано позовну заяву Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради до відповідача - ОСОБА_1 про стягнення 31353,51 грн., з яких: заборгованість у розмірі 25436,34 грн., пеня у розмірі 5917,17 грн. та судові витрати.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 06.02.2024 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н. Конституції, буд. 16, ) заборгованість у розмірі 25436,34 грн., пеню у розмірі 5917,17 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2147,20 грн.

15.02.2024 в системі діловодства Господарського суду Харківської області від представника ОСОБА_1 зареєстровано заяву на відстрочку виконання рішення Господарського суду Харківської області від 06.02.2024 р., в якій просить суд відстрочити виконання рішення Господарського суду Харківської області від 06.02.2024 згідно запропонованого у заяві графіку.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.02.2024 прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення Господарського суду Харківської області від 06.02.2024 (вх. №4306 від 15.02.2024) та розгляд заяви призначено у судовому засіданні на 20.02.2024 о 12:20. Разом з тим, запропоновано Управлінню комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради подати письмові пояснення на заяву про відстрочку виконання рішення Господарського суду Харківської області від 06.02.2024 (вх. №4306 від 15.02.2024).

Позивач у призначене судове засідання не з`явився. Втім, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений судом належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази. Будь-яких заяв або клопотань до суду від позивача не надходило.

Відповідач у призначене судове засідання не з`явився. Однак про дату, час та місце проведення судового засідання також повідомлений судом належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Разом з тим, 20.02.2024 в системі діловодства Господарського суду Харківської області від відповідача зареєстровано заяву про розгляд справи без участі (вх. №4710), в якій просить суд розглянути подану заяву, що призначена до розгляду в судовому засіданні на 20.02.2024 о 12:20 за відсутності заявника та її представника. При цьому повідомляє, що подану заяву підтримує та просить суд задовольнити.

Розглянувши вказану вище заяву про розгляд справи без участі заявника, дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Пунктом 3 частини 1 статті 42 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Враховуючи, що участь в судовому засіданні є правом учасників справи відповідно до статті 42 ГПК України, а явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, беручи до уваги, що неявка заявника в призначене судове засідання не перешкоджає розгляду заяви по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для її задоволення.

Таким чином, судом створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин під час розгляду поданої заяви, вжито заходи для належного повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду заяви. Разом з тим, враховуючи необхідність дотримання процесуального законодавства щодо розгляду поданої заяви в межах присічного процесуального строку, що визначений статтею 331 ГПК України, суд вважає за можливе розглянути подану заяву у призначеному судовому засіданні.

Розглянувши заяву про відстрочку виконання рішення, дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Принцип обов`язковості судових рішень має місце у нормах статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", відповідно до частини другої якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012), невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Водночас на державу покладено позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі Чижов проти України, заява № 6962/02).

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Відповідно до статті 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Частиною 4 статті 331 ГПК України передбачено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Приписами частини 5 статті 331 ГПК України встановлено, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Норми статті 331 ГПК України не містить конкретного переліку обставин для розстрочення виконання судового рішення, а лише встановлюють критерії для їх визначення, надаючи суду в кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи. Підставою для застосування правил цієї норми є виняткові обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в господарській справі, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Законодавець у будь-якому випадку пов`язує надання розстрочки виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, виключними обставинами, що ускладнюють виконання судового рішення. Отже, підставою для розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Разом з тим, питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися з урахуванням балансу інтересів сторін, слугувати досягненню мети виконання судового рішення з максимальним дотриманням співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін.

З огляду на вище викладене, запроваджений процесуальними нормами права механізм розстрочення виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду - виконання ухваленого судом рішення.

Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання розстрочки виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування. Особа, яка подала заяву про розстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі.

Досліджуючи зміст поданої заяви про відстрочку виконання рішення, а також викладений заявником у прохальній частині заяви графік сплати сум коштів, що присуджено рішенням Господарського суду Харківської області від 06.02.2024 р., суд зазначає, що така заява за своєю правовою природою не є заявою про відстрочку виконання рішення, а є заявою про розстрочення виконання рішення у розумінні положень статті 331 ГПК України.

Так, в обґрунтування заяви вказано, що на даний момент виконання рішення Господарського суду Харківської області від 06.02.2024 для заявника ускладнюється тим, що заявник має скрутний матеріальний стан. В 2019 році заявник через обмеження пов`язані із COVID-19 змушена була припинити свою підприємницьку діяльність та фактично залишилась без засобів для існування.

Зазначено, що заявник самостійно виховує сина, який має інвалідність. В умовах війни заявнику важко нести фінансові витрати, а тому заявник не має змоги сплатити всю суму одним платежем.

Наголошує, що заявником дійсно було допущено порушення взятого на себе зобов`язання, ухилятися від якого заявник не бажає та шукає способи погашення заборгованості перед позивачем.

Щодо тверджень заявника про скрутний матеріальний стан, що обумовлений наслідками COVID-19 та воєнним станом, суд зазначає наступне.

На підтвердження скрутного матеріального стану, заявником в якості доказу подано до суду відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з січня 2022 по грудень 2023 року.

Натомість у даному разі суд зазначає, що вказаний доказ не може у повній мірі відображати матеріальний стан заявника, оскільки, як встановлено судом, згідно з інформацією, що викладена у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, державну реєстрацію відповідача як фізичної особи-підприємця проведено 24.10.2016. Номер запису: 0187763. Разом з тим, державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності відповідача як фізичної особи-підприємця проведено 12.06.2019. Підстава: власне рішення, про що свідчить номер запису: 2187763.

З наведеного вище слідує, що заявник припинив підприємницьку діяльність у 2019 р. та з цього часу за останнім обліковувалась заборгованість з орендної плати за договором оренди №6477 від 13.01.2017. Проте відомостей про майновий стан заявника в період з 2019 по 2021 рік, матеріали справи не містять. При цьому суд зауважує, що посилання заявника на скрутний майновий стан у зв`язку із наслідками COVID-19 та воєнним станом не можуть вважатися безумовними обставинами для розстрочення виконання рішення. В кожному конкретному випадку, відповідна сторона має довести в розумінні статті 73-77 ГПК України, що саме в її конкретному випадку мають місце певні обставини, які безпосередньо вплинули на майновий стан шляхом подання відповідних доказів, які заявником у повній мірі не надано.

Крім того, як зазначено судом вище, 13.01.2017 між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та фізичною особою-підприємцем Яковенко Анною Сергіївною було укладено договір оренди №6477.

Отже, наведене дає підстави дійти висновку, що заявник розпочав здійснювати підприємницьку діяльність з метою отримання прибутку до початку запровадження обмежень, пов`язаних з COVID-19 та введенням воєнного стану в Україні. Водночас матеріали справи свідчать, що протягом спірного періоду оренди майна, заявник допускав системне порушення умов договору оренди №6477 від 13.01.2017 в частині сплати орендної плати. Однак, заявник не надає жодного обґрунтування, чому ця заборгованість не була погашена в повному обсязі до початку виникнення тих обставин, на які заявник посилається.

Водночас суд зазначає, що скрутне фінансове становище не є винятковими обставинами, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та не є підставою для розстрочення виконання рішення, оскільки фінансові ускладнення не є винятковою і непрогнозованою обставиною в умовах ринкової економіки та належного планування власної діяльності, в тому числі й в частині своєчасного і належного стягнення заборгованості.

Такий стан справ боржника є одним із можливих ризиків підприємницької діяльності, а погіршення економічної ситуації в Україні через пандемію коронавірусної інфекції, збройну агресію та введення воєнного стану впливає на всіх суб`єктів господарювання.

Відповідно до частини 2 статті 218 ГК України та статті 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Суд звертає увагу, що погіршення фінансового стану суб`єкта підприємницької діяльності та неможливість своєчасно виконати договірні зобов`язання не корелюється із змістом статті 42 ГК України, відповідно до якої підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

За змістом наведеної норми права у разі здійснення підприємницької діяльності її суб`єкт має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється ним на власний ризик, здійснювати комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення чи утримання від вчинення таких дій. При цьому ризики від власної господарської діяльності заявника не можуть покладатися на інших учасників господарських відносин, оскільки це порушує принцип розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Верховний Суд у постанові від 15.03.2018 по справі №910/8153/17 зазначив, що складне фінансове становище відповідача, яким обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, з урахуванням того, що господарська діяльність здійснюється ним на власний ризик, не може бути безумовною підставою для надання відстрочення виконання судового рішення. Відстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Окрім того, матеріали справи також свідчать, що в період з дати припинення відповідачем підприємницької діяльності у 2019 р. по дату звернення позивача з позовною заявою до суду у 2023 р. з метою захисту своїх порушених прав та інтересів, заборгованість заявника з орендної плати у розмірі 25436,34 грн. протягом цих років залишалась не сплаченою, що свідчить про тривалість порушення прав та інтересів позивача та відсутність наміру заявника сплатити заборгованість. У зв`язку із цим, суд констатує, що з вини відповідача даний спір було доведено до суду.

Водночас під час розгляду поданої заяви, судом враховуються матеріальні інтереси обох сторін, оскільки невиконання рішення суду, з врахуванням інфляційних процесів в економіці держави, також порушує матеріальні інтереси стягувача, що призведе до негативних наслідків у його діяльності. Розстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника. Стягувач та боржник знаходяться в рівних економічних умовах, а розстрочення виконання рішення суду в даному випадку призведе до надання переваг боржнику у порівнянні зі стягувачем за відсутності для цього підстав.

На переконання суду, надання розстрочки виконання рішення у даній справі, навпаки, сприятиме його невиконанню та порушуватиме принципи співмірності, пропорційності та розумний баланс між інтересами сторін, а також наведені положення статті 129 Конституції України, статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 326 ГПК України щодо обов`язковості виконання рішення суду з огляду на наявні в матеріалах справи докази та встановлені обставини справи.

Крім того, суд зважає, що належних доказів реальної можливості виконати рішення суду за умови надання розстрочення виконання рішення на 1 рік заявником не надано. При цьому заявником жодним чином не пояснено, яким чином останній має намір сплатити наявну перед позивачем заборгованість згідно запропонованого графіку розстрочення, а саме 2791,70 грн. щомісячно, якщо за твердженням заявника єдиним доходом заявника є щомісячна виплата у розмірі 2100,00 грн.

Разом з тим, суд враховує, що запропонований заявником графік розстрочення виконання рішення Господарського суду Харківської області від 06.02.2024 має арифметичні неточності, оскільки загальна сума до стягнення з заявника за рішенням суду складає 33500,71 грн. Однак у поданій заяві, заявник просить суд розстрочити виконання рішення на 12 місяців по 2791,70 грн., що складає 33500,40 грн.

Таким чином, суд констатує, що заявником не витримано покладений на нього статтями 73-74 ГПК України тягар доказування та не доведено винятковості випадку, з наявністю якого процесуальний закон пов`язує можливість надання розстрочки виконання рішення суду.

Оцінивши наведені заявником посилання на обставини, які на його думку ускладнюють виконання рішення суду, а також надані ним до заяви докази, з огляду на відсутність доказів вчинення заявником протягом тривалого проміжку часу дій з метою сплати наявної заборгованості та добровільного виконання судового рішення, суд дійшов висновку, що наведені доводи не підтверджують наявності виключних обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять неможливим його виконання у розумінні статті 331 ГПК України, що свідчить про наявність підстав для відмови у задоволенні поданої заяви.

Окремо суд звертає увагу, що сторони не позбавлені права укласти мирову угоду та врегулювати всі питання з приводу заборгованості, в тому числі щодо її розстрочення під час виконання рішення суду.

Керуючись статтями 6, 42, 232-236, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення Господарського суду Харківської області від 06.02.2024 (вх. №4306 від 15.02.2024) - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та може бути оскаржена в порядку статей 255 - 257 ГПК України.

Повний текст ухвали складено 21.02.2024 р.

Суддя Г.І. Сальнікова

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі - http://reyestr.court.gov.ua.