ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2024м. ХарківСправа № 922/4772/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії «Центр будівельномонтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця», м.Київ
до Фізичної особи-підприємця Чубука Олександра Володимировича, м.Харків
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача: Ірина Штирхун (адвокат);

відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельномонтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Чубук Олександра Володимировича про стягнення заборгованості за договором оренди нерухомого майна № БМЕС-01/32ВУМ від 25.03.2020 р. у розмірі 741 359,69 грн, з яких: основний борг 482 855,02 грн., пеня - 198 251,56 грн., штраф 14 485,65 грн., інфляційні збитки 33 705,78 грн., 3 % річних від суми заборгованості - 12 061,68 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.11.2023 позовну заяву залишено без руху; надано позивачу десятиденний строк на усунення недоліків позовної заяви.

30.11.2023 позивачем разом з заявою (вх.№32924) усунено недоліки, які були зазначені в ухвалі суду від 20.11.2023.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 04.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/4772/23. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 27 .12.2023 о 12:00.

25.12.2023 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№35400) в якому вказує на те, що в період з 23 березня по 7 вересня 2022 року орендовані відповідачем приміщення використовувались представниками Харківської обласної військової адміністрації для отримання гуманітарної допомоги, що підтверджується Актом про вилучення приміщень для використання військовими б/н від 09.09.2022 року, підписаним з боку АТ «Укрзалізниця» начальником залізничної станції «Харків-Балашовський» Виробничого підрозділу «Харківська дирекція залізничних перевезень» Регіональної Філії «Південна залізниця» Катасоновим В.В. З огляду на вказане, відповідач вважає, що орендна плата має бути зменшена на час, коли він не міг користуватися орендованим майном, а саме - на суму 212935,81 грн., а також мають бути перераховані штрафні санкції, інфляційні втрати та 3% річних. Також відповідач вважає, що через збройну агресію РФ проти України і фактичне зупинення господарської діяльності відповідачем в цьому випадку наявні обставини, які зумовлюють необхідність зменшити нараховані позивачем штрафні санкції, а саме пеню, штраф до розміру 1000,00 грн.

Також у відзиві відповідачем заявлено клопотання про поновлення строків на подання відзиву до суду, з посиланням на те, що з початку збройної агресії РФ проти України він не мешкає за адресою реєстрації, не отримував копій позовної заяви з додатками, проте як свою правову позицію по справі міг сформувати тільки після ознайомлення з матеріалами справи його представника 13.12.2023.

Протокольною ухвалою від 27.12.2023 на підставі ч.1 ст.119 ГПК України поновлено відповідачу строк на подання відзиву до суду; відзив на позовну заяву долучено до матеріалів справи (вх.№35400 від 25.12.2023); відкладено підготовче засідання на 24.01.2024 о 10:45.

29.12.2023 позивачем через систему "Електронний суд" подано відповідь на відзив (вх.№ 35987), в якій наполягає на позовних вимогах, вказує, що за період з 2022-2023 р. нежитлові приміщення, передані в оренду ФО-П ЧубукО.В., на потреби військових підрозділів позивачем, як балансоутримувачем не надавались; представники військової адміністрації з вказаними запитами до позивача не звертались; керівних вказівок від адміністрації АТ «Укрзалізниці» щодо надання додаткових повноважень або делегування повноважень начальнику залізничної станції Харків-Балашовський в частині оформлення документів на передачу майна до ВСП на потреби військових не надходило;наданий відповідачем акт про вилучення приміщень для використання військовими б/н від 09.09.2022 не відповідає формі та змісту, визначеним Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» та Постановою КМУ від 31.10.2012. Також вважає, що у цьому випадку відсутні правові підстави для зменшення розміру штрафних санкцій.

Протокольною ухвалою від 24.01.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.02.2024 о 12:00.

В порядку ст. 120-121 ГПК України сторони повідомлені про наступне судове засідання ухвалою від 24.01.2024.

Представник позивача у судовому засіданні 14.02.2024 позовні вимоги підтримав повністю та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач свого повноважного представника у судове засідання, призначене на 14.02.2024 не направив, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся в порядку ст.120-121 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Оскільки відповідач своїм процесуальним правом участі у судовому засіданні не скористався, повноважного представника для участі у судовому засіданні не направив, заяв та клопотань від нього не надходило, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача під час розгляду спору, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив таке.

25.03. 2020 року між Акціонерним товариством «Укрзалізниця» в особі Філії «Центр будівельномонтажних робіт на експлуатації будівель і споруд» (надалі Позивач, Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Чубук Олександром Володимировичем (надалі Відповідач, Орендар) був укладений договір оренди нерухомого майна № БМЕС-01/32 ВУМ (надалі Договір), відповідно до якого Орендодавцем передано а Орендарем прийнято в строкове платне користування частину нежитлового приміщення будівлі пакгаузу 1-6,7-8 літ.М/1-1 складське приміщення № 13/1 (загальною площею 328,00 кв.м.), що розташоване в м. Харкові та знаходиться за адресою вул. Плеханівська № 114, літ М/1-1, загальною площею 2 793,20 кв. м. (далі - майно), в тому числі коефіцієнт загальних площ 11,74% згідно з планом за поверхами, з викопіюванням з поверхового плану відповідно до акту приймання-передачі майна, що складає невід`ємну частину цього договору (п. 1.1).

Згідно з п. 3.1 договору, розмір орендної плати визначається за результатами електронних торгів (аукціону), який відбувся 06.03.2020 і становить перший базовий місяць березень 2020 року користування за 1 кв. м. майна 75 грн 00 коп. (сімдесят п`ять гривень 00 коп.), крім того ПДВ 15 грн 00 коп. (п`ятнадцять гривень 00 коп.), а всього разом з ПДВ - 90 грн 00 коп. (дев`яносто гривень 00 коп.).

Відповідно до п. 3.2 договору, загальний розмір орендної плати за перший базовий місяць березень 2020 року користування майном становить 24 600 грн 00 коп. (двадцять чотири тисячі шістсот гривень 00 коп.), крім того ПДВ 4 920 грн 00 коп. (чотири тисячі дев`ятсот двадцять гривень 00 коп.), а всього разом з ПДВ 29 520 грн 00 коп. (двадцять дев`ять тисяч п`ятсот двадцять гривень 00 коп.).

Розмір орендної плати за кожен наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Відповідно до п. 3.3 договору, орендна плата нараховується починаючи з дати передання майна за актом приймання-передачі майна від орендодавця до орендаря та сплачується орендарем щомісяця шляхом перерахування у безготівковій формі на поточний банківській рахунок орендодавця до 20 числа поточного місяця, за попередній місяць, за який здійснюється розрахунок.

Не виставлення рахунку орендодавцем не звільняє орендаря від сплати орендної плати за договором.

Відповідно до п. 3.6 договору нарахування орендної плати здійснюється за весь час фактичного користування майном.

У п. 8.2, 8.4 договору сторонами узгоджено, що у разі порушення строків виконання грошових зобов`язань за цим договором орендар сплачує пеню від суми простроченого зобов`язання в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення грошового зобов`язання.

У разі, якщо на дату сплати орендної плати, заборгованість орендаря по її сплаті становить загалом більше, ніж три місяці, орендар також зобов`язується сплатити штраф у розмірі 3% від суми заборгованості.

Згідно з п. 11.1 договору, даний договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів відбитками печаток сторін (за наявності) і діє до 20 березня 2023 року, та в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Відповідно до п. 11.10. договору, у разі відсутності заяви однієї із Сторін про припинення цього договору або зміну його умов не менше ніж за один місяць до закінчення строку дії договору, договір вважається продовженим на той самий строк та на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, про що строни укладають додаткову угоду до договору.

Як свідчать матеріали справи,на виконання умов договору між сторонами було складено та підписано акт приймання-передачі майна від 26.03.2020 , а саме - частини нежитлового приміщення будівлі пакгаузу 1-6,7-8 літ.М/1-1 складське приміщення № 13/1 (загальною площею 328,00 кв.м.), що розташоване в м. Харкові та знаходиться за адресою вул. Плеханівська № 114, літ М/1-1.

Таким чином, з моменту підписання цього акту між сторонами виникли орендні правовідносини.

Враховуючи те, що орендоване майно знаходилось в користуванні відповідача та останнім не було повернуто Позивачу, Відповідачеві були виставлені рахунки за оренду Майна на загальну суму 482 855,02 грн, а саме:

№ 874-638 від 30.06.2022 (за березень 2022) на суму 35 023,75 грн.;

№ 874-677 від 30.06.2022 (за квітень 2022) на суму 36 599,82 грн.;

№ 874-716 від 30.06.2022 (за травень 2022) на суму 37 734,42 грн.;

№ 874-753 від 30.06.2022 (за червень 2022) на суму 38 753,24 грн.;

№ 874-850 від 31.07.2022 (за липень 2022) на суму 39 954,60 грн.;

№ 874-947 від 31.08.2022 (за серпень 2022) на суму 40 234,28 грн.;

№ 874-1236 від 30.09.2022 (за вересень 2022) на суму 40 676,86 грн.;

№ 874-1301 від 31.10.2022 (за жовтень 2022) на суму 41 449,72 грн.;

№ 874-1597 від 30.11.2022 (за листопад 2022) на суму 42 485,96 грн.;

№ 874-1801 від 31.12.2022 (за грудень 2022) на суму 42 783,36 грн.;

№ 874-229 від 28.02.2023 (за лютий 2023) на суму 43 427,51 грн.;

№ 874-421 від 31.03.2023 (за березень 2023) на суму 43 731,50 грн.

Позивач зазначає, що вищевказані рахунки не були оплачені відповідачем внаслідок чого заборгованість відповідача за Договором № БМЕС-01/32 ВУМ від 25.03.2020 складає 482 855,02 грн.

Однак, відповідачем факт існування заборгованості за договором у період з 23.03.2022 по 07.09.2022 заперечується, оскільки у вказаний період він був позбавлений можливості використовувати орендоване майно.

На підтвердження зазначеного факту відповідачем надано акт про вилучення приміщень для використання військовими б/н від 09.09.2022, відповідно до якого приміщення які є предметом оренди за договором № БМЕС-01/32-ВУМ від 25.03.2020, були вилучені у відповідача для використання представниками Харківської військової адміністрації в період з 23.03.2022 по 07.09.2022 для отримання гуманітарної допомоги.

В акті також зазначено, що у зв`язку з цим, у вищезазначений період з 23.03.2022 по 07.09.2022 відповідач не міг використовувати приміщення для цілей, визначених, зокрема, договором № БМЕС-01/32-ВУМ від 25.03.2020.

З урахуванням викладеного, відповідач вважає, що заборгованість за договором № БМЕС-01/32-ВУМ від 25.03.2020 має бути зменшена на час коли він не міг користуватися орендованим майном, а саме, на суму 212 935,81 грн.

Разом з тим, позивач обставин щодо відсутності у відповідача заборгованості у період з 23.03.2022 по 07.09.2022 не визнає, вважає що при передачі майна до військової адміністрації не дотримано вимог Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» Також позивач стверджує, що ним не надавались повноваження ОСОБА_1 на підписання наведеного акту від 09.09.2022, а від відповідача пропозицій щодо перегляду розміру орендної плати у зв`язку з обставинами, не передбаченими договором, не надходило.

Як свідчать матеріали справи, з метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з претензією №3 від 29.03.2023 , в якій вимагав погашення існуючої заборгованості.

Однак, вказана вимога залишена відповідачем без задоволення.

Наведені обставини, в свою чергу, стали підставами для звернення позивача до суду з позовом у даній справі, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 485 855,02 грн основного боргу.

Також в зв`язку з простроченням відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачем на підставі умов договору та відповідних вимог чинного законодавства також нараховано до стягнення з відповідача 14 485,65 грн штрафу, 198 251,56 грн пені, 33 705,78 грн. інфляційних збитків та 12 061,68 грн 3% річних за прострочення оплати кожного з щомісячних орендних платежів.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За умовами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 25.11.2021 у справі № 910/15963/20 та аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Статтею 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно з ч. 1 ст. 286 ГК України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Передача нерухомого майна в оренду за договором № БМЕС-01/32ВУМ від 25.03.2020 підтверджується складеним та підписаним між сторонами актом приймання-передачі майна від 26.03.2020.

Отримавши приміщення в оренду відповідач зобов`язаний вносити орендну плату в порядку та розмірі, визначеному умовами зазначеного договору.

Позивач наголошує, що у зв`язку із несплатою відповідачем виставлених йому рахунків № 874-638 від 30.06.2022 (за березень 2022) на суму 35 023,75 грн., № 874-677 від 30.06.2022 (за квітень 2022) на суму 36 599,82 грн.,№ 874-716 від 30.06.2022 (за травень 2022) на суму 37 734,42 грн., № 874-753 від 30.06.2022 (за червень 2022) на суму 38 753,24 грн., № 874-850 від 31.07.2022 (за липень 2022) на суму 39 954,60 грн.,№ 874-947 від 31.08.2022 (за серпень 2022) на суму 40 234,28 грн., № 874-1236 від 30.09.2022 (за вересень 2022) на суму 40 676,86 грн., № 874-1301 від 31.10.2022 (за жовтень 2022) на суму 41 449,72 грн., № 874-1597 від 30.11.2022 (за листопад 2022) на суму 42 485,96 грн., № 874-1801 від 31.12.2022 (за грудень 2022) на суму 42 783,36 грн., № 874-229 від 28.02.2023 (за лютий 2023) на суму 43 427,51 грн., № 874-421 від 31.03.2023 (за березень 2023) на суму 43 731,50 грн заборгованість останнього за договором № БМЕС-01/32ВУМ від 25.03.2020 складає 482 855,02 грн.

Відповідач факт несплати зазначених рахунків не заперечує.

Разом з тим, Відповідно до п. 3.6. укладеного між сторонами Договору, нарахування Орендної плати здійснюється за весь час фактичного користування Майном.

Згідно з частиною шостою статті 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Зазначена норма чинного законодавства регулює дії сторін у випадку, коли орендар позбавлений можливості використовувати передане в оренду майно через обставини, за які він не відповідає, а саме звільняє його від обов`язку вносити орендну плату за весь час, протягом якого орендоване майно не могло бути використане через такі обставини.

Підставою звільнення від зобов`язання сплачувати орендну плату ця норма визначає об`єктивну неможливість використовувати передане в оренду майно через обставини, за які орендар не відповідає.

Для застосування частини шостої статті 762 ЦК України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном (орендної плати) визначальною умовою є наявність обставин, за які орендар не відповідає. Обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем і він не відповідає за це, мають бути доведені. Подібні правові висновки викладені у пункті 31.4 постанови Верховного Суду від 27.08.2019 у справі № 914/2264/17.

В даному випадку, в зв`язку з збройною агресією Російської федерації проти України та початком воєнних дій, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 р. «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому, на законодавчому рівні воєнний стан неодноразово продовжувався, і станом на дату винесення даного судового рішення запроваджений в Україні воєнний стан триває.

Згідно з Актом про вилучення приміщень для використання військовими б/н від 09.09.2022, приміщення які є предметом оренди за договором № БМЕС-01/32-ВУМ від 25.03.2020, були вилучені у відповідача для використання представниками Харківської військової адміністрації в період з 23.03.2022 по 07.09.2022 для отримання гуманітарної допомоги. В цьому акті також зазначено, що у зв`язку з цим, у вищезазначений період з 23.03.2022 по 07.09.2022 відповідач не міг використовувати приміщення для цілей, визначених зокрема договором № БМЕС-01/32-ВУМ від 25.03.2020.

Цей акт підписано представником відповідача та Начальником залізничної станції «Харків-Балашовський» Виробничого підрозділу «Харківська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» Катасоновим Віталієм Валерійовичем, а також скріплено печаткою, яка містить порядковий номер.

Таким чином, зазначеним актом засвідчено що у період з 23.03.2022 по 07.09.2022 відповідач не міг використовувати приміщення для цілей, визначених зокрема договором № БМЕС-01/32-ВУМ від 25.03.2020, тобто орендоване майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

За таких обставин, є підстави для застосування до спірних правовідносин положень частини шостої статті 762 ЦК України та звільнення відповідача від орендної плати за договором № БМЕС-01/32-ВУМ від 25.03.2020 у період з 23.03.2022 по 07.09.2022 протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

При цьому, не спростовують відповідні висновки посилання позивача на те, що при передачі майна до Харківської військової адміністрації нібито не дотримано вимог Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», оскільки для застосування до спірних правовідносин частини 6 статті 762 ЦК України достатнім є встановлення саме факту неможливості використання орендарем майна через обставини, за які він не відповідає (що в даному випадку підтверджується актом про вилучення приміщень для використання військовими б/н від 09.09.2022), тоді як питання правомірності або неправомірності передачі майна до Харківської військової адміністрації не є предметом розгляду суду в межах даної справи.

Також суд критично ставиться до посилань позивача на відсутність у Начальника залізничної станції «Харків-Балашовський» Виробничого підрозділу «Харківська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» Катасонова Віталія Валерійовича повноважень на підписання акту б/н від 09.09.2022 від імені позивача, оскільки при підписанні акту зазначена особа діяла як Начальник залізничної станції «Харків-Балашовський» Виробничого підрозділу «Харківська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця», та в межах своєї компетенції прийняла участь у встановленні обставин, зазначених в акті про вилучення приміщень для використання військовими б/н від 09.09.2022.

Тобто, відсутність у зазначеної особи повноважень на представництво інтересів позивача будь-яким чином не спростовують обставин, встановлених у зазначеному вище акті.

До того ж вказаний акт підписала особа, яка входить до керівництва виробничого підрозділу АТ «Укрзалізниця», тоді як позивач у даній справі також є філією АТ «Укрзалізниця».

Таким чином, за період з 23.03.2022 по 07.09.2022 не підлягає сплаті орендна плата за договором № БМЕС-01/32-ВУМ від 25.03.2020 в сумі 212 935,81 грн.

При цьому, оскільки відповідач не надав суду доказів сплати решти нарахованої позивачем до стягнення орендної плати за вказаним договором, суд за наслідками розгляду справи приходить до висновку про задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача 269 919,21 грн. В іншій частині позову про стягнення орендної плати слід відмовити з огляду на вказані вище обставини.

Щодо позову в частині стягнення інфляційних та річних, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз статті 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

В цьому випадку відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання, оскільки не виконав його в строк, встановлений умовами договору.

Разом з тим, оскільки в цьому випадку не підлягає оплаті відповідачем орендна плата за період з 23.03.2022 по 07.09.2022, відповідно і правові підстави для нарахування та стягнення інфляційних та 3 % річних за її прострочення також відсутні.

Зазначене, з урахуванням вимог ст. 625 ЦК України, надає позивачу право на нарахування інфляційних та 3 % річних за весь час прострочення на решту суми простроченої оплати.

Перевіривши складений позивачем розрахунок інфляційних та 3% річних в вищенаведеній частині, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 6 766,63 грн. інфляційних та 5 323,63 грн. 3% річних.

В іншій частині позову про стягнення інфляційних та річних слід відмовити в зв`язку з безпідставністю їх нарахування до стягнення.

Щодо позову в частині стягнення штрафу та пені, суд зазначає наступне.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно до п. 8.2. Договору у разі порушення строків виконання грошових зобов`язань за цим Договором, Орендар сплачує пеню від суми простроченого зобов`язання в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення грошового зобов`язання.

Судом встановлено прострочення відповідача по оплаті орендної плати за Договором № БМЕС-01/32-ВУМ від 25.03.2020.

Разом з тим, оскільки в даному випадку, як вже зазначалося, не підлягає оплаті відповідачем орендна плата за період з 23.03.2022 по 07.09.2022, відповідно і правові підстави для нарахування та стягнення пені за її прострочення також відсутні.

Зазначене надає позивачу право на нарахування пені за час прострочення на решту суми простроченої орендної плати в загальному розмірі 269 919,21 грн., однак з урахуванням обмежень щодо строку її нарахування та розміру, визначеними Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та ч. 6 ст. 232 ГК України.

Таким чином, перевіркою виконаних позивачем розрахунків від кожного місяця окремо та враховуючи визначені судом періоди нарахування, які не виходять за межі заявлених в позові періодів, встановлено, що розмір пені складає 62 935,93 грн., в іншій частині пені слід відмовити.

Згідно з п. 8.4. Договору у разі, якщо на дату сплати Орендної плати заборгованість Орендаря по її сплаті становить загалом більше ніж три місяці, Орендар також зобов`язується сплатити штраф у розмірі 3 % від суми заборгованості.

В даному випадку, заборгованість відповідача перед позивачем становить загалом більше, ніж за три місяці.

Зазначене в свою чергу також надає позивачу право на нарахування штрафу у розмірі 3% від суми заборгованості.

З урахуванням того, що загальна сума боргу з орендної плати за Договором № БМЕС-01/32-ВУМ від 25.03.2020 становить 269 919,21 грн., сума штрафу у відповідності до п.8.4 складає 8097,58 грн. та підлягає задоволенню в зазначеному розмірі.

В іншій частині позову про стягнення штрафу слід відмовити в зв`язку з безпідставністю його нарахування на суму боргу, яка не підлягає оплаті відповідачем.

Щодо клопотання відповідача про зменшення суми штрафних санкцій.

Відповідно до статті 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Схоже правило міститься в частині третій статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, за змістом наведених норм суд має право зменшити розмір санкцій зокрема з таких підстав, у разі якщо:

- належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора;

- якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин.

Такий перелік не є вичерпним, оскільки частина третя статті 551 ЦК України визначає, що суд має таке право і за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки судом поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін.

Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання стосовно можливості зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18).

В даному випадку, в обґрунтування клопотання про зменшення штрафних санкцій відповідача вказує на те, що з початком воєнної агресії Російської федерації проти України він фактично зупинив господарську діяльність, вказаний випадок є форс-мажорним, в результаті прострочення сплати орендної плати позивач не поніс збитків, а нарахована сума штрафних санкцій є надмірно великою.

Однак, розглянувши матеріали справи, суд констатує, що жоден з зазначених доводів відповідачем не доведено належними та допустимими доказами.

Зокрема, відповідачем належними та допустимими доказами не доведено, що з початку війни він фактично зупинив господарську діяльність, що даний випадок для нього є форс-мажорним.

Крім того, війна (на яку посилається відповідач в якості підстав для звільнення його від відповідальності) це доволі специфічна та непередбачувана надзвичайна обставина в контексті її масштабів, тривалості, дій ворога, наслідків тощо. Тобто, не для кожного зобов`язання та не для всіх суб`єктів господарської діяльності військова агресія російської федерації проти України є тією надзвичайною обставиною, яка звільняє від відповідальності за невиконання будь-якого обов`язку або зменшує розмір цієї відповідальності. В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили. Однак, в даному випадку відповідачем існування таких обставин не доведено.

Окрім того, відповідач усвідомлюючи наявність несприятливих обставин, не звертався з пропозицію щодо зміни умов договору або припинення договірних відносин, та за твердженням позивача, до цього часу використовує майно яке є предметом оренди за договором.

Суд також констатує, що в цьому випадку, розмір штрафних санкцій, що підлягає стягненню з відповідача, є співрозмірним щодо розміру простроченого зобов`язання та ступеню допущеного відповідачем порушення умов договору.

За таких обставин, клопотання відповідача про зменшення суми штрафних санкцій не підлягає задоволенню.

З урахуванням вимог ст. 123, 126, 129 ГПК України, за наслідками розгляду справи з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 5 295,65 грн судового збору, що є пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 244 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Чубука Олександра Володимировича (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" акціонерного товариства "Українська залізниця" (адреса: 03035, м. Київ, вул. Гетьмана Петра Скоропадського, буд. 61; ) основний борг 269 919 грн. 21 коп., пеню 62 935 грн. 93 коп., штраф 8097 грн. 58 коп., інфляційні збитки 6 766 грн. 63 коп., 3% річних 5 323 грн. 63 коп. та витрати по сплаті судового збору 5 295 грн. 65 коп.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "22" лютого 2024 р.

Суддя С.Ч. Жельне