ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

19 лютого 2024 року Справа № 903/77/23

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Вітагро Партнер, м. Волочиськ, Хмельницька обл.

до відповідачів: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю Волинська аграрна компанія, с. Озеряни, Волинська обл.

2. ОСОБА_1 , м. Київ

про солідарне стягнення 2 956 609 грн. 60 коп.

Суддя Кравчук А.М.

Секретар судового засідання Мачульська Л.В.

Представники:

від боржників: н/з

від стягувача: Малюта Н.М., довіреність від 16.10.2023

встановив: рішенням суду від 03.05.2023 стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю Волинська аграрна компанія, ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Вітагро Партнер 1 885 781 грн. 96 коп. основного боргу, 483 453 грн. 70 коп. суми коригування вартості товару до курсу валют, 12 806 грн. 70 коп. 3% річних, 290 367 грн. 30 коп. штрафу, 213 520 грн. 20 коп. пені та 43 288 грн. 95 коп. витрат по сплаті судового збору, а всього: 2 929 218 грн. 81 коп. (два мільйони дев`ятсот двадцять дев`ять тисяч двісті вісімнадцять грн. 81 коп.).

16.01.2024, 17.01.2024 на адресу суду надійшли заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Волинська аграрна компанія, ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення суду.

Супровідним листом від 15.01.2024 матеріали справи направлені до Північно-західного апеляційного господарського суду у зв`язку з надходженням до суду апеляційної інстанції заяви стягувача про виправлення описки.

Ухвалами суду від 17.01.2024, 22.01.2024 відкладено вирішення питання про прийняття заяви про розстрочку виконання рішення суду до повернення матеріалів справи Господарському суду Волинської області.

Ухвалами суду від 08.02.2024 заяви про розстрочку виконання рішення суду прийняті до розгляду. Судове засідання призначено на 19.02.2024 о 14 год 00 хв.

Боржники правом участі у судовому засіданні не скористалися, повноважних представників не направили, хоч були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 237-238).

Стягувач у запереченнях від 16.02.2024 та представник у судовому засіданні заяви про розстрочку виконання рішення суду заперечили, оскільки договір поставки №В288-04/22ВЛ-С укладений через 2 місяці після розпочатої збройної агресії проти України у зв`язку з чим посилання боржників на форс-мажорні обставини є безпідставними. Будь якого посилання на докази, які підтверджували б неможливість виконання рішення суду, зокрема перешкоджання у зборі врожаю на землях відповідача через погодні умови, наявність не зібраного врожаю сої, фінансові збитки, відсутні. Позивач також здійснює господарську діяльність на території України та зазнав збитків внаслідок збройної агресії проти України, проте продовжує працювати, забезпечувати роботою своїх працівників, сплачувати податки, підтримувати сільськогосподарських виробників, забезпечуючи їх необхідним товаром, а недобросовісні контрагенти створюють перешкоди у такій діяльності.

Представник позивача також зазначила, що борг частково погашається, тому допускають можливість у випадку подальшої сплати не пред`являти наказ до виконання.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

При цьому судом врахований встановлений ст. 331 ГПК України строк розгляду заяви.

Заслухавши пояснення представника стягувача, дослідивши матеріали справи, господарський суд -

в с т а н о в и в:

Рішенням Господарського суду Волинської області від від 03.05.2023 стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю Волинська аграрна компанія, ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Вітагро Партнер 1 885 781 грн. 96 коп. основного боргу, 483 453 грн. 70 коп. суми коригування вартості товару до курсу валют, 12 806 грн. 70 коп. 3% річних, 290 367 грн. 30 коп. штрафу, 213 520 грн. 20 коп. пені та 43 288 грн. 95 коп. витрат по сплаті судового збору, а всього: 2 929 218 грн. 81 коп. (два мільйони дев`ятсот двадцять дев`ять тисяч двісті вісімнадцять грн. 81 коп.).

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.07.2023 рішення Господарського суду Волинської області від 03.05.2023 змінено, виклавши його резолютивну частину в такій редакції: Позов задовольнити частково. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська аграрна компанія", ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" 267 727 грн. 06 коп., з яких: 1 885 781 грн. 96 коп. основного боргу, 483 453 грн. 70 коп. суми коригування вартості товару до курсу валют, 12 806 грн. 70 коп. 3% річних, 145 183 грн. 65 коп. штрафу, 106 760 грн. 10 коп. пені 43 288 грн. 95 коп. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви. В решті позову відмовити.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.07.2023 від 26.01.2024 виправлено описку, допущену в п.2 резолютивної частини постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.07.2023 та викладено його у такій редакції: "Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська аграрна компанія" (вул. Шкільна, буд. 21, с. Озеряни, Турійський р-н., Волинська обл., ), ОСОБА_1 (місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія/номер НОМЕР_1 , виданий Подільським РУ ГУ МВС України в місті Києві 22.05.2022, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" (вул. Котляревського, буд. 7, м. Волочиськ, Волочиський р-н., Хмельницька обл., ) 2 677 275 грн. 06 коп., з яких:

- 1 885 781 грн. 96 коп. основного боргу,

- 483 453 грн. 70 коп. суми коригування вартості товару до курсу валют,

- 12 806 грн. 70 коп. 3% річних,

- 145 183 грн. 65 коп. штрафу,

- 106 760 грн. 10 коп. пені

- 43 288 грн. 95 коп. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

В решті позову відмовити."

Заява про виправлення помилки в наказі на адресу суду не надходила.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 16.08.2023 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Волинська аграрна компанія від 25.07.2023 та відстрочено виконання рішення Господарського суду Волинської області від 03.05.2023 з урахування постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.06.2023 до 01.09.2023.

На адресу суду надійшли заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Волинська аграрна компанія, ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення суду, а саме:

- до 01.02.2024 в сумі 200 000 грн 00 коп;

- до 01.03.2024 в сумі 200 000 грн 00 коп;

- до 01.04.2024 в сумі 200 000 грн 00 коп;

- до 01.04.2024 в сумі 200 000 грн 00 коп;

- до 03.05.2024 в сумі 191 493 грн 10 коп;

Заява Товариства з обмеженою відповідальністю Волинська аграрна компанія обґрунтована складним матеріальним становищем з грудня 2022 року у зв`язку з втратою своєї продукції через погодні умови та блекаути, які перешкоджали збирати продукцію. Придбання засобів захисту рослин та добрив, необхідних для отримання врожаю, відбулось з розстрочкою платежу під відсотки за користування та прив`язкою до іноземної валюти, що створило значну курсову різницю між цінами взятих на себе кредитних зобов`язань та кінцевими розмірами коштів, які потрібно повертати (майже 35%). У зв`язку з перешкодами експорту зменшилась вартість продукції, що призвело до складнощів у її реалізації. Основною діяльністю товариства є вирощування зернових та бобових культур, збір та реалізація яких пов`язана з сезонністю, у зв`язку з чим для виконання рішення суду потрібен проміжок часу. Товариство здійснило майже повне погашення основного боргу в сумі 1 685 781 грн 86 коп. Крім того у товариства були наявні інші боргові зобов`язання перед позивачем на підставі рішення Господарського суду Волинської області №903/78/23 від 20.06.2023, №903/85/23 від 08.05.2023, №903/88/23 від 27.07.2023, які виконані у повному обсязі. Товариство має банківський кредит в сумі 3 370 035 грн 62 коп, що підтверджує тяжке фінансове становище.

Заява ОСОБА_1 обґрунтована не значним доходом та утриманням трьох неповнолітніх дітей, витрати на кожну з яких складають 20 000 грн 00 коп. Зазначає про оплату ТОВ «Волинська аграрна компанія» основного боргу в сумі 1 685 781 грн 86 коп за спірним рішенням.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи та заперечення як позивача, так і відповідача.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.07.2020 у справі № 908/1884/19.

Положеннями частини 5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Суд зазначає, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, підставою для розстрочення виконання судового рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом.

Судом встановлено, що ТОВ «Волинська аграрна компанія» в межах даної справи за період з липня 2023 року по січень 2024 року сплачено 1 685 781 грн 86 коп основного боргу, що підтверджується платіжними інструкціями (том 2, а.с. 176-186).

Таким чином не сплачена сума боргу товариства становить 991 493 грн 20 коп, в той час як боржниками заявлена суму до розстрочення 991 493 грн 10 коп.

На підтвердження викладених у заяві про розстрочку виконання судового рішення обставин скрутного матеріального становища, зменшення вартості продукції, що призвело до складнощів у її реалізації, ТОВ «Волинська аграрна компанія» не надало суду жодних доказів, які могли б підтвердити викладене.

Посилання ТОВ «Волинська аграрна компанія» на форс-мажорні обставини не приймається судом до уваги, оскільки договір поставки №В288-04/22ВЛ-С від 25.04.2022 укладений у період збройної агресій проти України, а тому товариство знало про можливе ускладнення своєї господарської діяльності.

Посилання ОСОБА_1 на свій не значний дохід не є підставою для розстрочення виконання рішення, оскільки відсутність коштів, тяжкий фінансовий стан боржника не є винятковими обставинами, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та не є підставою для відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Боржниками не підтверджено відсутності грошових коштів на банківських рахунках у необхідній сумі.

Ризики при збитковій підприємницькій діяльності несе суб`єкт господарювання, а відповідно нерентабельність та неприбутковість відповідача стосується діяльності самого відповідача, у зв`язку з чим наведені ризики не можуть бути ризиками іншої сторони, оскільки в протилежному випадку порушується принцип збалансованості інтересів сторін.

Як передбачено ст. 42 ГК України, підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до п. 1, абз. 4 ст. 44 ГК України підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Згідно заяв про розстрочку виконання рішення суду перше погашення заборгованості в сумі 200 000 грн 00 коп повинне було бути здійснене до 01.02.2024.

Станом на дату судового засідання 19.02.2024 докази оплати заборгованості у визначеному розмірі боржниками не подані, що позбавляє можливості суд перевірити реальне виконання боржниками своїх зобов`язань, суму боргу на день розгляду заяви про розстрочку.

Представник стягувача у судовому засіданні повідомила про часткове погашення боргу, однак докази такої оплати в матеріалах справи відсутні, заяву про розстрочку боржники не уточнили, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості з`ясувати суму боргу, яка може бути розстрочена, а також належне та своєчасне виконання боржниками запропонованого ними графіку погашення для врахування судом при розгляді заяви.

Боржниками належним чином не обґрунтовано наданий графік погашення боргу, відповідно до якого вони просить розстрочити виконання судового рішення, зокрема документально не підтверджено джерела, розмір та строки надходження грошових коштів, за рахунок яких буде здійснюватись погашення боргу.

З матеріалів справи не вбачається та боржниками не надано доказів можливості зарахування коштів на їх рахунок (після надання судом розстрочки), розмір таких сум із визначенням конкретних джерел надходження грошових коштів або ж контрагентів.

Крім того у заявах боржниками визначено дублювання погашення заборгованості у сумі 200 000 грн 00 коп до 01.04.2024.

Також, як зазначає Верховний Суд у постанові від 16.07.2019 року у справі № 917/1053/18, саме дослідження таких обставин повинно відбуватись із дотриманням вимог ч. 1 ст. 86 ГПК України, відповідно до якої суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та положень ст. 236 ГПК України, відповідно до яких обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частинами 1 та 2 статті 18 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

З викладених норм вбачається, що рішення суду, яке набрало законної сили, підлягає безумовному виконанню у визначеному законодавством порядку та строки, однак у виключних випадках суд, за наявності обґрунтованих обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання, може розстрочити таке виконання.

Тобто, передбачена процесуальним законодавством можливість суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, розстрочити виконання рішення не є безумовною, адже передбачає доведення заявником дійсного існування обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

У зв`язку з тим, що відстрочка та розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача при їх наданні суди, в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру, а у системному розумінні цієї норми та національного закону суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку. Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання. Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначені судом. Присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже, сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) зазначено, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у статті 6 Конвенції.

Враховуючи вищевикладене, відсутність доказів скрутного фінансового становища, боржника, ефективності організації системи виконання рішення у даній справі шляхом надання розстрочення такого виконання, доказів виконання графіку розстрочки, який настав 01.02.2024, що наведені заявниками доводи є необґрунтованими та не підтвердженими належними та допустимим доказами, не є доказами наявності виняткових обставин, достатніх та необхідних для розстрочки виконання постанови суду, з врахуванням інтересів обох сторін, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяв про розстрочку виконання постанови суду, що не позбавляє права заявників повторно звернутись до суду з відповідною заявою.

Крім того судом враховано не виконання боржниками ухвали суду від 16.08.2023 про відстрочку виконання постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.06.2023 до 01.09.2023.

Довготривале невиконання постанови суду порушить право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

При прийнятті рішення суд виходив з вірогідності наявних у матеріалах справи доказів, керуючись ст. 79 ГПК України, відповідно до якої наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (постанова Конституційного суду України №3-рп/2003 від 30.01.2003 року).

ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Керуючись ст.ст. 234-235, 331 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяв Товариства з обмеженою відповідальністю Волинська аграрна компанія від 16.01.2024, ОСОБА_1 від 17.01.2024 про розстрочку виконання рішення суду відмовити.

Ухвала господарського суду набирає законної сили з моменту її підписання відповідно до ч.2 ст. 235 ГПК України.

Ухвала суду підписана 22.02.2024.

Ухвала суду може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя А. М. Кравчук