ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2024 р. м. Житомир Справа № 906/817/23

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

секретар судового засідання: Сенькіна Л.А.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув;

від третьої особи: не прибув

прокурор: Тарасюк В.С. - службове посвідчення № 071188 від 01.03.2023.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Керівника Звягельської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської обласної ради

до Баранівської міської ради

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Дочірнього підприємства "Романівський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради

про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації всіх речових прав на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки (згідно заяви за вх. № г.с. 01-44/3291/23 від 06.10.2023 про зміну предмету позову),

Прокурор звернувся до суду з позовом про витребування з незаконного володіння Баранівської міської ради на користь держави в особі Житомирської обласної ради земельну ділянку кадастровий номер :02:000:1813 площею 1,8574 га, яка знаходиться за межами населених пунктів на території громади Звягельського району Житомирської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що інвентаризація земель згідно наказу Дердгеокадастру № 59 від 21.02.2019 (зі змінами) проведена з порушеннями Земельного та Лісового Кодексу України та Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності". Саме в результаті таких порушень було сформовано земельну ділянку кадастровий номер :02:000:1813 площею 1,8574 га, яка повністю накладається на земельну ділянку лісогосподарського призначення кадастровий номер :02:000:0025.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 20.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання.

Також згаданою ухвалою залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Дочірнє підприємство "Романівський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради (11701, Житомирська область, Житомирський район, смт. Романів, вул. Путіліна, 9, ід. код 20412517).

10.07.2023 до суду від Дочірнього підприємства "Романівський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради надійшли письмові пояснення, відповідно до яких останній позовні вимог підтримує, просить позов задовольнити.

10.07.2023 до суду від Баранівської міської ради надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач посилається на те, що пред`явлені позовні вимоги є похідними від дій ГУ Держгеокадастру в Житомирській області щодо спірної земельної ділянки. Проте, прокурор не пред`являє жодних позовних вимог до Держгеокадастру в Житомирській області. Тобто дії ГУ Держгеокадастру в Житомирській області щодо спірної земельної ділянки є чинними.

Також відповідач відзначав, що спірна земельна ділянка є державною власністю, тому вимога про передачу земельної ділянки Житомирській обласні раді є безпідставною.

27.07.2023 до суду від Звягельської окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив, що містить додаткові обґрунтування обраного способу захисту. Разом з тим, прокурор звертав увагу на те, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :02:000;1813 повністю сформована за рахунок земельної ділянки :02:000:0025. Також прокурор стверджує, що земельна ділянка лісогосподарського призначення з кадастровим номером :02:000:0025 перейшла з державної власності до комунальної власності Житомирської обласної ради з 01.01.2013 в силу Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" з 01.01.2013. Тому, на думку прокурора, земельна ділянка :02:000:0025 (яка в свою чергу включає повністю земельну ділянку :02:000;1813) перебувала в комунальній власності позивача та не підлягала інвентаризації та передачі у власність Баранівської міської ради.

06.10.2023 на адресу суду надійшла заява Керівника Звягельської окружної прокуратури за вх. № г.с. 01-44/3291/23 про зміну предмету позову. В заяві повідомлено, що на даний час виникла необхідність у зміні предмету позову, оскільки початкові вимоги прокурора не забезпечать в повній мірі захист порушених прав та інтересів Житомирської обласної ради у володінні та користуванні спірними земельними ділянками лісогосподарського призначення. Таким чином, для належного та повного відновлення порушених прав та інтересів Житомирської обласної ради як власника спірної земельної ділянки належними додатковими способами захисту інтересів держави є також скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:1813 та скасування державної реєстрації всіх речових прав та їх обтяжень на вказану земельну ділянку. З огляду на викладене, прокурор просить:

1. Прийняти до розгляду заяву про зміну предмету позову.

2. Розглядати позовну заяву керівника Звягельської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської обласної ради до Баранівської міської ради про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, із наступними позовними вимогами:

1) витребувати з незаконного володіння Баранівської міської ради Житомирської області на користь держави в особі Житомирської обласної ради земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:1813 площею 1,8574 га, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Баранівської міської об`єднаної територіальної громади Звягельського району Житомирської області;

2) скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію всіх речових прав на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:1813 площею 1,8574 га, припинивши право комунальної власності Баранівської міської ради, всі права та обтяження, зареєстровані на вказану земельну ділянку;

3) скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:1813 площею 1,8574 га.

3. Стягнути з Баранівської міської ради Житомирської області на користь Житомирської обласної прокуратури сплачений судовий збір за наступними реквізитами: Житомирська обласна прокуратура, код 02909950, банк отримувача: Державна казначейська служба України м. Київ, рахунок №0011049.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 12.10.2023 заяву Керівника Звягельської окружної прокуратури (вх. № 01-44/3291/23 від 06.10.2023) про зміну предмету позову прийнято до розгляду, подальший розгляд справи здійснювався з урахуванням вказаної заяви.

26.10.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на заяву про зміну предмета позову, відповідно до якого Баранівська міська рада звертає увагу на те, що позовні вимоги пред`явлені лише до них, хоч в заяві про зміну предмета позову додано позовну вимогу про скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки. Також відповідач відзначив, що в матеріалах справи не міститься належних доказів того, що Дочірнє підприємство "Романівський лісгосп АПК" є комунальним підприємством. В ЄДРЮОФОП та ГФ міститься лише інформація, що згадане дочірнє підприємство створене шляхом реорганізації державного підприємства і не містить запису, що Житомирська обласна рада є його засновником.

09.11.2024 на електронну пошту суду надійшла відповідь на відзив Звягельської окружної прокуратури, який містить додаткові доводи щодо обґрунтованості позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 09.11.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

01.02.2024 через підсистему Електронний суд від відповідача надійшла заява з проханням відкласти розгляд справи у зв`язку з перебуванням представників на лікарняному.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти відкладення розгляду справи.

Розглянувши вищенаведене клопотання, господарський суд зазначає наступне.

Статтею 202 ГПК України встановлено наслідки неявки в судове засідання учасників справи.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (ст. 202 ГПК України).

Разом з тим, позивач не подає жодного доказу перебування його представника на лікарняному.

Крім того, подаючи до суду заяву про відкладення розгляду справи, відповідач жодним чином не обґрунтовує необхідність такого відкладення, з метою вчинення будь-яких процесуальних дій, що потребують явки його представника особисто в судове засідання.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв`язку з відсутністю його представника (з причин, пов`язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов`язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах.

Оскільки зазначені відповідачем у клопотанні підстави для відкладення судового засідання не узгоджується з наведеними вище підставами для відкладення, при цьому у відзиві на позовну заяву відповідач висловив свою позицію щодо суті спору, заявлене клопотання задоволенню не підлягає, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу по суті за наявними у справі матеріалами.

Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі.

Третя особа в судове засідання уповноваженого представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься довідка про доставку електронного листа (а.с. 53).

Заслухавши прокурора та дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 3 розпорядження голови Баранівської районної державної адміністрації від 26.01.2005 №30 (Розпорядження №30) надано Дочірньому підприємству "Баранівське лісництво АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" (третя особа) у постійне користування земельні ділянки для ведення лісового господарства, загальною площею 5687,2905 га за межами населених пунктів на землях місцевих рад району, згідно додатку 2 (а.с. 27-28 том 1).

01.02.2005 Дочірньому підприємству "Баранівське лісництво АПК" видано державний акт від 01.02.2005 серії ЯЯ № 9070218 на право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 154,10 га, що розташовані за межами населених пунктів на території Дубрівської сільської ради Баранівського (Звягельського) району Житомирської області.

У подальшому, згідно наказу Житомирського обласною комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради 05.06.2007 №69 (а.с. 30 том 1) реорганізовано Дочірнє підприємство "Баранівське лісництво АПК" ЖОКАН "Житомиробларголіс", "Чуднівське лісництво АПК" ЖОКАН "Житомиробларголіс" та "Бердичівське лісництво АПК" ЖОКАН "Житомиробларголіс" шляхом їх приєднання до ДП "Дзержинський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради на правах лісництв без прав юридичної особи. ДП "Дзержинський лісгосп АПК" визнано правонаступником всіх прав та обов`язків дочірніх підприємств, що реорганізувалися.

Також згідно проекту організації та розвитку лісового господарства ДП "Дзержинський лісгосп АПК" (2015 рік) (а.с. 31-34 том 1) та державного акту на право постійного користування земельною ділянкою вбачається, що до складу земель лісового фонду, що перебувають в постійному користуванні ДП "Дзержинський лісгосп АПК" входить виділ 1 кварталу 102 Баранівського лісництва загальною площею 5,8 га.

Наказом ЖОКАП "Житомироблагроліс" від 26.12.2016 № 114 Дочірнє підприємство "Дзержинський лісгосп АПК" перейменовано на Дочірнє підприємство "Романівський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради.

Разом з тим, пунктом 1 наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) від 21.02.2019 №59 "Про проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності" (а.с. 36-40 том 1), визначено провести у 2019 році інвентаризацію на території об`єднаних територіальних громад згідно з додатком 1, несформованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, відомості про які відсутні у Державному земельному кадастрі, крім земель, які знаходяться в постійному користуванні державних підприємств, установ та організацій.

Згідно додатку 2 до Наказу №59 до складу територій на проводитимуться роботи з інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності у 2016 році також увійшов Новоград-Волинський район Житомирської області.

Наказом Держгеокадастру від 13.05.2019 №129 (далі - Наказ №129) внесено зміни до Наказу №59 від 21.02.2019, відповідно до якого пункт 1 Наказу №59 викладено в новій редакції: "Провести у 2019 році захід з інвентаризації земель державної власності, а саме:

- інвентаризацію земель сільськогосподарського призначення державної власності в межах об`єднаних територіальних громад (несформоваїшх земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, відомості про які відсутні в Державному земельному кадастрі крім земель які знаходяться в постійному користуванні державних підприємств, установ та організацій) згідно з додатком 1, що додається;

- інвентаризацію земель сільськогосподарського призначення державної власності на території областей України (несформованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, відомості про які відсутні в Державному земельному кадастрі) згідно з додатком 2, що додається".

За результатами проведеної інвентаризації за межами населених пунктів на території Баранівського району Житомирської області, сформовано земельні ділянки загальною площею 231,7610 га (а.с. 107 том 1). Зокрема, сформовано земельну ділянку площею 1,8574 га.

У подальшому, 25.11.2019 Відділом у Баранівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області зареєстровано в Державному земельному кадастрі земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:1813, площею 1,8574 га з цільовим призначенням: 16.00 "Землі запасу", що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру (а.с. 50 том 1). Підставою реєстрації спірної земельної ділянки вказано - технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель, 14.11.2019.

Відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 30.11.2020 №18-ОТГ Баранівській міській раді у комунальну власність передано земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 901,1767 га, які розташовані за межами населених пунктів Баранівської міської об`єднаної територіальної громади Баранівського району Житомирської області згідно з актом приймання-передачі, в тому числі земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:1813 площею 1,8574 га (а.с. 167 том 1).

На виконання згаданого вище наказу від 30.11.2020 №18-ОТГ ГУ Держгеокадастру в Житомирській області та Баранівською міською радою підписано акт приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення згідно з додатком, зокрема: з кадастровим номером :02:000:1813 площею 1,8574 га (а.с. 168-171 том 1).

В послідуючому згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державним реєстратором Баранівської міської ради Щавлінською Т.І. 24.02.2021 на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 30.11.2020 №18-ОТГ та акту приймання-передачі нерухомого майна від 30.11.2020 зареєстровано право комунальної власності Баранівської міської ради на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:1813, площею 1,8574 га (а.с. 51-52 том 1).

Водночас з листа директора ДП "Романівський лісгосп АПК" від 16.02.2023 за вих. №71 (а.с. 54-55 том 1) вбачається, що за результатами опрацювання матеріалів лісовпорядкування та державних актів на право постійного користування земельними ділянками, встановлено, що спірну земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:1813 сформовано за рахунок земельної ділянки лісовою фонду, що перебуває в постійному користуванні ДП "Романівський лісгосп АПК". Даний факт підтверджується державним актом від 01.02.2005 серії ЯЯ №070218 (згідно державного акту ділянка №13 площею 4,8 га, з кадастровим номером :02:000:0025).

Крім того, в матеріалах справи міститься акт обстеження лісових насаджень ДП "Романівський лісгосп АПК" від 06.06.2023 (а.с. 64-70 том 1), яким при обстеженні лісової ділянки у кварталі 102 виділ 1 площею 5,8 га Баранівського лісництва встановлена наявність лісових насаджень, а саме байрачних та інших захисних лісів віком 29 років, що додатково підтверджується фотознімками, доданими до акту обстеження.

Планшетом №5 (лісовпорядкування 2014 року), наданим на запит прокуратури Українським державним проектнолісовпорядним виробничим об`єднанням ВО "Укдержліспроект", також підтверджується, що земельна ділянка площею 5,8 га, що розташована у виділі №1 кварталу №102 Баранівського лісництва відноситься до земель лісового фонду (а.с. 58-59 том 1).

Також відповідно до схеми розміщення земельних ділянок, наданих комунальним підприємством Звягельської міської ради "Звягельське міське земельно-кадастровим бюро", вбачається, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:1813 накладається на земельну ділянку лісогосподарського призначення з кадастровим номером :02:000:0025 (згідно державного акту). Площа накладення - 1,8574 га. Відтак, спірна земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:1813 повністю сформована за рахунок земельної ділянки для ведення лісового господарства з кадастровим номером :02:000:0025 (номер згідно державного акту серії ЯЯ №070218).

Таким чином, прокурор відзначив, що державним актом на право постійного користування земельною ділянкою та схемою розміщення земельних ділянок, наданою Звягельським міським земельно-кадастровим бюро, підтверджується, що до складу спірної земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:1813, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі та переданої в комунальну власність Баранівської міської ради Звягельського району, незаконно включено землі лісового фонду загальною площею 1,8574 га, що перебувають у власності Житомирської обласної ради та в постійному користуванні ДП "Романівський лісгосп АПК".

Отже, прокурор вважаючи, що ГУ Держгеокадастру у Житомирській області здійснивши інвентаризацію земель комунальної власності лісогосподарського призначення, що перебувають у власності Житомирської обласної ради та в постійному користуванні Спеціалізованого лісогосподарського підприємства ДП "Романівський лісгосп АПК" порушено вимоги ст.ст. 20, 122, 149 Земельного кодексу України, положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" №5245-VI, а також наказ №59 Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру про проведення інвентаризації від 21.02.2019 (зі змінами внесеними наказом від 13.05.2019 №129).

За наведених обставин, прокурором пред`явлено до суду позов про витребування з незаконного володіння Баранівської міської ради на користь держави в особі Житомирської обласної ради земельну ділянку кадастровий номер :02:000:1813 площею 1,8574 га, яка знаходиться за межами населених пунктів на території громади Звягельського району Житомирської області

Також прокурором відзначено, що відомості про належність спірної земельної ділянки до категорії земель сільськогосподарського призначення спростовується доказами, що містяться у справі, а подальша наявність відомостей у Державному земельному кадастрі щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:1813 порушуватиме принципи об`єктивності, достовірності, повноти відомостей Державного земельного кадастру та створюватиме перешкоди Житомирській обласній раді у їх використанні за цільовим призначенням.

Тому посилаючись на положення ч. 10 ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" та абз. 2 ч. 3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" прокурором в ході розгляду даної справи змінено предмет позову та одночасно пред`явлено вимоги про скасування державної реєстрації земельної ділянки :02:000:1813, площею 1,8574 га в Державному земельному кадастрі та про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації всіх речових прав на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:1813, площею 1,8574 га, із припиненням права комунальної власності Баранівської міської ради, всіх речових прав та обтяжень, зареєстрованих на вказану земельну ділянку.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення учасників процесу, господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзац 1, 2 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзац 1-3 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").

Верховний Суд звертав увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Разом із тим прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (постанови Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, від 20.09.2018 у справі №924/1237/17, від 18.08.2020 у справі №914/1844/18, від 08.12.2020 у справі №908/1664/19).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 виклала правову позицію, за якою:

- прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу (п.7);

- бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк (п.38);

- звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення (п. 39);

- невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу (п.40);

- прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва (п.43).

На виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", Звягельською окружною прокуратурою Житомирській обласній раді надіслано повідомлення за вих. № 54-84-1794вих-23 від 19.04.2023 з проханням повідомити, чи має намір Житомирська обласна рада вжити заходи щодо поновлення порушених прав та інтересів територіальних громад області, в тому числі шляхом пред`явлення відповідного позову до суду (а.с. 60-62 том 1).

Житомирською обласною радою в свою чергу повідомлено Звягельську окружну прокуратуру, що не мають жодної інформації щодо прийнятих ГУ Держгеокадастру у Житомирській області рішень щодо земельних відносин та розпорядження землями лісового фонду, а також про відсутність правових підстав вчиняти дії, визначені у повідомленні прокурора. Разом з тим, Житомирська обласна рада не заперечувала щодо представництва інтересів держави в їх особі з підстав, наведених прокурором.

Отже, суд дійшов до висновку, що керівник окружної прокуратури, дотримавшись вимог ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", правомірно звернувся з позовом до суду.

За змістом ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі лісогосподарського призначення (ст. 19 Земельного кодексу України).

До земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства (стаття 5 Лісового кодексу України).

Згідно зі ст. 55 Земельного кодексу України, до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства (ст. 57 Земельного кодексу України, ч. 1 ст. 17 Лісового кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 84 Земельного кодексу України, право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місце розташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави (ч. 2 ст. 1 Лісового кодексу України).

Статтею 5 Лісового кодексу України визначено, що до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, на яких розташовані полезахисні лісові смуги. Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства.

Ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи (ст. 7 Лісового кодексу України).

У державній власності, відповідно до ст. 8 Лісового кодексу України, перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

В комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності. У комунальній власності можуть перебувати й інші ліси, набуті або віднесені до об`єктів комунальної власності в установленому законом порядку. Право комунальної власності на ліси реалізується територіальними громадами безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування (ст. 9 Лісового кодексу України).

Як визначено ст. 11 Лісового кодексу України, право комунальної власності на ліси набувається при розмежуванні в установленому законом порядку земель державної і комунальної власності, а також шляхом передачі земельних ділянок з державної власності в комунальну та з інших підстав, не заборонених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Лісового кодексу України (в редакції, чинній станом на момент ухвалення розпорядження голови райдержадміністрації №30 від 26.01.2005), у постійне користування земельні ділянки лісового фонду надаються спеціалізованим лісогосподарським підприємствам, іншим підприємствам, установам, організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи (далі - постійні лісокористувачі), для ведення лісового господарства, а також для спеціального використання лісових ресурсів, потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей та проведення науково-дослідних робіт в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Право постійного користування земельними ділянками лісового фонду посвідчується державним актом на право постійного користування землею (ч. 4 ст. 9 Лісового кодексу України в редакції, чинній станом на момент ухвалення розпорядження голови райдержадміністрації №30 від 26.01.2005).

Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства (ч. 1 ст. 57 Земельного кодексу України).

Згідно зі ст. 54 Лісового кодексу України, облік лісів включає збір та узагальнення відомостей, які характеризують кожну лісову ділянку за площею, кількісними та якісними показниками. Основою ведення обліку лісів є матеріали лісовпорядкування.

Ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів (ст. 63 Лісового кодексу України).

Лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України (ст. 45 Лісового кодексу України).

Лісовпорядкування є обов`язковим на всій території України та ведеться державними лісовпорядними організаціями за єдиною системою в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань лісового господарства (ч. 1 ст. 47 Лісового кодексу України).

Відповідно до ст. 48 Лісового кодексу України, у матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування. Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування. У проекті організації та розвитку лісового господарства визначаються і обґрунтовуються основні напрями організації і розвитку лісового господарства об`єкта лісовпорядкування з урахуванням стану та перспектив економічного і соціального розвитку регіону. Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов`язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу.

Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом п.1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11.12.1986, плани лісонасаджень відносяться до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.

Пунктом 3 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", який набув чинності 01.01.2013 визначено, що з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються, зокрема, земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій.

Суд з урахуванням наведеної норми, надаючи оцінку посиланням відповідача щодо відсутності належних доказів того, що Дочірнє підприємство "Романівський лісгосп АПК" є комунальним підприємством звертає увагу на те, що матеріали справи містять Статут ДП "Романівський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради (а.с. 71-76 том 1).

Відповідно до преамбули даного Статуту ДП "Романівський лісгосп АПК" (надалі - Підприємство) засноване Житомирським обласним комунальним агролісогосподарським підприємством "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради (надалі - Засновник), на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області та перебуває в управлінні Житомирської обласної ради (надалі - Орган управління майном).

Пунктом 3.2 Статуту передбачено, що Підприємство здійснює свою діяльність на основі і відповідно до рішень Житомирської обласної ради, наказів Засновника (ЖОКАП "Житомироблагроліс") та цього Статуту, який затверджується Засновником.

Також п. 4.2 Статуту визначає, що майно Підприємства є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст області і закріплюється за ним на праві господарського віддання.

Управління Підприємством від імені територіальних громад сіл, селищ, міст області здійснюється Органом управління майном (Житомирською обласною радою) у встановленому ним порядку через Засновника - ЖОКАП "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради (п. 6.1. Статуту).

В свою чергу статтею 63 ГГК України визначено, що залежно від форм власності, передбачених законом, в Україні можуть діяти підприємства різних видів, зокрема: комунальне підприємство, що діє на основі комунальної власності територіальної громади.

Таким чином, комунальним є підприємство, що діє на основі комунальної власності територіальної громади.

Також ч. 8 ст. 63 ГК України визначено, що у випадках існування залежності від іншого підприємства, передбачених статтею 126 цього Кодексу, підприємство визнається дочірнім.

Отже, суд вважає встановленим факт належності ДП "Романівський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради до комунальних підприємств.

При вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення п. 5 розділу VIII Прикінцевих положень Лісового кодексу України, якими визначено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №707/2192/15-ц, від 13.06.2018 у справі №278/1735/15-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду №488/402/16а від 23.10.2019.

При встановленні цільового призначення земельних ділянок здійснюється віднесення їх до певної категорії земель та виду цільового призначення. При зміні цільового призначення земельних ділянок здійснюється зміна категорії земель та/або виду цільового призначення (ч. 1 ст. 20 Земельного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Земельного кодексу України, віднесення земельних ділянок до певної категорії та виду цільового призначення земельних ділянок здійснюється щодо земельних ділянок, якими розпоряджаються Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, - за рішенням відповідного органу.

Враховуючи наведені норми законодавства, суд вважає за необхідне відзначити, що Відповідно до пункту 1 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою КМУ від 17.10.2012 №1051 (надалі - Порядок), останній визначає процедуру та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру.

Згідно з Додатком №4 Порядку "Перелік угідь згідно з Класифікацією видів земельних угідь (КВЗУ)" групи 005 "Земельні лісові ділянки, вкриті лісовою рослинністю" підгрупи 01 включають земельні лісові ділянки, які зайняті деревною та чагарниковою рослинністю, з повнотою насаджень в молодниках від 0,4 і більше, в інших вікових групах - від 0,3 і більше (тобто крони дерев займають рівномірно щонайменше 40 відсотків (30 відсотків) площі ділянки).

Як вбачається з таксаційного опису лісових насаджень у виділі 1 кварталу 102 Баранівського лісництва (а.с. 34 том 1), повнота насаджень лісу складає 0,50.

Отже дана земельна ділянка за своїми характеристиками належить до земель лісогосподарського призначення.

Підсумовуючи вищевикладене, суд зазначає, що земельна ділянка кадастровий номер :02:000:0025 перейшла до комунальної власності територіальних громад, сіл, селищ і міст Житомирської області, перебуває в управлінні Житомирської обласної ради та в постійному користуванні Дочірнього підприємства "Романівський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради на підставі державного акта на право постійного користування землею серії ЯЯ №070218 та належить до земель лісогосподарського призначення.

У матеріалах справи міститься копія витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку :02:000:1813 площею 1,8574 га (а.с. 236 том 1), у якому зазначено загальні відомості про земельну ділянку: місце розташування - Житомирська область, Баранівський район; цільове призначення, вид використання - 16.00 землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам); категорія земель - землі сільськогосподарського призначення; форма власності - інформація про зареєстроване право в Державному земельному кадастрі відсутня. У розділі "Відомості про державну реєстрацію земельної ділянки" зазначено, що 25.11.2019 відділ у Баранівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області здійснив реєстрацію земельних ділянок; підставою для здійснення державної реєстрації земельної ділянки є технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель, 14.11.2019, ЖРФ ДП "Центр ДЗК" Радомишльський РВВ.

Як зазначалося раніше, наказом №18-ОТГ від 30.11.2020 Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області "Про передачу у комунальну власність" (а.с.167 том 1) передано Баранівській міській раді у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 901,1767 га, які розташовані за межами населених пунктів Баранівської міської об`єднаної територіальної громади, відповідно до акта приймання-передачі від 30.11.2020, зокрема земельні ділянки з кадастровим номером: :02:000:1813, площею 1,8574 га, на які Баранівська міська рада зареєструвала право власності.

В послідуючому, 24.02.2021 державним реєстратором Щавлінською Т.І. за відповідачем зареєстроване право власності на земельну ділянку з кадастровим номером: :02:000:1813, площею 1,8574 га, що вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 51-25 том 1).

Відповідно до абзацу 2 п. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 23.05.2012 №513, якою затверджено Порядок інвентаризації земель (чинної на момент проведення інвентаризації), під час проведення інвентаризації земель використовуються матеріали аерофотозйомки, лісовпорядкування, проекти створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду, схеми формування екомережі, програми у сфері формування, збереження та використання екомережі.

Водночас, відповідно до схеми розміщення земельних ділянок, яке виконало Комунальне підприємство Звягельської міської ради "Звягельське міське земельно-кадастрове бюро", земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:1813, площею 1,8574 га накладаються на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:00525 (а.с. 57 том 1).

Кваліфікація виконавця згаданої вище схеми розміщення земельних ділянок - інженера-землевпорядника підтверджена кваліфікаційним сертифікатом № 013474 виданим 12.04.2017 та свідоцтвом про підвищення кваліфікації серії АА № 1506 виданим 17.05.2021 (а.с. 166 том 1), які підтверджують відповідність інженера-землевпорядника кваліфікаційним вимогам та його спроможність самостійно складати окремі види документації із землеустрою та документації з оцінки земель (крім експертної грошової оцінки земельних ділянок), виконувати топографо-геодезичні і картографічні роботи, проводити інвентаризацію земель.

За вказаного, суд вважає, що реєстрація земельних ділянок з кадастровим номером :02:000:1813 за відповідачем є неправомірною.

Згідно ч. 5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Статтею 141 ЗК України установлено, що однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є вилучення земельної ділянки, у випадках визначених Законом.

Припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації (ч.ч. 3, 4 ст. 142 ЗК України).

Частинами 1,2, 4, 10 ст. 149 Земельного кодексу України (чинного станом на 25.11.2019 - дату реєстрації спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі) передбачено наступний порядок вилучення земельних ділянок із постійного користування.

Земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 149 ЗК України).

Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень (ч. 2 ст. 149 ЗК України).

Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, районні ради вилучають земельні ділянки спільної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб, (ч. 4 ст. 149 ЗК України).

У разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується в судовому порядку (ч. 10 ст. 149 ЗК України).

В даному випадку Житомирська обласна рада рішення про вилучення земельної ділянки не приймала, ДП "Романівський лісгосп АПК" згоду на вилучення земельної ділянки лісогосподарського призначення не надавало.

Отже, суд звертає увагу, що власник, дотримуючись вимог ст. 388 Цивільного кодексу України, може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Оспорювання для такого витребування рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387, 388 ЦК України є неефективними. На таке неодноразово звертала увагу Велика Палата Верховного Суду у постановах від 14.11.2018 у справі №183/1617/16, від 21.08.2019 у справі №911/3681/17, від 22.01.2020 у справі №910/1809/18, від 22.06.2021 у справі №200/606/18, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц тощо.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (ст. 387 ЦК України) та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (ст. 391 ЦК України, ч. 2 ст. 152 ЗК України). Наведені способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача, захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий шляхом задоволення віндикаційного позову.

Віндикацією є передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна або особи, яка має речове право на майно (титульний володілець), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу правомочностей. Предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном невласника про повернення індивідуально визначеного майна із чужого незаконного володіння, а підставою такого позову обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна із чужого незаконного володіння.

Заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа.

З огляду на викладене, володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або не законним). Натомість право володіння як складова права власності неправомірним (незаконним) бути не може. Право володіння як складова права власності на нерухоме майно завжди належить власникові майна.

Отже, особа, за якою зареєстроване право власності, є володільцем нерухомого майна, але право власності (включаючи право володіння як складову права власності) може насправді належати іншій особі. Тому заволодіння земельною ділянкою шляхом державної реєстрації права власності є можливим незалежно від того, набув володілець право власності (і право володіння) на таку ділянку чи ні.

Набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від стягнення з цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц, від 30.06.2020 у справі №19/028-10/13, від 22.06.2021 у справі №200/606/18.

Належним відповідачем за позовом про витребування від особи земельної ділянки є особа, за якою зареєстроване право власності на таку ділянку. Якщо земельною ділянкою неправомірно (на думку позивача, який вважає себе власником) заволодів відповідач, то віндикаційний позов відповідає належному способу захисту прав позивача: власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України).

Враховуючи встановлення факту перебування у користуванні у Дочірнього підприємства "Романівський лісгосп АПК" земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0025 на підставі державного акта на право постійного користування серії ЯЯ №070218 і планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування (а.с. 31-33 том 1), а також накладення земельної ділянки з кадастровими номерами :02:000:1813, право власності на яку зареєстровано за Баранівською міською радою, на земельну ділянку лісогосподарського призначення з кадастровим номером :02:000:0025, тому суд вважає обґрунтованою позовну вимогу керівника Звягельської окружної прокуратури про витребування земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:1813 на користь держави в особі Житомирської обласної ради з незаконного володіння Баранівської міської ради.

Щодо вимог прокурора про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію всіх речових прав на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:1813, та скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації спірної земельної ділянки, суд відзначає наступне.

Фактичне віднесення спірної земельної ділянки лісового фонду до сільськогосподарських земель порушує права Житомирської обласної ради як дійсного їх власника та унеможливлює реалізацію у повній мірі права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" визначено, що державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Одним з основних принципів, на яких базується Державний земельний кадастр, є зокрема, принципи об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Державному земельному кадастрі (ст. 3 Закону України "Про Державний земельний кадастр").

Відповідно до ч. 10 ст. 79-1 ЗК України державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Як визначено частиною 1 ст. 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, іх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України "Про Державний земельний кадастр" внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про Державний земельний кадастр" до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки, зокрема про цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель).

Також статтею 1 Закону України "Про землеустрій" передбачено, що цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 12 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об`єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом.

Відповідно до п. 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, державна реєстрація земельної ділянки скасовується державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, зокрема ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки, яке набрало законної сили в установленому законодавством порядку.

При цьому, згідно з ч. 10 ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки скасовується державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, зокрема, у разі: ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

Таким чином, скасування державної реєстрації земельної ділянки та всіх речових прав стосовно неї можливе у разі ухвалення судом відповідного рішення. Пред`явлення вказаного позову є належним способом захисту інтересів держави в особі Житомирської обласної ради.

За таких обставин, одночасно з вимогою про скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі прокурором заявлено вимогу про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації всіх речових прав на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:1813, площею 1,8574 га, із припиненням права комунальної власності Баранівської міської ради, всіх речових прав та обтяжень, зареєстрованих на вказану земельну ділянку.

Оскільки відомості про належність спірної земельної ділянки до категорії земель сільськогосподарського призначення спростовується доказами наявними в матеріалах справи, подальша наявність таких відомостей у Державному земельному кадастрі щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:1813 порушуватиме принципи об`єктивності, достовірності, повноти відомостей Державного земельного кадастру та створюватиме перешкоди Житомирській обласній раді у їх використанні за цільовим призначенням після їх витребування судом.

Згідно ст. 21 Земельного кодексу України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для, зокрема, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

Аналогічна правова позиція викладена у висновках Великої Палати Верховного Суду в постанові від 30.05.2018 у справі №368/1158/16-ц, постанові Верховного Суду від 29.03.2018 у справі №707/2172/15-ц.

Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі №916/2791/13 щодо того, що положення розділу II "Землі України" ЗК України свідчать, що саме цільове призначення ділянки покладено законодавцем в основу розмежування правових режимів окремих категорій земель, при цьому такі режими характеризуються високим рівнем імперативності відносно свободи розсуду власника щодо використання ним своєї земельної ділянки.

В постанові від 03.09.2020 у справі № 911/3306/17 Верховний Суд вказав, що держава, втручаючись у права щодо земельних ділянок, зокрема тих, які перебувають під посиленою правовою охороною, захищає загальні інтереси у безпечному довкіллі, не погіршенні екологічної ситуації, у використанні майна не на шкоду людині та суспільству і ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок.

Тобто вирішення питання зміни цільового призначення ділянок не обмежене власним розсудом компетентного органу, оскільки при прийнятті відповідного рішення належить керуватися вимогами земельного, лісового, природоохоронного та іншого законодавства і діяти з урахуванням загальних інтересів.

За приписами ст.ст. 15, 16 ЦК України кожному гарантується його право на судовий захист цивільних прав у разі їх порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, способами, визначеними ч.2 ст.16 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Частинами 1,2 ст. 5 ГПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Отже, для ефективного захисту порушеного права власності Житомирської обласної ради на спірну земельну ділянку необхідно скасувати її реєстрацію в Державному земельному кадастрі з метою подальшого внесення власником земель - Житомирською обласною радою відомостей щодо цільового призначення земель, які відповідають дійсності.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач не подав до суду достатніх доказів на спростування позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Витребувати з незаконного володіння Баранівської міської ради Житомирської області (12701, Житомирська область, м. Баранівка, вул. Соборна, 20, ід. код 04344386)

- на користь держави в особі Житомирської обласної ради (10014, м. Житомир, майдан С.П. Корольова, 1, ід. код 13576948) земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:1813 площею 1,8574 га, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Баранівської міської об`єднаної територіальної громади Звягельського району Житомирської області.

3. Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію всіх речових прав на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:1813 площею 1,8574 га, припинивши право комунальної власності Баранівської міської ради, всі права та обтяження, зареєстровані на вказану земельну ділянку.

4. Скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:1813 площею 1,8574 га.

5. Стягнути з Баранівської міської ради Житомирської області (12701, Житомирська область, м. Баранівка, вул. Соборна, 20, ід. код 04344386)

- на користь Житомирської обласної прокуратури (10008, м. Житомир, вул. Святослава Ріхтера, 9, ід. код 02909950) 8052,00 грн. сплаченого судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 20.02.24

Суддя Кудряшова Ю.В.

Список розсилки:

1 - позивачу в Електронний кабінет

2 - відповідачу в Електронний кабінет

3 - третій особі в Електронний кабінет

+ представнику третьої особи - адвокату Крижанівському О.А. на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1

4 - Звягельській окружній прокуратурі в Електронний кабінет

5 - Житомирській обласній прокуратурі на електронну адресу: