ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2024 р. Справа№ 925/80/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Мальченко А.О.

Агрикової О.В.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Саранюк В.М. за довіреністю;

від відповідача: Постригань С.Г. самопредставництво;

від третьої особи: Шевченко В.В. самопредставництво;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Чигиринської міської ради

на рішення Господарського суду Черкаської області від 23.05.2023 (повний текст складено 20.06.2023)

у справі №925/80/23 (суддя Гладун А.І.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Чигиринської міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Госпрозрахункове підприємство "Чигиринські теплові мережі"

про стягнення коштів,

УСТАНОВИВ:

У січні 2023 року Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач, Компанія або НАК "Нафтогаз України") звернулось у Господарський суд Черкаської області з позовом до Чигиринської міської ради (далі - відповідач, Міськрада) про стягнення 6092868,11 грн заборгованості за поставлений природний газ, а також нарахованих пені, 3% річних та інфляційних втрат коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та Госпрозрахунковим підприємством "Чигиринські теплові мережі" (далі - третя особа, Підприємство або ГП "Чигиринські теплові мережі") було укладено п`ять договорів постачання природного газу, за яким позивач у період з січня 2015 року по березень 2017 року поставляв Підприємству природний газ, який використовувався виключно для виробництва теплової енергії, для надання послуг з опалення та постачання гарячої води бюджетним установам/організаціям та іншим споживачам, однак в порушення умов договорів Підприємство вартість отриманого природного газу у повному обсязі не оплатило, внаслідок чого станом на 05.04.2018 утворилась заборгованість в сумі 4 336 487,14 грн.

З 19.02.2018 Підприємство перебуває в стані припинення шляхом ліквідації за рішенням засновника, яким є Міськрада, тому у квітні 2018 року Компанія направила до комісії з припинення боржника вимог про сплату вказаного боргу, проте комісія відповіді не надала, тому у травні 2018 року Компанія з вернулась до суду із позовом про включення цих грошових вимог до проміжного ліквідаційного балансу і рішенням Господарського суду Черкаської області від 25.09.2018 у справі №925/466/18 вказаний позов було задоволено, однак боржник не вчинив жодних дій, спрямованих на погашення заборгованості перед позивачем, у зв`язку із чим позовами здійснено донарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат коштів в загальній сумі 1 746 380,97 грн і станом на 30.11.2022 борг становить 6092868,11 грн.

Міськрада, ухваливши рішення про ліквідацію Підприємства, не забезпечила погашення боргу цією юридичною особою перед постачальником енергоносіїв, тому згідно норм чинного законодавства несе додаткову (субсидіарну) відповідальність за наслідки діяльності суб`єкта господарювання, що належить до комунального сектора економки, яким є Підприємство.

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що до пред`явлення вимоги особі, яка несе субсидіарну відповідальність, кредитор повинен пред`явити вимогу до основного боржника і якщо основний боржник відмовився задовольнити вимогу кредитора або кредитор не одержав від нього в розумний строк відповіді, кредитор може пред`явити вимогу в повному обсязі особі, яка несе субсидіарну відповідальність; покладення на орган, до сфери управлення якого входить підприємство, субсидіарної відповідальності можливе у разі встановлення відсутності у боржника коштів та майна, що перебувають у його розпорядженні та при доведенні, що стан неплатоспроможності настав саме унаслідок протиправних управлінських рішень такого органу; виведення коштів з Підприємства не здійснювалось і його майно третім особам не передавалося і наразі заарештоване і продане виконавчою службою; у власності Підприємства станом на 30.01.2023 знаходяться п`ять теплогенераторних установок загальною вартістю 1 041 667,00 грн, що потенційно могли б задовольнити кредиторські вимоги позивача; судовим рішенням у справі №925/466/18 зобов`язано Підприємство включити до проміжного ліквідаційного балансу вимоги позивача на суму 4 336 487,14грн, а інші заявлені у цьому позові штрафні санкції в сумі 1 746 380,97 грн до основного боржника взагалі не пред`являлись; договори укладені більше п`яти років назад, тому строки позовної давності (5 років згідно договорів) пропущені; позивач заявив вимоги до Міськради, не заявивши вимог до основного боржника, також позивач не надав доказів наявності протиправних рішень Міськради і не довів порушення його прав відповідачем.

Третя особа у письмових поясненнях вважала, що позовні вимоги до Міськради є передчасними, оскільки до Підприємства, як основного боржника, позивач зазначені вимоги в судовому порядку не пред`являв, також ним пропущено всі можливі строки позовної давності.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 23 травня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто із Чигиринської міської ради на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 4 346 487,14 грн боргу з оплати за поставлений природний газ за договорами постачання природного газу від 25.11.2014 №3010/15-БО-36, від 15.12.2015 №2066/16-БО-36, від 31.10.2016 №2584/1617-БО-36, від 08.09.2016 №2364/1617-ТЕ-36; від 15.12.2016 №2656/1617-КП-36 та 65 197,31 грн витрат зі сплати судового збору.

У решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Чигиринська міська рада подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки матеріали справи не містять доказів надсилання позивачем (кредитором) вимоги до основного боржника (Підприємства), відповідно умова за якої настає субсидіарна відповідальність Міськради перед Компанією позивачем не дотримана; лише після проведення інвентаризації всього майна підприємства, його належної оцінки та оцінки грошових коштів на рахунках боржника, а також вжиття всіх необхідних заходів щодо стягнення дебіторської заборгованості підприємства-боржника, можливо визначити достатність/недостатність активів підприємства для задоволення вимог кредиторів, проте суд не досліджував питання достатності чи недостатності коштів на погашення заявленої до стягнення згідно проміжного ліквідаційного балансу, натомість лише встановив вартість майна станом на 2020 рік відповідно до висновку оцінки в рамках виконавчого провадження; у договорах, які укладені між Компанією та Підприємством, не передбачено, що Міськрада, як засновник, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями підприємства, отже договірна субсидіарна відповідальність виключається; засновник може бути притягнутий до відповідальності лише в тих випадках, коли неспроможність (банкрутство) викликана їх вказівками або іншими винними діями; комерційні комунальні підприємства за своїми зобов`язаннями відповідають самостійно; суд безпідставно послався на висновки Верховного Суду у справі №920/836/18 та ЄСПЛ у справі "Єршова проти Російської Федерації" і безпідставно відхилив висновки Верховного Суду у справах №910/21232/16, №924/1076/17.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що нормами законодавства передбачена відповідальність учасника (засновника) теплопостачальної або теплогенеруючої організації за боргами такої організації у разі прийняття рішення про ліквідацію цієї організацїі та незабезпечення погашення боргу перед постачальниками енергоносіїв; право звернення з вимогами до субсидіарного боржника виникає не тільки в разі підтвердження недостатності коштів підприємства-боржника, а й у інших випадках, зокрема відмови боржника задовольнити вимогу кредитора чи ненадання кредитору відповіді на пред`явлену вимогу в розумний строк; саме Міськрада, як засновник Підприємства, який прийняв рішення щодо припинення Підприємства шляхом ліквідації, є відповідальною особою, поряд основним боржником, як додатковий (субсидіарний) боржник за зобов`язанням перед Компанією на суму 4 346 487,14 грн; право на пред`явлення вимоги до Міськради у позивача виникло після неотримання відповіді на лист до основного боржника від 15.11.2018 про включення кредиторських вимог до реєстру кредиторів; починаючи з лютого 2018 року третя особа не вчиняла жодних передбачених законом дій з виконання ліквідаційної процедури, а імітація активної діяльності розпочалася на початку 2023 року після пред`явлення позову до Міськради, з метою уникнення субсидіарної відповідальності; проміжний баланс був затверджений ліквідаційною комісію лише 13.02.2023 і у березні 2023 року голова ліквідаційної комісії звернувся до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство, чим підтвердив доводи про недостатність у боржника активів для задоволення вимог позивача; посилання відповідача на висновки Верховного Суду у справі №922/2394/20 є безпідставними, оскільки ці висновки стосуються інших правовідносин.

У письмових поясненнях від 26.09.2023 відповідач наводить додаткові заперечення щодо висновків суду, викладених у оскаржуваному рішенні, зокрема щодо строку позовної давності, щодо звернення до судів з одним і тим же позовом з один і тих же підстав (справи №924/446/18 та №925/439/23), щодо правової підстави подання позову у даній справі, щодо порушення норм матеріального права, щодо вибіркового застосування правових позицій Верховного Суду та Міжнародного суду з прав людини.

Представник відповідача (апелянта) у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі, просив її задовольнити

Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві.

Представник третьої особи у судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу відповідача.

Заслухавши пояснення представників сторін і третьої особи, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивач у період з січня 2015 року по березень 2017 року поставляв третій особі природний газ на підставі договорів постачання природного газу від 25.11.2014 №3010/15-БО-36, від 15.12.2015 №2066/16-БО-36, від 31.10.2016 №2584/1617-БО-36, від 08.09.2016 №2364/1617-ТЕ-36; від 15.12.2016 №2656/1617-КП-36.

Так, 25.11.2014 НАК "Нафтогаз України", як постачальник, та ГП "Чигиринські теплові мережі", як покупець, уклали договір купівлі-продажу природного газу №3010/15-50-36, згідно з пунктом 1.1 якого продавець зобов`язався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Сторони погодили усі істотні умови договору і, зокрема, домовилися про таке:

п. 2.1 - впродовж строку дії договору постачальник кожного місяця (розрахунковий період) передає споживачу замовлений обсяг природного газу;

п.3.4 - приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу; п. п.6.1 - оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання природного газу;

п. 7.2 - у разі прострочення споживачем оплати він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми прострочення платежу за кожний день прострочення.

На виконання умов договору постачальник передав покупцю природний газ в обсязі 279,142 тис куб м на загальну суму 2 410 028,74 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015, 28.02.2015, 31.03.2015, 30.04.2015, 31.10.2015, 30.11.2015 та 31.12.2015.

15.12.2015 НАК "Нафтогаз України", як постачальник, та ГП "Чигиринські теплові мережі", як споживач, уклали договір постачання природного газу № 2066/16-БО-36, згідно з пунктами 2.1, 5.1, 5.2 якого постачальник зобов`язався передати споживачу у період з 01.01.2016 по 31.03.2016 газ обсягом до 320,00 тис куб м за ціною (на дату укладання договору) за 1000 куб м 6474,00 грн (без урахування ПДВ, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування та розподіл природного газу, крім того, збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2 %); до сплати за 1000 куб. м природного газу 6603,48 грн, крім того, ПДВ 20 %, всього з ПДВ - 7924,18 грн.

Сторони погодили усі істотні умови договору і, зокрема, домовилися про таке:

п. 2.1 - впродовж строку дії договору постачальник кожного місяця (розрахунковий період) передає споживачу замовлений обсяг природного газу;

п.3.4 - приймання - передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу; п. п. 5.2 - оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами відповідно до цін, умов і порядку зарахування коштів, або у відповідних додаткових угодах;

п. 6.1 - остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання природного газу;

п. 8.2 - у разі прострочення споживачем оплати він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми прострочення платежу за кожний день прострочення.

На виконання умов цього договору постачальник передав споживачу природний газ 193,076 тис куб м на загальну суму 1 548 036,68 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2016, 29.02.2016 та 31.03.2016.

31.10.2016 НАК "Нафтогаз України", як постачальник, та ГП "Чигиринські теплові мережі", як споживач, уклали договір №2584/1617-50-36 постачання природного газу, згідно з умовами якого постачальник узяв на себе зобов`язання поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.

Сторони погодили усі істотні умови договору і, зокрема, домовилися про таке:

п. 2.1 - постачальник передає споживачу у період з 01.10.2016 по 31.03.2017 (включно) природний газ обсягом до 460,0 тис. куб. м;

п. 3.4 - приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання - передачі газу;

п. 5.2 - ціна за 1000 куб. м природного газу за цим договором з 01.10.2016 становить 5916,00 грн, крім того ПДВ (20 %) 1183,20 грн, до сплати за 1000 куб. м природного газу з ПДВ 7099,20 грн;

п. 6.1 - до оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання природного газу;

п. 8.2 - у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 21 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми прострочення платежу за кожний день прострочення.

На виконання умов зазначеного договору протягом жовтня-грудня 2016 року та січня і березня 2017 року постачальник передав споживачу природний газ в обсязі 195,123 тис куб м на загальну суму 1 385 228,79 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2016, 31.12.2016, 31.01.2017 та 31.03.2017.

08.09.2016 НАК "Нафтогаз України", як постачальник та ГП "Чигиринські теплові мережі", як споживач, уклали договір №2364/1617-ТЕ-36 постачання природного газу, згідно з умовами якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві у період з 01.10.2016 по 31.03.2017 (включно) природний газ обсягом до 1300,0 тис куб м.

Сторони погодили усі істотні умови договору і, зокрема, домовилися про таке:

п. 3.4- приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу;

п. 5.2 - ціна за 1000 куб природного газу за цим договором становить 4942,00 грн, крім того ПДВ 20 %, усього до сплати разом з ПДВ 5930,40 грн;

п. 5.4 - загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу;

п. 6.1 - оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання природного газу;

п. 8.2 - у разі прострочення споживачем оплати він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми прострочення платежу за кожний день прострочення.

На виконання цього договору постачальник передав споживачу природний газ в обсязі 644,578 тис. куб м на загальну суму 3 822 605,37 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.12.2016, 31.01.2017 та 31.03.2017.

15.12.2016 НАК "Нафтогаз України", як постачальник, та ГП "Чигиринські теплові мережі", як споживач, уклали договір від 15.12.2016 № 2656/1617-КП-36 (постачання природного газу, згідно з умовами якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.

Сторони погодили усі істотні умови договору і, зокрема, домовилися про таке:

п. 2.1 - постачальник передає споживачу у період з 01.12.2016 по 31.03.2017 (включно) природний газ обсягом до 20,0 тис. куб. м;

п. 5.2 - ціна за 1000 куб. м природного газу за цим договором з 01.12.2016 становить 7148,00 грн, крім того ПДВ (20 %) 1429,6 грн; до сплати за 1 00 куб. м природного газу з ПДВ 8577,60 грн;

п. 3.4 - приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання - передачі газу;

п. 6.1 - оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання природного газу;

п. 8.2 - у разі прострочення споживачем оплати він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 21 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми прострочення платежу за кожний день прострочення.

На виконання цього договору постачальник передав споживачу природний газ в обсязі 8,625 куб м на загальну суму 74 832,01 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2016, 31.12.2016, 31.01.2017 та 31.03.2017.

Відповідно до відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ГП "Чигиринські теплові мережі" є юридичною особою, комунальним підприємством, засновником (учасником) підприємства є Чигиринська міська рада (ідентифікаційний код 04061560). Основним видом діяльності підприємства є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря. Підприємство перебуває в стані припинення шляхом ліквідації за рішенням засновника. Строк, визначений засновником для заявлення кредиторами своїх вимог, - до 26.04.2018.

09.02.2018 Чигиринська міська рада прийняла рішення №413-40/VII "Про припинення Госпрозрахункового підприємства "Чигиринські теплові мережі" шляхом ліквідації.

19.02.2018 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про рішення засновників про припинення ГП "Чигиринські теплові мережі".

05.04.2018 НАК "Нафтогаз України" звернулась до ліквідаційної комісії ГП "Чигиринські теплові мережі" із заявою №14/7-350 про включення грошових вимог в розмірі 4346487,14 грн до проміжного ліквідаційного балансу.

Оскільки комісія з припинення ГП "Чигиринські теплові мережі" відповідь за результатами розгляду вказаної вимоги позивачу не надала Компанія у травні 2018 року звернулась до Господарського суду Черкаської області з позовом до ГП "Чигиринські теплові мережі" про зобов`язання включити до проміжного ліквідаційного балансу грошові вимоги в сумі 4 346 487,14 грн.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 29.09.2018 у справі №925/466/18, як набрало законної сили 18.10.2018, вказаний позов було задоволено та зобов`язано Підприємство включити грошові вимоги Компанії в сумі 4 346 487,14 грн до проміжного ліквідаційного балансу.

У рішенні господарського суду у справі №925/466/18 суд встановив обставини виникнення між НАК "Нафтогаз України" та ГП "Чигиринські теплові мережі" майнового господарського зобов`язання на підставі договорів купівлі-продажу природного газу від 25.11.2014 №3010/15-50-36; від 15.12.2015 №2066/16-БО-36; від 31.10.2016 №2584/1617-БО-36; від 08.09.2016 №2364/1617-ТЕ-36; від 15.12.2016 №2656/1617-КП-36; невиконання ГП "Чигиринські теплові мережі" зобов`язання з оплати поставленого газу; розмір невиконаного грошового зобов`язання ГП "Чигиринські теплові мережі" з урахуванням неустойки, інфляційних втрат та 3% річних становить 4 346 487,14 грн; розмір грошових вимог НАК "Нафтогаз України" до ГП "Чигиринські теплові мережі" становить 4 346 487,14 грн.

Позивач та третя особа є учасниками справи №925/466/18 та даної справи №925/80/23, а тому, враховуючи приписи частини 4 ст. 75 ГПК України, обставини виникнення між позивачем та третьою особою майнового господарського зобов`язання; виконання позивачем зобов`язання з поставки газу; невиконання третьою особою зобов`язання з оплати поставленого газу та розмір невиконаного грошового зобов`язання третьої особи не підлягають повторному доказуванню під час розгляду даної справи №925/80/23.

Третя особа вказує, що 15.11.2018 ліквідаційна комісія ГП "Чигиринські теплові мережі" склала лист за вих.№122/06, яким позивачу повідомила, що кредиторські вимоги Компанії до Підприємства в сумі 4 346 487,14 грн на виконання рішення суду включені до реєстру вимог кредиторів.

13.04.2021 НАК "Нафтогаз України" звернулась до ліквідаційної комісії ГП "Чигиринські теплові мережі" з листом №39/2-2753-21 про надання інформації про включення кредиторських вимог до проміжного ліквідаційного балансу та забезпечення погашення заборгованості за рішенням Господарського суду Черкаської області від 25.09.2018 у справі №925/466/18.

Позивач вказує, що від моменту початку ліквідаційної процедури до часу подання позовної заяви боржник жодних дій, спрямованих на погашення заборгованості перед Компанією, не вчинив, у зв`язку із чим звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з Чигиринської міської ради 6 092 868,11 грн, у тому числі 4 336 487,14 грн, визначені судовим рішенням у справі №925/466/18, а також 1 746 380,97 грн пені, 3 річних та інфляційних втрат, що були нараховані на суми несвоєчасно сплаченої заборгованості згідно з умовами договорів, яка але яка не була погашена до 31.12.2022.

При цьому позивач вказував, що Міськрада, як засновник Підприємства, несе додаткову (субсидіарну) відповідальність за наслідки діяльності суб`єкта господарювання, що належить до комунального сектора економки.

Так, Чигиринська міська рада є юридичною особою, відомості про яку внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

ГП "Чигиринські теплові мережі" є комунальним підприємством, засновником (учасником) підприємства є Чигиринська міська рада, Підприємство перебуває в стані припинення шляхом ліквідації за рішенням засновника. Строк, визначений засновником для заявлення кредиторами своїх вимог - до 26.04.2018.

Відповідно до статуту ГП "Чигиринські теплові мережі" підприємство створене рішенням виконкому міської ради №8-320 від 17.08.2000 і підпорядковане Чигиринській міській раді (засновник, орган управління майном). Підприємство створене з метою забезпечення теплом і підігрівом води споживачів згідно з підписаними угодами шляхом чіткої організації та безпечної експлуатації котельних, теплових пунктів і тепломереж, роботи аварійно-диспечерської служби підприємства. Вищим органом управління підприємства є засновник (орган управління майном). Ліквідація та реорганізація підприємства здійснюється за рішенням засновника (органу управління майном) або суду згідно з чинним законодавством. Ліквідація підприємства здійснюється ліквідаційною комісією, яка утворюється засновником. З моменту призначення ліквідаційної комісії до неї переходять повноваження по управлінню підприємством. Ліквідаційна комісія складає ліквідаційний баланс підприємства, подає його органу, який призначив ліквідаційну комісію. Кредитори та інші юридичні особи, які перебувають у договірних відносинах з підприємством, що ліквідується, повідомляють про його ліквідацію у письмовій формі.

Рішенням Чигиринської міської ради від 09.02.2018 №413-40/VII припинено ГП "Чигиринські теплові мережі" шляхом його ліквідації, утворено ліквідаційну комісію з припинення. Ліквідаційній комісії доручено провести заходи щодо припинення ГП "Чигиринські теплові мережі" шляхом ліквідації згідно з вимогами чинного законодавства впродовж шести місяців з дати прийняття цього рішення; встановлено 2-х місячний строк заявлення кредиторами своїх вимог до ГП "Чигиринські теплові мережі" з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

Постановою головного державного виконавця Чигиринського районного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління МЮ (м.Київ) від 31.01.2020 ЗВП №61127621 накладено арешт на майно, що належить боржнику - ГП "Чигиринські теплові мережі".

Постановою начальника Чигиринського районного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління МЮ (м.Київ) від 26.05.2020 описано та накладено арешт на майно боржника - ГП "Чигиринські теплові мережі".

Відповідно до висновків про вартість майна, рухомого майна - основних засобів, які належать ГП "Чигиринські теплові мережі ", вартість майна боржника становить 1041667 грн (625000+416667).

Постановою начальника Чигиринського районного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління МЮ (м.Київ) від 21.01.2022 ВП №62221071 оголошено в розшук майно боржника ГП "Чигиринські теплові мережі".

13.02.2023 ліквідаційна комісія ГП "Чигиринські теплові мережі" затвердила проміжний ліквідаційний баланс, до якого включила кредиторські вимоги позивача у розмірі 4346487,14 грн, а 27.03.2023 ГП "Чигиринські теплові мережі" звернулося до Господарського суду Черкаської області із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Заперечуючи проти позову, відповідач стверджував, що покладення на орган, до сфери управління якого входить підприємство, субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями такого підприємства можливе у разі встановлення відсутності у боржника коштів та майна, що перебувають у його розпорядженні, та при доведенні тієї обставини, що стан неплатоспроможності боржника - комунального підприємства настав саме унаслідок протиправних управлінських рішень органу, до сфери управління якого входить підприємство, зокрема, через виведення коштів або активів іншій юридичній особі. Також відповідач вказував на пропуск позивачем всіх строків позовної давності.

За наслідками розгляду даного спору суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з Міськради на користь Компанії 4 346 487,14 грн є доведеними і обґрунтованими, строк позовної давності не пропущено, а обраний позивачем спосіб захисту є належним та ефективним, тому задовольнив позов у вказаній сумі, а в частині вимог про стягнення 1 746 380,97 грн відмовив у позові за необґрунтованістю.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Права та обов`язки позивача і третьої особи у даній справі виникли на підставі договорів постачання природного газу від 25.11.2014 №3010/15-БО-36, від 15.12.2015 №2066/16-БО-36, від 31.10.2016 №2584/1617-БО-36, від 08.09.2016 №2364/1617-ТЕ-36; від 15.12.2016 №2656/1617-КП-36, які за своєю правовою природою є договорами поставки енергоносіїв приєднаними мережами.

Спірні правовідносини врегульовані як загальними положеннями ЦК України та Господарського кодексу України (далі - ГК України), так і нормами спеціальних Законів України "Про ринок природного газу" та "Про теплопостачання".

Так, відповідно до статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Нормами статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Неналежне виконання Підприємством зобов`язань щодо здійснення своєчасної оплати за поставлений за договорами природний газ підтверджено матеріалами справи і відповідачем та третьою особою не спростовано.

Так, зокрема, судом першої інстанції вірно встановлено, що:

- розмір невиконаного грошового зобов`язання ГП "Чигиринські теплові мережі" по вказаним договорами, з урахуванням штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних станом на 05.04.2018 становив 4 346 487,14 грн, що підтверджується рішенням Господарського суду Черкаської області від 25.09.2018 у справі №925/466/18;

- станом на 30.11.2022 заборгованість ГП "Чигиринські теплові мережі" за договором від 25.11.2014 № 30Ю/15-БО-36 постачання природного газу становить 132241,54 грн, з яких: 52756,07 грн основний борг; 10584,36 грн пеня; 10883,82 грн 3% річних; 58017,29 грн інфляційні втрати;

- станом на 30.11.2022 заборгованість ГП "Чигиринські теплові мережі" за договором від 15.12.2015 №2066/16-БО-36 постачання природного газу становить 2856610,28 грн, з яких:1158036,68 грн основний борг; 235069,47 грн пеня; 232574,77 грн 3% річних; 1230929,36 грн інфляційні втрати;

- станом на 30.11.2022 заборгованість ГП "Чигиринські теплові мережі" за договором від 31.10.2016 № 2584/1617-БО-36 постачання природного газу становить загальну суму 1545063,18 грн, з яких: 729102,89 грн основний борг; 76117,01 грн пеня; 125842,26 грн 3% річних; 614001,02 грн інфляційні втрати;

- станом на 30.11.2022 заборгованість ГП "Чигиринські теплові мережі" за договором від 08.09.2016 №2364/1617-ТЕ-36 постачання природного газу становить загальну суму 1521256,84 грн, з яких: 731626,76 грн основний борг;76899,60 грн пеня; 123500,13 грн 3% річних; 589230,35 грн інфляційні втрати;

- станом на 30.11.2022 заборгованість ГП "Чигиринські теплові мережі" за договором від 15.12.2016 № 2656/1617-КП-36 постачання природного газу становить загальну суму 37696,27 грн, з яких: 18019,43 грн основний борг; 2273,41 грн пеня; 3028,74 грн 3 % річних; 14374,69 грн інфляційні втрати;

- загальний розмір грошових вимог Компанії до Підприємства становить 6092868,11 грн.

Також матеріалами справи підтверджується, що 13.02.2023 (після звернення позивача до суду із даним позовом) ліквідаційна комісія ГП "Чигиринські теплові мережі" затвердила проміжний ліквідаційний баланс, до якого включила кредиторські вимоги позивача у розмірі 4 346 487,14 грн, проте вартість майна, яке належать ГП "Чигиринські теплові мережі", становить 1 041 667 грн, а грошові вимоги позивача ліквідаційною комісією ГП "Чигиринські теплові мережі" не задоволено.

У той же час, ГП "Чигиринські теплові мережі" було створено за рішенням Чигиринської міської ради і воно є комунальним унітарним комерційним підприємством та здійснює свою діяльність з метою одержання прибутку. Засновником ГП "Чигиринські теплові мережі" є Чигиринська міська рада, а майно ГП "Чигиринські теплові мережі" належить йому на праві повного господарського відання.

Особливості господарської діяльності, правовий режим майна комерційного комунального підприємства та порядок розпорядження ним врегульовані Господарським кодексом України.

Так, відповідно до частин 1-3 статті 78 ГК України комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Орган, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).

Відповідно до статті 136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства. Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб`єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника.

Відповідно до частини 10 статті 78 ГК України особливості господарської діяльності комунальних унітарних підприємств визначаються відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом щодо діяльності державних комерційних або казенних підприємств, а також інших вимог, передбачених законом.

Частиною 7 статті 77 ГК України визначено, що казенне підприємство відповідає за своїми зобов`язаннями лише коштами, що перебувають у його розпорядженні. У разі недостатності зазначених коштів держава, в особі органу, до сфери управління якого входить підприємство, несе повну субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями казенного підприємства.

Відповідно до статті 24 ГК України органи місцевого самоврядування несуть відповідальність за наслідки діяльності суб`єктів господарювання, що належать до комунального сектора економіки, на підставах, у межах і порядку, визначених законом.

Згідно частини 8 статті 111 ЦК України ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред`явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується ліквідаційною комісією (ліквідатором) юридичної особи.

Частиною 9 статті 111 ЦК України встановлено, що виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, у тому числі за податками, зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та іншими коштами, що належить сплатити до державного або місцевого бюджету, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, провадиться у порядку черговості, встановленому статтею 112 цього Кодексу. У разі недостатності в юридичної особи, що ліквідується, коштів для задоволення вимог кредиторів ліквідаційна комісія (ліквідатор) організовує реалізацію майна юридичної особи.

Статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору; сфера теплопостачання - сфера діяльності з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії споживачам; теплогенеруюча організація - суб`єкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та вир бляє теплову енергію; теплопостачальна органі ація - суб`єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Основним видом діяльності ГП "Чигиринські теплові мережі" у спірний період було постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря і вказана підприємство було теплогенеруючою (теплопостачальною) організацією, яка здійснювала господарську діяльність, пов`язану з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам.

Відповідно до частини 5 статті 22 Закону України "Про теплопостачання" учасник (засновник) теплопостачальної або теплогенеруючої організації у разі прийняття рішення про її ліквідацію забезпечує погашення боргу такої організації перед постачальниками енергоносіїв.

Отже, наведеними законодавчими положеннями закріплено гарантію стабільності правовідносин у сфері теплопостачання, незалежно від організаційної зміни складу їх учасників, у зв`язку з чим на засновника теплопостачальної або теплогенеруючої організації в разі прийняття рішення про ліквідацію особи первісного боржника було покладено обов`язок забезпечити погашення боргу такої особи перед постачальником енергоносіїв.

Тобто, вказаною нормою визначено саме умови виникнення зобов`язань з погашення заборгованості перед постачальником енергоносіїв у засновника теплопостачальної або теплогенеруючої організації, як субсидіарного боржника.

При цьому умови та порядок субсидіарної відповідальності врегульовані у статті 619 ЦК України, яка передбачає, що договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи. До пред`явлення вимоги особі, яка несе субсидіарну відповідальність, кредитор повинен пред`явити вимогу до основного боржника. Якщо основний боржник відмовився задовольнити вимогу кредитора або кредитор не одержав від нього в розумний строк відповіді на пред`явлену вимогу, кредитор може пред`явити вимогу в повному обсязі до особи, яка несе субсидіарну відповідальність. Кредитор не може вимагати задоволення своєї вимоги від особи, яка несе субсидіарну відповідальність, якщо ця вимога може бути задоволена шляхом зарахування зустрічної вимоги до основного боржника. Особа, яка несе субсидіарну відповідальність, повинна до задоволення вимоги, пред`явленої їй кредитором, повідомити про це основного боржника, а у разі пред`явлення позову, - подати клопотання про залучення основного боржника до участі у справі. У разі недотримання цих вимог особою, яка несе субсидіарну відповідальність, основний боржник має право висунути проти регресної вимоги особи, яка несе субсидіарну відповідальність, заперечення, які він мав проти кредитора.

Отже, субсидіарна відповідальність полягає у залученні поряд з основним боржником додаткового (субсидіарного) боржника; субсидіарна відповідальність настає тоді, коли у зобов`язанні беруть участь двоє боржників, один з яких основний, інший - додатковий (субсидіарний).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №920/836/18 та від 22.09.2021 у справі №924/1274/20.

Відповідно до висновку, сформованого Європейським судом з прав людини у справі "Єршова проти Російської Федерації" щодо субсидіарної відповідальності муніципального органу (органу місцевого самоврядування) за зобов`язаннями муніципального підприємства (пункт 62 рішення): враховуючи публічний характер діяльності підприємства, істотний ступінь контролю за його майном з боку муніципальних органів влади і рішень останніх, які мали наслідком передачу майна і подальшу ліквідацію підприємства, підприємство не було наділене достатньою організаційною та управлінською незалежністю від муніципальних органів влади. Отже, незалежно від статусу підприємства як самостійної юридичної особи, муніципальна влада і відповідно держава мають бути в межах Конвенції визнані відповідальними за діяльність і бездіяльність підприємства.

Доводи відповідача про те, що вказаний висновок Європейського суду з прав людини у справі не підлягав врахуванню при розгляді справи, відхиляються апеляційним господарським судом, з врахуванням правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові №908/2694/20, прийнятій за подібних правовідносин.

Доказами, наявними у матеріалах справи, підтверджується, що Чигиринська міська рада є засновником ГП "Чигиринські теплові мережі" та прийняла рішення про припинення Підприємства шляхом його ліквідації.

Загальними нормами закону, передбаченими частиною 7 статті 77 та частиною 10 статті 78 ГК України, встановлено, що у разі недостатності у комунального унітарного підприємства коштів для виконання своїх зобов`язань орган, до сфери управління якого входить підприємство, несе повну субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями підприємства.

Спеціальним законом частиною 5 статті 22 Закону України "Про теплопостачання" також передбачено поряд із відповідальністю боржника додаткову (субсидіарну) відповідальність учасника (засновника) теплопостачальної або теплогенеруючої організації, який, у разі прийняття рішення про її ліквідацію, забезпечує погашення боргу такої організації перед постачальниками енергоносіїв.

Внаслідок прийняття Міськрадою рішення про ліквідацію Підприємства (теплопостачальної організації, боржника у зобов`язанні) позивач набув право вимоги до відповідача (засновника боржника), який несе додаткову (субсидіарну) відповідальність за зобов`язаннями боржника та забезпечує погашення боргу перед позивачем (постачальником енергоносіїв), у розмірі вимог, заявлених до боржника.

Твердження відповідача про те, що у власності Підприємства залишилось майно, за рахунок якого можуть бути задоволенні грошові вимоги позивача, обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки вони не спростовують передбачених спеціальним законом підстав для покладення на відповідача субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями основного боржника.

Крім цього, з наявного у матеріалах справи проміжного ліквідаційного балансу станом на 01.03.2023 вбачається, що у Підприємства наявлне майно загальною вартістю 1 042 тис. грн (п`ять теплогенераторів), у той час як кредиторами заявлені вимоги на загальну суму 14 804 тис. грн, у тому числі - ГУ ДПС у Черкаській області - 3 512 тис. грн; Чигиринський РЕМ - 217тис. грн; ПАТ "Черкасигаз" - 6 724 тис. грн; НАК "Нафтогаз України" - 4347 тис. грн; Аварійно-рятувальний загін СП УДСУНЗС у Черкаській области - 4 тис. грн.

При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції, чинне законодавство не ставить виникнення права вимоги кредитора до субсидіарного боржника у залежність від наявності чи відсутності у боржника майна, а також від доведення кредитором тієї обставини, що стан неплатоспроможності боржника - комунального підприємства настав саме унаслідок протиправних управлінських рішень органу, до сфери управління якого входить підприємство, зокрема, через виведення коштів або активів іншій юридичній особі.

Законодавство також не ставить у залежність виникнення права вимоги кредитора до субсидіарного боржника від можливості виконання зобов`язання основним боржником.

Порядок реалізації кредитором права вимоги до субсидіарного боржника врегульований частиною 2 статті 619 ЦК України, за змістом якої кредитор може пред`явити вимогу в повному обсязі до особи, яка несе субсидіарну відповідальність, лише після того, як основний боржник відмовиться задовольнити вимогу кредитора або кредитор не одержить від нього в розумний строк відповіді на пред`явлену вимогу.

Доказами, наявними у матеріалах справи, підтверджується, що позивач, у строк, визначений засновником боржника для заявлення кредиторами своїх вимог, звернувся до ліквідаційної комісії Підприємства з вимогою включити до проміжного ліквідаційного балансу грошові вимоги в розмірі 4346487,14грн, однак відповіді на вимогу позивача ліквідаційна комісія ГП "Чигиринські теплові мережі" у розумний строк не надала.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 25.09.2018 у справі №925/466/18, яке набрало законної сили, Підприємство було зобов`язано включити до проміжного ліквідаційного балансу грошові вимоги позивача у розмірі 4 346 487,14 грн.

Третя особа вказує, що 15.11.2018 ліквідаційна комісія ГП "Чигиринські теплові мережі" склала лист за вих.№122/06, яким позивачу повідомила, що кредиторські вимоги Компанії до Підприємства в сумі 4 346 487,14 грн на виконання рішення суду включені до реєстру вимог кредиторів.

Однак, у матеріалах справи відсутні докази направлення вказаного листа позивачу. При цьому, грошові вимоги позивача ліквідаційною комісією Підприємства не задоволено, а вартість майна, яке належать Підприємству, становить 1 041 667 грн та є недостатньою для задоволення вимог позивача.

Невиконання боржниками своїх обов`язків у зобов`язанні порушує право кредитора на належне виконання зобов`язаною стороною свого обов`язку у зобов`язанні.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Учасники цивільних відносин при здійсненні своїх прав зобов`язані діяти добросовісно, утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Враховуючи публічний характер діяльності Підприємства, істотний ступінь контролю за його майном та діяльністю з боку відповідача і його рішення про ліквідацію підприємства, підприємство не було наділене достатньою організаційною та управлінською незалежністю від відповідача. Незалежно від статусу підприємства як самостійної юридичної особи, відповідач має бути визнаний відповідальними за діяльність і бездіяльність підприємства.

Покладення на відповідача субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями створеного та згодом ліквідованого ним комунального підприємства відповідатиме принципу добросовісності, свідчитиме про повагу до інтересів іншої сторони договору та забезпечить поновлення порушеного права позивача.

Однією із загальних засад цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Передумовою для захисту прав та охоронюваних законом інтересів особи є наявність такого права або інтересу та порушення або оспорювання їх іншою особою (іншими особами).

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересу є примусове виконання обов`язку в натурі.

Водночас, врегульовані частиною 2 статті 619 ЦК України порядок та підстави покладення на особу субсидіарної відповідальності передбачають попереднє пред`явлення кредитором такої вимоги до основного боржника.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем, у зв`язку із неналежним виконанням Підприємством зобов`язань за договорами, пред`являлась останньому, як основному боржнику, вимога про сплату заборгованості в сумі 4 346 487,14 грн, тому в цій частині позовні вимоги до відповідача, як до субсидіарного боржника, є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Оскільки позивач вимог про стягнення 1 746 380,97 грн неустойки (пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, що залишилась непогашеною, основному боржнику не пред`являв, такі вимоги не можуть бути пред`явлені до особи, яка несе субсидіарну відповідальність, тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Посилання апелянта на висновки Верховного Суду, які викладені у постановах №910/21232/16, №924/1076/17, обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки вказані постанови були прийняті за інших правовідносин та фактичних обставин справ.

Однак, в процесі розгляду справи відповідачем було заявлено про пропуск позивачем строків позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. (частина перша статті 257 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Умовами укладених позивачем і третьої особою договорів збільшено строк позовної давності до п`яти років, однак відповідач не є стороною цих договорів, отже для вимог до відповідача має застосовуватись строк позовної давності тривалістю у три роки.

Відповідно до статті частини 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).

Причиною виникнення спору є прийняття відповідачем рішення про припинення ГП "Чигиринські теплові мережі" шляхом його ліквідації, отже внаслідок прийняття відповідачем рішення про ліквідацію Підприємства позивач набув право вимоги до відповідача, який несе додаткову (субсидіарну) відповідальність за зобов`язаннями боржника та забезпечує погашення боргу перед позивачем, у розмірі вимог, заявлених до боржника.

09.02.2018 відповідач прийняв рішення про припинення ГП "Чигиринські теплові мережі" шляхом ліквідації і запис про рішення засновника про припинення юридичної особи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено 19.02.2018.

Таким чином, з 20.02.2018 - з наступного дня після внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про рішення засновника про припинення юридичної особи позивач міг дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а тому з цього дня розпочався перебіг строку позовної давності, у межах якого позивач міг звернутися до суду з вимогою до відповідача про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно, встановлений законом трирічний строк позовної давності мав закінчитися 19.02.2021.

Однак, Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України установлено карантин. Дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМ №392 від 20.05.2020, №500 від 17.06.2020, №641 від 22.07.2020, №760 від 26.08.2020, №956 від 13.10.2020, №1236 від 09.12.2020, №104 від 17.02.2021, №405 від 21.04.2021, №611 від 16.06.2021, №855 від 11.08.2021, № 981 від 22.09.2021, №1336 від 15.12.2021, №229 від 23.02.2022, №630 від 27.05.2022, №928 від 19.08.2022, №1423 від 23.12.2022, №383 від 25.04.2023, востаннє до 30.06.2023.

Відповідно до пункту 12 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Таким чином, враховуючи, що закінчення трирічного строку позовної давності, у межах якого позивач міг звернутися до суду з вимогою до відповідача про захист свого цивільного права або інтересу припало на час дії карантину, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що строк позовної давності продовжений на строк дії карантину та не закінчився станом на 11.01.2023 - день звернення позивачем до суду.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані учасниками справи докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду Черкаської області законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Чигиринської міської ради залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Черкаської області від 23 травня 2023 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду Черкаської області.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20.02.2024.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді А.О. Мальченко

О.В. Агрикова