ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2024 Справа № 27/55(914/536/23)

Господарський суд Львівської області у складі судді Чорній Л.З. за участю секретаря судового засідання Артишук В.І., розглянувши матеріали справи за позовом: Спільного українсько-німецького підприємства «Тристалко» у формі ТзОВ, м. Жовква Львівської області

до відповідача: Приватного підприємства «Рома», м. Рава-Руська, Львівська область

про стягнення 1 750 000,08 грн заборгованості

в межах провадження у справі № 27/55

за заявою: Спільного українсько-німецького підприємства „Тристалко у формі ТзОВ, м. Жовква Львівської області

про банкрутство Спільного українсько-німецького підприємства „Тристалко у формі ТзОВ, м. Жовква Львівської області

Представники сторін:

від позивача: Квіткін Ю.М.

від відповідача: Рабінович М.П.

розпорядник майна: Сибаль А.М.

ВСТАНОВИВ:

13 лютого 2023 на адресу Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Спільного українсько-німецького підприємства «Тристалко» у формі ТОВ до Приватного підприємства «Рома» про стягнення 1 750 000,08 грн заборгованості.

Відповідно до Протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 13.02.2023 справу № 27/55(914/536/23) передано на розгляд судді Чорній Л.З. на підставі статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, в провадженні якої перебуває справа № 27/55 про банкрутство Спільного українсько-німецького підприємства «Тристалко» у формі ТзОВ.

Ухвалою суду від 24.07.19 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Технотерн-Буд», Приватного акціонерного товариства «Козлівський цегельний завод», Приватного акціонерного товариства «Алтек» від 06.06.2019 р. про розірвання мирової угоди у справі № 27/55, укладеної 17.05.2013 р.; розірвано мирову угоду від 17.05.2013 року у справі № 27/55; поновлено провадження у справі про банкрутство Спільного українсько-німецького підприємства «Тристалко» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (80300, Львівська область, м. Жовква, вул. Дорошенка, буд. 17, код ЄДРПОУ № 14338335) на стадії процедури санації; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; керуючим санацією призначено Кочергана Богдана Васильовича керівника Спільного українсько - німецького підприємства «Тристалко» у формі ТзОВ.

Оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України повідомлення про поновлення провадження у справі № 27/55 про банкрутство Спільного українсько-німецького підприємства «Тристалко» у формі ТзОВ у зв`язку із розірванням мирової угоди.

Ухвалою суду від 23.10.2019 затверджено план санації боржника Спільного українсько-німецького підприємства «Тристалко» у формі ТзОВ, клопотання арбітражного керуючого Сибаля А.М. про припинення податкової застави від 17.09.2019 за вх. № 2512/19 задоволено, припинено податкову заставу та звільнено активи з податкової застави. Клопотання арбітражного керуючого Сибаля А.М. про скасування арештів від 17.09.2019 за вх. № 2513/19 задоволено, скасовано арешти, накладені на все нерухоме майно боржника - Спільного українсько-німецького підприємства - фірма «Тристалко» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю.

Рух справи відображено у відповідних ухвалах суду.

Справа №27/55 про банкрутство Спільного українсько-німецького підприємства - фірма «Тристалко» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю перебуває на стадії санації.

З 21.10.2019 введений в дію Кодекс України з процедур банкрутства.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Згідно із ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Згідно з ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (з 21.10.2019 Кодексом України з процедур банкрутства).

Ухвалою суду від 17.02.2023 позовну заяву Спільного українсько-німецького підприємства «Тристалко» у формі ТзОВ до Приватного підприємства «Рома» про стягнення 1 750 000,08 грн заборгованості прийнято до розгляду в межах провадження справи №27/55 про банкрутство Спільного українсько-німецького підприємства - фірма «Тристалко» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю. Справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 22.03.2023.

В судове засідання від 22.03.2023 сторони не з`явились.

Через канцелярію суду 21.03.2023 за вх.№1148/23 відповідачем подано клопотання про зупинення провадження у справі №27/55(914/536/23) до набрання законної сили рішення у справі №27/55(914/4078/21).

Також через канцелярію суду представником відповідача подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

В судове засідання від 05.04.2023 представники сторін не з`явились.

Рух справи відображений в ухвалах суду від 03.05.2023, 18.05.2023, 08.06.2023.

В судове засідання від 19.07.2023 сторони не з`явилися, причин неявки суду не повідомили.

29 червня 2023 відповідачем подано клопотання про зупинення провадження у справі №27/55(914/536/23) до набрання законної сили рішення у справі №27/55(914/1780/23).

Ухвалою суду від 19.07.2023 у задоволенні клопотання ПП «Рома» від 29.06.2023 за вх.№ 2546/23 про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням по справі № 27/55(914/1780/23) відмовлено.

В судове засідання від 09.08.2023 представник позивача та розпорядник майна з`явилися. Позовні вимоги підтримали у повному обсязі, усно просили закрити підготовче засідання суду та призначити справу до судового розгляду.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю у іншому судовому процесі.

Представник позивача та розпорядник майна в судовому засіданні усно заперечили проти відкладення розгляду справи, зазначивши, що відповідач у клопотанні зазначає лише про неможливість прибути в судове засідання від 09.08.2023, а не для того, щоб подати додаткові докази, які б могли мати значення по справі.

Ухвалою суду від 09.08.2023 розгляд справи відкладено на 30.08.2023.

Судове засідання 30.08.2023 не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Чорній Л.З. у відпустці з 24.08.2023 до 01.09.2023.

В судове засідання від 04.10.2023 сторони з`явилися. Заслухали вступні слова учасників. Відповідач в судовому засіданні заявив клопотання про застосування строку позовної давності.

Ухвалою суду від 04.10.2023 розгляд справи відкладено на 08.11.2023 року.

Судове засідання 08.11.2023 не відбулося у зв`язку з оголошеною повітряною тривогою на всій території України, яка тривала з 14.26 год до 15.06 год.

24.10.2023 від представника ПП «Рома» Рабіновича М.П. надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді (вх.№25748/23).

31.10.2023 від представника ПП «Рома» Рабіновича М.П. надійшло повідомлення № 29389 про надання адвокату доступу до справи за допомогою Електронного кабінету Користувача ЄСІТС.

31.10.2023 від представника ПП «Рома» Рабіновича М.П. надійшли письмові пояснення по справі (вх. № 26448/23).

В судове засідання від 22.11.2023 сторони з`явилися, висловили свої позиції у вступному слові.

Ухвалою суду від 22.11.2023 розгляд справи відкладено на 13.12.2023.

В судове засідання 13.12.2023 з`явився представник відповідача. Позивач та розпорядник майна явки не забезпечили, причин неявки суду не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про дату та час судового засідання.

12.12.2023 через систему «Електронний Суд» позивачем подано клопотання про залишення без розгляду пояснень відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що з таким клопотанням не ознайомлений, просив надати час для ознайомлення.

В судове засідання від 10.01.2024 сторони не з`явилися. Відповідачем на електронну адресу суду подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі.

Підстави відкладення розгляду справи викладено в ухвалі суду від 10.01.2024, розгляд справи відкладено на 07.02.2024.

Відповідач 31.10.2023 в системі «Електронний суд» сформував клопотання, в якому просить надати Приватному підприємству «РОМА» додатковий строк для подання доказів у господарській справі №22/55(914/536/23), прийняти їх та врахувати під час розгляду справи по суті разом із цими письмовими поясненнями. У задоволенні позову у господарській справі № 22/55 (914/536/23) відмовити повністю.

Суд зазначає, що вказане клопотання фактично є відзивом на позовну заяву, оскільки містить об`ємні заперечення проти позову з посиланням на документи, що на думку відповідача мають відношення до справи з наданням копій цих документів.

12.12.2023 позивач подав через систему «Електронний суд» клопотання, в якому просить відмовити ПП «РОМА» у задоволенні клопотання про надання додаткового строку для подання доказів, що додані до пояснень від 31.10.2023 та врахування їх під час розгляду справи по суті через неповажність причин неподання таких доказів раніше та просить залишити без розгляду пояснення відповідача від 31.10.2023 та не приймати до розгляду докази, які долучені ПП «РОМА» до таких пояснень.

Розглянувши клопотання відповідача від 31.10.2023, суд дійшов висновку залишити їх без розгляду, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним.

Згідно з ст. 207 ГПК України головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 17.02.2023 відкрито провадження у справі № 27/55(914/536/23), справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 22.03.2023, запропоновано відповідачу протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати суду відзив, одночасно надіслати позивачу копію відзиву та документи долучені до нього, докази відправки надати суду.

Ухвалами суду від 22.03.2023, 05.04.2023, 03.05.2023, 18.05.2023, 08.06.2023, 19.07.2023, 09.08.2023, 30.08.2023, 20.09.2023, 04.10.2023 розгляд справи неодноразово відкладався.

Відповідно до ч.3 ст. 80 ГПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Згідно з ч.4 ст. 80 ГПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Відповідно до ч.5 ст. 80 ГПК України у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Згідно із ч.8 ст. 80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідач не подав відзиву на позов та відповідних доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову під час підготовчого провадження у справі, з клопотаннями до про встановлення додаткового строку для подання доказів не звертався. У клопотанні від 31.10.2023 відповідач посилається на те, що докази, які підтверджують викладені у цих поясненнях обставини, були отримані ПП «РОМА» лише у жовтні місяці 2023 року й не були відомі під час підготовчого провадження, тому відповідач вважає за доцільне просити надати ПП «РОМА» додатковий строк для подання таких доказів, що додаються до цих пояснень та врахувати їх під час розгляду справи по суті.

Проте відповідач жодним чином не обґрунтував неможливості отримання та подання відповідних доказів раніше.

Враховуючи доводи сторін та норми процесуального законодавства, суд дійшов висновку, що відповідач мав об`єктивну можливість як повідомити суд про намір отримати вказані докази, так і подати їх заздалегідь, у підготовчому провадженні, тому судом встановлено відсутність підстав для прийняття до розгляду вказаного клопотання про залучення документів до матеріалів справи у зв`язку з пропуском строків для його подання і, як наслідок, залишення поданих відповідачем документів без розгляду.

У судове засідання 07.02.2024 сторони з`явилися, надали пояснення по суті спору. Представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив задовольнити. Представник відповідача висловив свої заперечення.

У судовому засіданні 07.02.2024 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позиції сторін.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що між сторонами існують договірні відносини на підставі договору оренди від 02.01.2018, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду цілісний майновий комплекс та щомісяця сплачує орендодавцю оренду плату.

Позивач посилається на те, що на виконання умов договору ним передано, а відповідачем прийнято майно за актом приймання-передачі від 02.01.2018. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання щодо сплати орендної плати не виконав. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованість з орендної плати за період січень 2019 по грудень 2019 за договором оренди від 02.01.2018.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову.

Обставини справи встановлені судом.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.01.2018 між Спільним українсько-німецьким підприємством „Тристалко у формі ТзОВ та Приватним підприємством Рома, відповідно до умов якого, орендодавець передає, а орендар приймає в оренду (строкове платне користування) цілісний майновий комплекс Жовківський цегельний завод, який знаходиться за адресою: м. Жовква, вул. Дорошенка, 17.

Згідно з п. 2.1 договору за користування орендованим майном орендар щомісяця сплачує орендодавцю орендну плату у розмірі 145 833,34 грн без ПДВ. Загальна суму цього договору становить 3 350 000,00 грн. Відповідно до п. 2.2 договору орендна плата проводиться орендарем щомісячно шляхом переказу грошових коштів на поточний банківський рахунок орендодавця, але не пізніше 5-го числа наступного за місяцем оплати.

Згідно з п. 3.1 договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у п. 3.2 цього договору, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна.

Відповідно до п. 3.2 договору майно повинно бути передане орендодавцем і прийняте орендарем за актом приймання-передачі протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту підписання даного договору. Акт приймання-передачі підписується уповноваженими представниками сторін на скріплюється печатками, і є складовою та невід`ємною частиною даного договору, визначений як додаток №1.

Підтвердженням наявності майна за адресою: Львівська область, м. Жовква, вул. Дорошенка, 17 є інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 09.03.2021 за №247309005. Копія вказаної інформаційної довідки долучена позивачем до позовної заяви.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач за актом приймання-передачі майна від 02.01.2018 передав відповідачу в оренду цілісний майновий комплекс Жовківський цегельний завод, що знаходиться за адресою: м. Жовква, вул. Дорошенка, 17. У п. 3 акта зазначено, що технічний стан майна у момент його передачі є задовільний та такий, що відповідає технічним та санітарним вимогам. Ніяких зауважень або вимог від орендаря до орендодавця немає. Акт приймання-передачі від 02.01.2018 підписано уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками юридичних осіб. Копія акта долучена до позовної заяви, а оригінал оглянуто у судовому засіданні.

Позивач зазначає, що рішенням Господарського суду Львівської області від 02.09.2021 у справі № 27/55(914/208/21), яке набрало законної сили, встановлено як факт укладення договору оренди від 02.01.2018 і передачу майна в оренду за актом приймання-передачі майна від 02.01.2018, тобто виникнення та існування договірних відносин між сторонами, наявність обов`язку відповідача сплачувати орендну плату.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивач посилається на те, що згідно з умовами п.2.2 договору:

орендна плата за січень 2019 в сумі 145 833,34 грн підлягала сплаті не пізніше 05.02.2019;

орендна плата за лютий 2019 в сумі 145 833,34 грн підлягала сплаті не пізніше 05.03.2019;

орендна плата за березень 2019 в сумі 145 833,34 грн підлягала сплаті не пізніше 05.04.2019;

орендна плата за квітень 2019 в сумі 145 833,34 грн підлягала сплаті не пізніше 05.05.2019;

орендна плата за травень 2019 в сумі 145 833,34 грн підлягала сплаті не пізніше 05.06.2019;

орендна плата за червень 2019 в сумі 145 833,34 грн підлягала сплаті не пізніше 05.07.2019;

орендна плата за липень 2019 в сумі 145 833,34 грн підлягала сплаті не пізніше 05.08.2019;

орендна плата за серпень 2019 в сумі 145 833,34 грн підлягала сплаті не пізніше 05.09.2019;

орендна плата за вересень 2019 в сумі 145 833,34 грн підлягала сплаті не пізніше 05.10.2019;

орендна плата за жовтень 2019 в сумі 145 833,34 грн підлягала сплаті не пізніше 05.11.2019;

орендна плата за листопад 2019 в сумі 145 833,34 грн підлягала сплаті не пізніше 05.12.2019;

орендна плата за грудень 2019 в сумі 145 833,34 грн підлягала сплаті не пізніше 05.01.2020.

Позивач у позовній заяві посилається на те, що порушення умов п. 2.2 договору боржник станом на 04.02.2023 не здійснив оплату орендної плати за період січень 2019 - грудень 2019 у загальному розмірі 1 750 000,08 грн.

Оцінка суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язанавчинити на користь другої сторони (кредитора) певнудію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Тобто, строк дії договору є істотною умовою договору найму (оренди). Користування річчю, внесення плати і обов`язок нести відповідальність за несплату орендних платежів здійснюється тільки на підставі і в рамках діючого договору оренди.

У договорі оренди від 02.01.2018 зазначено, що цей договір набирає чинності з моменту підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2019, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ) (ч. 2 ст. 283 ГК України).

Як підтверджується матеріалами справи, відповідач прийняв цілісний майновий комплекс Жовківський цегельний завод, який знаходить за адресою: м.Жовква, вул. Дорошенка, 17.

Частиною 6 ст. 283 ГК України встановлено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Одним із основних обов`язків орендаря у зобов`язанні з оренди майна є своєчасне та у повному обсязі внесення орендної плати.

Згідно з ч. 1 ст. 286 ГК України орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу положень статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено судом, між сторонами існують правовідносини щодо оренди (строкового платного зберігання) цілісного майнового комплексу, даний факт підтверджується договором, актом приймання-передачі майна, відомостями щодо часткової оплати відповідачем заборгованості щодо орендної плати.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані поданими доказами та підлягають задоволенню.

Судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, відповідно до положень п. 9 ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача у розмірі 26 250,00 грн.

У позовній заяві у попередньому (орієнтовному) розрахунку розрахунок суми судових витрат позивачем зазначено, що витратами, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи є судовий збір та витрати на правову допомогу у розмірі 25 000,00 грн. Представником позивача в судовому засіданні до завершення судових дебатів зазначено, що ним будуть подані докази понесення судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236-241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Рома» (80316, Львівська область, Жовківський район, м. Рава-Руська, вул. Воїнів УПА, буд. 42А; ) на користь Спільного українсько-німецького підприємства «Тристалко» у формі ТзОВ (80300, Львівська область, м.Жовква, вул. Дорошенка, 17; ) 1 750 000,08 грн заборгованості та 26 250,00 грн судового збору.

3. Наказ видати згідно з ст. 327 ГПК України після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлений 15.02.2023.

Суддя Чорній Л.З.