ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

13 лютого 2024 року м.Тернопіль Справа № 921/624/23
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

при секретарі судового засідання Твердохліб Н.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця Семанишина Бориса Васильовича, м.Тернопіль

до відповідача-1: Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, м.Тернопіль

відповідача-2: Тернопільської міської ради, м.Тернопіль

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Тернопільської міської ради: Управління обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради, м. Тернопіль

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії

за участю представників:

позивача: Притула О.Б., адвокат, ордер серії ВО №1059927 від 11.09.2023;

відповідача-1: Гулкевич С.Б., начальник відділу претензійно-правової роботи та представництва інтересів у судових інстанціях управління правового забезпечення Тернопільської міської ради, довіреність №339/01 від 17.12.2021;

відповідача-2: Гулкевич С.Б., начальник відділу претензійно-правової роботи та представництва інтересів у судових інстанціях управління правового забезпечення Тернопільської міської ради, Виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №68 від 04.08.2021;

третьої особи: Сухарська А.В., головний спеціаліст-юрисконсульт, довіреність №19128/2022 від 01.08.2022.

Зміст позовних вимог, позиція позивача.

Фізична особа-підприємець Семанишин Борис Васильович, м.Тернопіль звернувся 12.09.2023 (згідно з відтиском штампу вхідної кореспонденції суду за вх.№671) до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Тернопільської міської ради, м.Тернопіль та до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, м.Тернопіль про:

- визнання протиправною відмови Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, оформленої листом №18729-Ф/2023 від 17.08.2023, у прийнятті рішення про приватизацію шляхом викупу орендованого об`єкта - нежитлового приміщення, загальною площею 88,8м2, розташованого у будинку №25 по вул.Л.Українки в м.Тернопіль;

- зобов`язання Тернопільську міську раду прийняти рішення про приватизацію нежитлового приміщення, загальною площею 88,8м2, розташованого по вул.Л.Українки, 25 у м.Тернопіль, шляхом викупу;

- зобов`язання Тернопільську міську раду укласти договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, загальною площею 88,8м2, розташованого по вул.Л.Українки, 25 у м.Тернопіль.

В обґрунтування позову підприємець посилається на факт користування спірним нежитловим приміщенням на підставі укладеного договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до комунальної власності №9003 від 01.04.2019; здійснення ним, за згодою Орендодавця, невід`ємних поліпшень орендованого нерухомого майна в розмірі 27,56% від вартості майна без невід`ємних поліпшень (87360,00грн) та затвердження їх вартості рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради №503 від 30.06.2021 року «Про затвердження вартості здійснених невід`ємних поліпшень орендованого комунального майна».

Стверджує, що ним виконано всі умови, передбачені частиною 2 ст.18 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», а тому має право на викуп орендованого майна.

Однак, Виконавчим комітетом Тернопільської міської ради незаконно відмовлено у задоволенні клопотання позивача про прийняття рішення про приватизацію орендованого майна шляхом викупу і така відмова порушує права та інтереси позивача, зокрема на викуп шляхом укладення відповідного договору купівлі-продажу такого об`єкту нерухомого майна.

Співвідповідачем у даному позові позивачем визначено Тернопільську міську раду, оскільки відповідно до листа-відповіді Тернопільської міської ради №20177-Ф/2023 від 08.09.2023 органом, який уповноважений на прийняття рішення про приватизацію об`єкта комунальної власності у Тернопільській міській територіальній громаді шляхом викупу є Тернопільська міська рада.

Щодо пояснень третьої особи по суті позову без номера від 16.11.2023 (вх.№8968 від 07.11.2023), позивач вважає помилковим посилання Управління обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради на норми Закону України «Про оренду державного та комунального майна» в частині вирішення питань про приватизацію об`єктів комунальної власності, адже такі врегульовано нормами Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», зокрема статтею 18, у якій визначено умови, при виконанні яких орендар одержує право на викуп орендованого майна, і такі умови позивачем виконано в повній мірі. Посилання Управління на недоведеність позивачем відсутності заборгованості по орендній платі, то відповідний доказ долучався орендарем до заяви, поданої міській раді, що вбачається з переліку додатків, зазначених у цій заяві. З приводу тверджень Управління про необхідність подання заяви про те, що потенційний покупець не підпадає під обмеження, передбачені статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна»; заяви про ознайомлення з об`єктом приватизації; документів, передбачених ч.7 ст.14 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» (подання заяви на участь у приватизації), то такі позивачем заперечуються з посиланням на те, що дані вимоги закону застосовуються у випадку, якщо продаж об`єкта комунальної власності здійснюється на аукціоні, а натомість у спірному випадку позивач бажає реалізувати інший механізм реалізації свого права, передбачений ч.2 чт.18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», а саме викуп приміщення орендарем, тобто без застосування процедури проведення аукціону.

У поданій 05.12.2023 відповіді на відзив без номера від 05.12.2023 (вх.№9825) позивач повторно звернув увагу на те, що відповідачами, зокрема Тернопільською міською радою вказано про застосування до спірних правовідносин правових актів, а не положення ч.2 ст.18 «Про приватизацію державного і комунального майна», адже саме норми цього закону регулюють спірні правовідносини, а не ст.289 ГК України, на яку, серед іншого, посилаються відповідачі.

Щодо заперечень проти вимог про зобов`язання прийняти рішення про приватизацію нежитлового приміщення та зобов`язання укласти договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, то позивачем зазначено, що у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження ради, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади. На думку позивача, втручання у дискреційні повноваження суб`єктів владних повноважень має місце тоді, коли суд приймає рішення замість відповідача, а не коли виносить рішення, яким зобов`язує раду прийняти таке рішення. Тобто підміна органів влади відбувається тоді, коли певний дозвіл чи рішення суб`єкта владних повноважень наявні в рішенні суду. Разом із тим. присутність слова «зобов`язати» в судовому рішенні відносить його до ефективного способу захисту і не може розцінюватись як втручання у дискреційні повноваження суб`єктів владних повноважень.

Заперечення відповідачів.

У поданому відзиві на позов без номера та дати (вх.№8411) відповідачами позовні вимоги заперечуються за необґрунтованістю та безпідставністю. При цьому зазначено, що строк договору оренди продовжено на підставі рішення ради №471 від 18.05.2022 «Про затвердження протоколу електронного аукціону», яким затверджено протокол електронного аукціону №LLP00I-UA-979 про продовження договору оренди нежитлового приміщення, укладеного з позивачем.

30.07.2023 позивач звернувся до Тернопільської міської ради із заявою про приватизацію орендованого ним нежитлового приміщення, за результатами розгляду якої Виконавчим комітетом Тернопільської міської ради листом №18789-Ф/2023 від 17.08.2023 повідомлено про зняття з розгляду пленарного засідання дев`ятої сесії Тернопільської міської ради восьмого скликання в 2021 році проєкту рішення міської ради про включення орендованого нежитлового приміщення до переліку об`єктів комунальної власності, що підлягають приватизації шляхом викупу орендарем та відсутність підстав для прийняття рішення про приватизацію цього об`єкта.

В подальшому, Тернопільською міською радою не приймалися рішення про включення спірного нежитлового приміщення комунальної власності, що перебуває в оренді позивача, до переліку об`єктів комунальної власності, які підлягають приватизації шляхом викупу орендарем.

При цьому, не приймалось рішення і про відмову у приватизації шляхом викупу спірного нежитлового приміщення, а лист від 17.08.2023 №18789-Ф/2023 позивачем хибно тлумачиться як відмова у прийнятті рішення про приватизацію.

Відповідачами наголошено на тому, що продаж об`єкта оренди не є безумовним обов`язком його власника, а є його правом. При цьому, у договорі оренди індивідуально визначеного (нерухомого майна) №9003, укладеного з позивачем, відсутні умови про право орендаря на викуп об`єкта оренди.

Звернуто увагу та неподання позивачем доказів відсутності заборгованості по орендній платі, що виключає можливість стверджувати про виконання підприємцем всіх умов, передбачених абзацом 6 ч.2 ст.18 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна»; останнім також не надано заяви про те, що позивач як потенційний покупець не підпадає під обмеження, передбачені ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», що є порушенням п.7.4. розділу V «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна».

Наведене в сукупності свідчить що позивач не набув права на приватизацію шляхом викупу нежитлового приміщення.

Водночас, на думку відповідачів, суди вправі зобов`язати орган місцевого самоврядування розглянути певне питання, а не вирішувати це питання, виконуючи фактично повноваження органу місцевого самоврядування, а тому позов в частині вимог про зобов`язання прийняти рішення про приватизацію об`єкта комунальної власності шляхом викупу та укладення договору купівлі-продажу, є безпідставними, а їх задоволення суперечитиме ч.2 ст.4 Європейській Хартії місцевого самоврядування, яку ратифіковано Законом №452/97-ВР від 15.07.1997.

Пояснення третьої особи.

У поясненнях по суті позову без номера від 19.10.2023 (вх.№8422 від 20.10.2023) та у запереченнях третьої особи на відповідь позивача на пояснення третьої особи без номера від 21.11.2023 (вх.№9410 від 21.11.2023) Управління обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради та його представник у судовому засіданні позовні вимоги вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на таке.

У відповідь на звернення позивача про приватизацію орендованих ним нежитлових приміщень, Виконавчим комітетом Тернопільської міської ради у листі №18789-Ф/2023 від 17.08.2023) повідомлено про зняття з розгляду пленарного засідання дев`ятої сесії Тернопільської міської ради восьмого скликання в 2021 році проєкту рішення міської ради про включення орендованого нежитлового приміщення до переліку об`єктів комунальної власності, що підлягають приватизації шляхом викупу орендарем та відсутність підстав для прийняття рішення про приватизацію цього об`єкта.

Згідно положень Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", рішення про приватизацію приймається лише після прийняття рішення про включення об`єкту до переліку об`єктів, що підлягають приватизації.

Проте у даному випадку рішення про включення об`єкту оренди до переліку об`єктів, що підлягають приватизації, міською радою не приймалося взагалі. При цьому, Управлінням зауважено, що протиправною може бути визнана лише відмова прийнята у формі рішення, у даному випадку лист від 17.08.2023 таким не є.

Вважає позовну вимогу про зобов`язання прийняти рішення про приватизацію майна комунальної власності шляхом його викупу передчасним такою, що не підлягає до задоволення через відсутність звернення позивача до Тернопільської міської ради із заявою про включення об`єкта до переліку об`єктів, що підлягають приватизації та прийняття Тернопільською міською радою відповідного рішення, що передбачене частиною четвертою статті 11 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна".

Вказує, що відповідно до частини першої статті 289 Господарського кодексу України, орендар має право на викуп об`єкта оренди лише тоді, коли таке право передбачено договорі оренди, чого в даному випадку не передбачено.

Позивачем не подано до заяви про приватизацію майна від 20.07.2023 необхідного пакету документів, зокрема заяви про те, що потенційний покупець не підпадає під обмеження, передбачені статтею 8 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", що є порушенням пункту 74 розділу V Закону.

Також, на думку третьої особи у справі, здійснення орендарем невід`ємних поліпшень не є безумовною підставою для викупу такого майна орендарем, тому відмова у здійсненні такого права не є порушенням прав орендаря.

Управлінням наголошено, що задоволення позовної вимоги про зобов`язання прийняти конкретне рішення є втручанням у виключні повноваження міської ради.

З приводу позовної вимоги про зобов`язання Тернопільську міську раду укласти договір купівлі-продажу нежитлового приміщення Управлінням зазначено, що така вимога є необґрунтованою, адже позивачем не долучено проекту договору купівлі-продажу ані міській раді, ані суду.

Процесуальні дії суду у справі.

Ухвалою суду від 02 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; також цією ухвалою, на підставі ст.50 ГПК України, судом залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Тернопільської міської ради - Управління обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради.

Підготовче засідання, призначене на 31.10.2023, у зв`язку перебуванням судді Андрусик Н.О. у службовому відрядженні в м.Київ (наказ №275-ВД від 30.10.2023) не відбулося, тому ухвалою від 13.11.2023 було перенесено на 28.11.2023, в якому оголошувалася перерва до 19.12.2023 для надання можливості позивачу ознайомитись зі змістом письмових пояснень третьої особи по суті позову та надати суду письмово обґрунтовану відповідь на відзив, на пояснення третьої особи, про що постановлено ухвалу, котра занесена до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 19 грудня 2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті в судовому засіданні на 16.01.2024, в якому після вступного слова позивача та відповідача, оголошено перерву до 30.01.2024, а згодом до 13.02.2024.

В судовому засіданні учасники справи підтримали доводи та заперечення, наведені у підготовчому провадженні з посиланням на долучені до справи докази.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.233 ГПК України, суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Рішення приймаються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу. Після виходу з нарадчої кімнати, відповідно до ст.240 ГПК України; у судовому засіданні 13.02.2024 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Фактичні обставини справи.

01 квітня 2019 року між Виконавчим комітетом Тернопільської міської ради як Орендодавцем та Фізичною особою-підприємцем Семанишиним Борисом Васильовичем як Орендарем, укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до комунальної власності №9003 (далі договір), відповідно до п.1.1 якого Орендодавець на підставі рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 13 березня 2019 року №237 передав, а Орендар прийняв для використання під магазин-склад в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно (нежитлові приміщення) комунальної власності, площею 88,8м2, розташоване на першому поверсі будівлі №25 по вул. Л. Українки в м.Тернопіль, що знаходиться на балансі Управління обліку та контролю за використанням комунального майна, вартість якого згідно з висновком про вартість майна/актом оцінки станом на 30 червня 2018 року, становить 316970,00грн.

Відповідно до п.1.4 договору, стан майна на момент укладення договору (потребує/не потребує поточного або капітального чи поточного і капітального ремонту) визначається в акті приймання-передачі за узгодженим висновком Орендаря та Орендодавця.

Орендар вступає у строкове платне користування майно одночасно з підписанням сторонами договору та акту прийому-передачі майна (п.2.1 договору).

Пунктом 2.2 договору передбачено, що передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в Орендаря права власності на це майно.

У пункті 2.9 договору передбачено, що вартість невід`ємних поліпшень орендованого майна, здійснених Орендарем за письмовою згодою (рішенням) Орендодавця може бути компенсовано Орендодавцем при приватизації об`єкту оренди шляхом викупу Орендарем (крім об`єктів оренди, які не підлягають приватизації), а також може бути компенсована шляхом врахування їх в розрахунок орендної плати (по об`єктах, які не підлягають приватизації).

Вартість невід`ємних поліпшень, здійснених за рахунок власних коштів Орендаря,є власністю Орендодавця і не підлягає відшкодуванню (компенсації) в разі закінчення дії договору оренди, відмови від продовження договору оренди або його дострокового припинення з ініціативи Орендаря; розірвання договорів оренди внаслідок неналежного виконання Орендарем умов договорів; здійснення невід`ємних поліпшень без дозволу Орендодавця; виконання робіт по невід`ємним поліпшенням об`єкта оренди не відповідає проектно-кошторисній документації; відсутності підтвердження виконання невід`ємних поліпшень за рахунок власних коштів Орендаря; відсутності рішення виконавчого комітету про затвердження вартості здійснених невід`ємних поліпшень об`єкту оренди, в тому числі, але не виключно вартість поліпшень орендованого майна, у разі створення нової речі, зроблених Орендарем без згоди Орендодавця, які не можна відокремити без шкоди майна (п.2.11 договору).

У пунктах 3.1-4.5 договору сторонами погоджено розмір та складові орендних платежів; строк та порядок внесення плати за оренду; оплату Орендарем витрат на утримання орендованого майна (комунальних послуг, послуг з управління об`єктом нерухомості, витрат на утримання прибудинкової території та місць загального користування, вартість послуг з ремонту і технічного обслуговування інженерного обладнання та внутрішньобудинкових мереж, ремонту будівлі, тощо.

У розділах 6, 7, 8 договору сторонами погоджено взаємні права та обов`язки сторін, які випливають з цього договору, зокрема до обов`язків Орендаря віднесено: використання орендованого майна відповідно до його призначення та умов цього договору (п.5.1 договору); своєчасне і в повному обсязі внесення орендної плати за користування майном та плати за користування земельною ділянкою, на якій воно знаходиться, також право користування земельною ділянкою, яка прилягає до будівлі або споруди, без визначення меж земельної ділянки на місцевості у відповідності (п.5.3 договору); своєчасне здійснення за власний рахунок поточного та інших видів ремонтів орендованого майна за письмовим погодженням Балансоутримувача та органу уповноваженого управляти відповідним майном. Ця умова договору не розглядається як дозвіл на здійснення поліпшень орендованого майна і не тягне за собою зобов`язання Орендодавця щодо компенсації вартості поліпшень (п.5.16 договору). Визначено, що для отримання згоди Орендодавця на здійснення поліпшень, Орендар подає заяву і матеріали згідно з Положенням про оренду комунального майна Територіальної громади м.Тернополя (п.5.17 договору).

До прав Орендаря віднесено, зокрема, звернення до Орендодавця про надання дозволу/згоди на здійснення капітального ремонту/невід`ємних поліпшень; на компенсацію вартості невід`ємних поліпшень майна, здійснених ним у порядку та на умовах, встановлених Положенням про порядок оренди комунального майна Тернопільської міської територіальної громади та чинним законодавством (п.6.5 договору); на продовження дії договору.

В свою чергу, Орендодавець зобов`язався, зокрема: передати Орендарю в оренду, визначене у п.1.1 договору майно, по акту приймання-передачі майна, який підписується одночасно з цим договором (п.7.1 договору); у разі приватизації орендованого майна - відшкодувати Орендарю зроблені ним невідокремлювані поліпшення орендованого майна, за наявності згоди Орендодавця на такі поліпшення в межах збільшення вартості орендованого майна в результаті таких поліпшень (п.7.3 договору).

Договір укладено строком на 35 місяців з 01.04.2019 по 28.02.2022 (п.10.1. договору).

Строк дії договору було продовжено шляхом викладення договору оренди індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності №9003 в новій редакції, котра підписана сторонами 18.05.2022 та відповідно до якого строк орендних правовідносин продовжено з 01.05.2022 по 30.04.2027.

Укладенню договору від 18.05.2022 передувало прийняття Тернопільською міською радою рішення №471 від 18.05.2022 «Про затвердження протоколу електронного аукціону», яким затверджено протокол електронного аукціону №LLP00I-UA-979.

17.07.2019 позивач звернувся до міської ради із заявою про надання дозволу на здійснення невід`ємних поліпшень (ремонтних робіт) в орендованому нежитловому приміщенні.

14.08.2019 комісією, створеною на підставі рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 10.10.2012 №1636 «Про створення комісії», проведено обстеження приміщення на предмет доцільності здійснення невід`ємних поліпшень, про що складено Дефектний акт обстеження об`єкта комунальної власності (а.с.20-21).

02 грудня 2020 року Виконавчим комітетом Тернопільської міської ради прийнято рішення за №39 «Про надання орендарю згоди на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого комунального майна», яким затверджено Дефектний акт обстеження об`єкта комунальної власності та дозволено ФОП Семанишину Б.В. здійснити невід`ємні поліпшення даного майна.

Відповідно до Висновку №2210 від 13.04.2021, виконаного аудиторською фірмою - ТОВ «Тер Аудит», загальна вартість витрат, понесених ФОП Семанишином Б.В. на проведення невід`ємних поліпшень орендованого нерухомого майна (нежитлового приміщення), що знаходяться за адресою м. Тернопіль, вул.Л.Українки, 25, склала 99435,00грн (а.с.22-24).

Також, відповідно до Висновку експертного дослідження від 12.04.2021 № 386/21-22, складеного на замовлення ФОП Семанишина Б.В. Тернопільським відділенням КНІДСЕ, вартість виконаних будівельних робіт, які є невід`ємними поліпшеннями приміщень, розташованих по вул. Лесі Українки, 25 у м.Тернополі, станом на день проведення обстеження об`єкту (08.04.2021), визначена у розмірі 102932,00грн, в тому числі 56896грн - вартість будівельних матеріалів (а.с.25-27).

23.04.2021 ФОП Семанишин Б.В. надав Орендодавцю документи, які підтверджують обсяг та вартість проведених невід`ємних поліпшень (копію заяви за вх.№С-4588 долучено до справи).

З метою проведення аналізу, ідентифікації поліпшень та надання Висновку про вартість здійснених Орендарем, Управління обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради звернулося до суб`єкта оціночної діяльності ФОП Сачик Оксани Миколаївни з листом №282/9.1-18 від 19.05.2021, до якого долучено пакет документів, в тому числі вищезазначений Висновок будівельно-технічної експертизи від 12.04.2021.

Відповідно до Висновку про вартість майна за результатами незалежної оцінки, проведеної оцінювачем Сачик О.М., складеного 24.05.2021, ринкова вартість індивідуально визначеного майна комунальної власності - нежитлових приміщень першого поверху, загальною площею 88,8м2 , що знаходяться за адресою: м.Тернопіль, вул. Лесі Українки, буд. 25 та належать Тернопільській міській раді становить: з невід`ємними поліпшеннями-404 330,00гр; без невід`ємних поліпшень - 316970,00грн; вартість невід`ємних поліпшень - 87360,00грн.

Рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради №503 від 30.06.2021 «Про затвердження вартості здійснених невід`ємних поліпшень орендованого комунального майна» вартість виконаних невід`ємних поліпшень затверджена, та, як вбачається зі змісту цього рішення, така вартість невід`ємних поліпшень затверджена для її врахування при розрахунку орендної плати чи приватизації об`єкта оренди.

Спираючись на норми ст.13, 18 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», а також на виконання всіх умов, визначених законом, позивач звернувся до Тернопільської міської ради із заявою від 20.07.2023, в якій просив прийняти рішення про приватизацію об`єкта комунальної власності - нежитлових приміщень за адресою м.Тернопіль, вул. Л. Українки, 25, загальною площею 88,8м2 шляхом викупу цього майна (без проведення аукціону), та укласти договір купівлі-продажу вказаного майна.

У відповідь (лист №18729-Ф/2023 від 17.08.2023) Виконавчим комітетом Тернопільської міської ради повідомлено про відсутність підстав для задоволення заяви про прийняття рішення про приватизацію орендованого майна шляхом викупу.

Така відмова обґрунтована з посиланням на набуття чинності Законом України від 03 жовтня 2019 року №157-ІХ «Про оренду державного та комунального майна». Цим Законом передбачено право на отримання рішення про надання згоди на здійснення невід`ємних поліпшень комунального майна орендарів, котрі отримали в орендне користування комунальне майно на конкурсі чи аукціоні. До 01.02.2020 для отримання згоди на здійснення невід`ємних поліпшень не вимагалося отримання приміщення в оренду на конкурсі або аукціоні. У зв`язку з цим, вимога про конкурсну оренду майна не поширюється на згоди щодо здійснення невід`ємних поліпшень, надані до набуття чинності Законом від 03 жовтня 2019 року №157-ІХ.

Зазначено, що орендоване позивачем майно було передано йому в оренду відповідно до Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10 квітня 1992 року №2269-ХІІ без конкурсу, оскільки за результатами вивчення попиту було подано лише одну заяву.

Викуп об`єкта оренди, згідно статті 18 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», можливий у разі, якщо згода здійснення невід`ємних поліпшень була отримана до введення в дію Закону №157-ІХ, тобто до 01.02.2020. Позивачу дозвіл на виконання поліпшень надано 02.12.2020 на підставі рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради №39.

Зазначено, що відповідний проект рішення міської ради про включення до переліку об`єктів комунальної власності, що підлягають приватизації шляхом викупу орендарем орендованого позивачем нежитлового приміщення, загальною площею 88,8м2, розташованого за адресою: місто Тернопіль, вул.Лесі Українки, 25, був підготовлений на пленарне засідання дев`ятої сесії Тернопільської міської ради восьмого скликання в 2021 році і знятий з розгляду з огляду на вищезазначені зміни в законодавстві.

Позивач вважає відмову Тернопільської міської ради у прийнятті рішення про приватизацію орендованого ним майна шляхом викупу та укладення договору купівлі-продажу незаконною, такою, що порушує право, передбачене ч.3 ст.18 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», а тому звернувся до суду за захистом порушених прав з даним позовом.

При цьому вказує, що не включення спірного об`єкту нерухомого майна до переліку об`єктів комунальної власності, що підлягають приватизації, є порушенням вимог Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» та є порушенням прав позивача.

Мотиви та норми закону, з яких суд виходить, ухвалюючи рішення.

За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У справі, яка розглядається однією із заявлених вимог є визнання протиправною відмову виконавчого комітету Тернопільської міської ради, оформлену листом, у прийнятті рішення про приватизацію шляхом викупу об`єкта комунального майна та зобов`язання Тернопільську міську раду прийняти рішення про приватизацію нежитлового приміщення, загальною площею 88,8м2, розташованого по вул.Л.Українки, 25 у м.Тернопіль, шляхом викупу.

Пунктом 2 ч.1 ст. 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду.

Спір у цій справі виник з приводу приватизації об`єкта оренди. Спірні правовідносини регулюються, зокрема Законом України «Про приватизацію державного і комунального майна», який підлягає застосуванню в редакції, чинній на момент укладення договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до комунальної власності №9003 від 01.04.2019 (далі по тексту Закон № 2269-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 2269-VIII приватизація державного або комунального майна - платне відчуження майна, що перебуває у державній або комунальній власності, на користь фізичних та юридичних осіб, які відповідно до цього Закону можуть бути покупцями.

Відповідно до частини першої статті 4 цього Закону, до об`єктів державної і комунальної власності, що підлягають приватизації, належать усі об`єкти права державної і комунальної власності, крім тих, приватизація яких прямо заборонена цим Законом та іншими законами України.

За змістом статті 6 Закону № 2269-VIII, суб`єктами приватизації є, в тому числі, місцеві ради, органи приватизації територіальних громад.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону № 2269-VIII, порядок приватизації державного і комунального майна передбачає, зокрема вчинення різних за правовою значимістю дій, як то: формування та затвердження переліків об`єктів, що підлягають приватизації; прийняття місцевою радою рішення про приватизацію об`єкта комунальної власності; опублікування переліку об`єктів, що підлягають приватизації, в офіційних друкованих виданнях державних органів приватизації, на офіційних сайтах місцевих рад та в електронній торговій системі; опублікування інформації про прийняття рішення про приватизацію об`єкта та у випадках, передбачених цим Законом, інформації про вивчення попиту для визначення стартової ціни; проведення інвентаризації та оцінки відповідно до законодавства; затвердження у випадках, передбачених цим Законом, умов продажу об`єктів приватизації, розроблених аукціонною комісією; опублікування інформації про умови продажу, в тому числі стартову ціну об`єкта приватизації; проведення аукціону, укладення договору купівлі-продажу; укладення договору купівлі-продажу в разі приватизації об`єкта шляхом викупу; опублікування інформації про результати приватизації; прийняття рішення про завершення приватизації. Приватизація об`єкта вважається завершеною з моменту його продажу та переходу до покупця права власності або завершення розміщення всіх акцій, передбачених до продажу планом розміщення акцій, і оформлюється наказом відповідного органу приватизації.

Частиною першою статті 11 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" унормовано, що ініціювати приватизацію об`єктів можуть органи приватизації, уповноважені органи управління, інші суб`єкти управління об`єктами державної і комунальної власності або покупці.

При цьому, перелік об`єктів комунальної власності, що підлягають приватизації, ухвалюється місцевою радою. Включення нових об`єктів до цього переліку здійснюється шляхом ухвалення окремого рішення щодо кожного об`єкта комунальної власності (ч.4 ст. 11 Закону).

Судом встановлено, що Тернопільською міською радою не приймалося рішення про включення об`єкту оренди до Переліку об`єктів комунальної власності міста Тернополя, що підлягають приватизації, адже як вбачається з оскаржуваного листа-відмови від 17.08.2023, підготовлений проект рішення міської ради про включення до переліку об`єктів комунальної власності, що підлягають приватизації у 2021 році шляхом викупу, зокрема нежитлового приміщення, загальною площею 88,8м2, розташованого за адресою: місто Тернопіль, вул.Лесі Українки, 25, був знятий з розгляду пленарного засідання дев`ятої сесії Тернопільської міської ради восьмого скликання в 2021 році. Дана обставина сторонами не заперечується.

Згідно з п.30 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішуються питання прийняття рішень щодо визначення доцільності, порядку та умов приватизації об`єктів права комунальної власності.

Відповідно до ч.1, 2 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Пунктом першим статті 39 Регламенту Тернопільської міської ради VIII скликання, затвердженого рішенням №8/1/13 від 18.11.2020 встановлено, що на пленарних засіданнях Рада може приймати нормативно-правові, ненормативні та інші акти у формі рішення Ради, прийнятого у межах її компетенції для досягнення певної цілі, що спричинює певні юридичні наслідки. Рішення Ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу Ради, крім випадків, передбачених законами України (п.2 ст.39 Регламенту).

Відповідно до ч.8 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів.

Тернопільська міська рада, як уповноважений територіальною громадою власник комунального майна, повинна на підставі, в межах та у спосіб, установлений Конституцією і законами України, приймати відповідні рішення щодо приватизації такого майна.

Також, абзацом 3 частини першої статті 12 Закону №2269-VIII передбачено, що опублікування інформації про прийняття рішення про приватизацію об`єкта комунальної власності здійснюється на офіційних сайтах місцевих рад та в електронній торговій системі протягом п`яти робочих днів з дня ухвалення місцевою радою рішення, передбаченого частиною четвертою статті 11 цього Закону.

Стаття 13 Закону №2269-VIII до способів приватизації комунального майна відносить:

1) продаж об`єктів права державної або комунальної власності на аукціоні,

2) викуп об`єктів приватизації.

Викупом вважається спосіб продажу об`єкта приватизації одному покупцю (п.9 ч.1 ст.1 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна").

Рішенням Тернопільської міської ради №7/47/11 від 13.03.2020 затверджено Положення про порядок відчуження майна, що є комунальною власністю Тернопільської міської територіальної громади (https://ternopilcity.gov.ua/sesiya/rishennya-sesii/37778.html), відповідно до п.2.1 якого для розгляду питання про відчуження комунального майна суб`єктами господарювання до Тернопільської міської ради подається звернення на ім`я міського голови.

Згідно з п.2.2 Положення, звернення про відчуження комунального майна міським головою направляється в Управління обліку та контролю за використанням комунального майна. Для розгляду питання по суті додається наступний перелік документів: техніко-економічне обґрунтування доцільності відчуження майна та напрямів використання коштів (з обов?язковим визначенням впливу відчуження майна на цілісність майнового комплексу); відомості про об`єкти основних фондів (засобів), які пропонуються до відчуження, за даними бухгалтерського обліку на останню звітну дату, що передувала поданню такого звернення стосовно відчуження майна, або на дату оцінки (у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 2.8. цього Положення) згідно з додатком 1; Акт інвентаризації майна, яке пропонується до відчуження згідно з додатком 2; Акт технічного стану майна, складений на дату подання звернення стосовно відчуження майна та затверджений керівником суб`єкта господарювання; Висновок про вартість майна та звіт про оцінку майна, яке пропонується до відчуження (у разі коли балансова вартість майна, що пропонується до продажу, становить менше 10 відсотків його первісної вартості); погодження галузевого управління (відділу), на яке покладені повноваження по управлінню майном, що є у комунальній власності міста; відомості про наявність обтяжень чи обмежень стосовно розпорядження майном, яке пропонується до відчуження (разом з відповідними підтвердними документами).

Пунктом 2.11 передбачено, що згода на відчуження комунального майна надається рішенням сесії Тернопільської міської ради, а відмова у наданні такої згоди, Управлінням обліку та контролю за використанням комунального майна - у формі листа із зазначенням причин відмови.

Рішення про відмову у наданні згоди або погодження на відчуження майна приймається Управлінням обліку та контролю за використанням комунального майна у разі, коли: суб?єкт господарювання подав не в повному обсязі документи, передбачені цим Положенням, або не подав їх у встановлений цим порядком строк, а також за наявності у документах суперечностей; техніко-економічне обґрунтування доцільності відчуження майна не містить необхідних економічних та / або технічних розрахунків, що підтверджують необхідність відчуження майна; за результатами рецензування висновок про вартість майна не може бути погоджений (п.6.1, 6.1.1, 6.1.2, 6.1.3 Положення).

Рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради №39 від 02 грудня 2020 року затверджено Дефектний акт обстеження об`єкта комунальної власності, також дозволено позивачу здійснити невід`ємні поліпшення орендованого майна комунальної власності.

Можливість здійснення орендарем невід`ємних поліпшень майна за згодою Орендодавця визначена також у п.5.17 договору оренди №9003 від 01.04.2019 та від 18.05.2022 у п. 6.5 договору.

Тобто, факт наявності згоди на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого приміщення у вигляді рішення виконкому міської ради № 39 від 02.12.2020, яким затверджено Дефектний акт обстеження об`єкта комунальної власності та в подальшому затвердження виконавчим комітетом міської ради вартості здійснених невід`ємних поліпшень майна послугувала підставою виникнення у позивача права очікувати реалізації процедури приватизації шляхом викупу приміщень з боку уповноваженого органу в силу ст. 18 Закону №2269-VIII.

Так, реалізовуючи своє право на викуп шляхом приватизації орендованого приміщення, у зв`язку з здійсненням невід`ємних покращень, позивач звернувся до Тернопільської міської ради із заявою від 20.07.2023 про прийняття рішення про приватизацію об`єкта комунальної власності - нежитлових приміщень за адресою м.Тернопіль, вул. Л. Українки, 25, загальною площею 88,8м2 шляхом викупу цього майна (без проведення аукціону), та укладення договору купівлі-продажу вказаного майна.

У листі №18729-Ф/2023 від 17.08.2023 виконавчим комітетом Тернопільської міської ради відмовлено підприємцю у задоволенні його заяви.

Згідно наведених норм Положення №7/47/11 від 13.03.2020, відмову у наданні згоди на відчуження комунального майна має надавати Управління обліку та контролю за використанням комунального майна у формі листа із зазначенням причин відмови. Натомість, у даному випадку інформацію про зняття з розгляду проекту відповідного рішення за зверненням позивача про прийняття рішення про приватизацію орендованого ним приміщення комунальної власності та укладення договору купівлі-продажу, а також про відсутність підстав для задоволення заяви позивача повідомлено Виконавчим комітетом Тернопільської міської ради листом №18729-Ф/2023 від 17.08.2023. Обставини щодо надання мотивованої відмови у наданні згоди на приватизацію спірного приміщення уповноваженою Положенням №7/47/11 від 13.03.2020 на це особою - Управлінням обліку та контролю за використанням комунального майна, судом не встановлено, а про її існування жодною із сторін не заявлено.

Дану відмову Тернопільської міської ради у прийнятті рішення про приватизацію позивач вважає незаконною та такою, що порушує його право, передбачене ч.3 ст.18 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» на викуп орендованого приміщення.

Згідно з ч.2 ст. 20 ГК України права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом, зокрема визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб`єкта господарювання та споживачів.

Статтею 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акту недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акту прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача по справі.

Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

Тобто, оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та, обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Виходячи з приписів статті 4 ГПК України, статей 15, 16 ЦК України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) сукупності таких умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

З приводу посилань міської ради як на підставу для відмови у прийнятті рішення про приватизацію майна шляхом викупу, на набуття чинності Законом України від 03 жовтня 2019 року №157-ІХ «Про оренду державного та комунального майна», яким передбачено право на отримання рішення про надання згоди на здійснення невід`ємних поліпшень комунального майна лише орендарів, котрі отримали в орендне користування комунальне майно на конкурсі чи аукціон, то суд враховує, що дані положення закону набрали чинності з 01.02.2020; такі норми закону регулюють питання отримання орендарями та відповідно право прийняття рішення міською радою щодо питання надання згоди на здійснення невід`ємних поліпшень, котрі мають місце після 01.01.2020.

Натомість, відповідачем-1 згода на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого комунального майна позивачу надана 02.12.2020, про що свідчить рішення виконавчого комітету міської ради № 39 від 02.12.2020 (а.с. 12).

Суд зазначає, договір оренди був укладений 01.04.2019року, до набрання чинності Законом України "Про оренду державного та комунального майна" № 157-ІХ від 03.10.2019. Під час укладання даного договору сторони керувалися Законом України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992 року №2269-ХІІ (зі змінами та доповненнями).

У відповідності до ч. 6 ст. 21 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" підставами для прийняття рішення про відмову у погодженні клопотання орендаря про здійснення невід`ємних поліпшень є: отримання орендарем майна в оренду без проведення аукціону або конкурсу; прийняття балансоутримувачем майна рішення, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Для отримання згоди на здійснення невід`ємних поліпшень не вимагалося отримання приміщення в оренду на конкурсі або аукціоні. У зв`язку з цим, вимога про конкурсну оренду майна не поширюється на згоди щодо здійснення невід`ємних поліпшень, надані до набуття чинності Законом від 03 жовтня 2019 року №157-ІХ.

Водночас, орендодавцем згода позивачу була надана вже під час дії Закону № 157-ІХ від 03.10.2019, тому, посилання відповідача-1, зокрема на зміни в законодавстві як на підставу для відмови у прийнятті рішення про приватизацію, норми якого (Закону) діяли на час надання згоди позивачу щодо здійснення невід`ємних поліпшень та які не були враховані виконавчим комітетом міської ради при прийнятті рішення №39, є неспроможними та такими, що не заслуговують на увагу.

Відповідач-1 погодив звернення позивача на проведення невід`ємних поліпшень, що є його волевиявленням, у зв`язку з чим відповідно до рішення виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією позивачем права на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого ним комунального майна.

Позивач скористався правом щодо наданого дозволу на здійснення поліпшень, та виконав поліпшення орендованого майна, що підтверджено матеріалами справи.

При цьому, згідно з абз. 3 ч. 2 прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про оренду державного та комунального майна" № 157-ІХ від 03.10.2019 року, договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені. Тобто, з наведеного вбачається, що норма ч. 6 ст. 21 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" розповсюджується на договори оренди, укладені саме за цим законом, а не ті, що були укладені до набрання його чинності.

Закон України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ від 03.10.2019 було введено в дію 01.02.2020. Таким чином, станом на 02.12.2020 (дата надання згоди на здійснення невід`ємних поліпшень позивачу) відповідачу-1 достеменно було відомо про вимоги ст. 21 вищевказаного Закону.

Суд вважає, що правові підстави для визнання незаконною відмови, викладеної у листі Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, відсутні, адже лист не містить притаманних нормативно-правовому акту ознак - не породжує жодних правових наслідків, а лише носить інформаційних характер та ґрунтується на посиланні щодо неможливості прийняття відповідного рішення. Судом з`ясовано, що жодних рішень з приводу поданої позивачем заяви про приватизацію орендованого ним майна відповідачами не приймалися, та лише надано інформативну відповідь у формі листа №18729-Ф/2023 від 17.08.2023, який позивач вважає незаконним.

Враховуючи наведене, позовна вимога про визнання незаконною відмову, викладену у листі №18729-Ф/2023 від 17.08.2023, не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства що, згідно з п.1 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України, є підставою для закриття провадження у справі за цією позовною вимогою.

Водночас, судом не встановлено й обставин прийняття рішення міською радою про надання згоди на відчуження комунального майна, адже рішення ради № 39 від 02.12.2020 «Про надання орендарю згоди на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого комунального майна», не є рішенням про надання згоди на відчуження комунального майна як і рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 503 від 30.06.2021 «Про затвердження вартості вартості здійснених невід`ємних поліпшень орендованого комунального майна». Крім того, як вбачається з рішення №503 від 30.06.2021, така вартість невід`ємних поліпшень, здійснених позивачем в орендованому майні затверджена радою для врахування її при розрахунку орендної плати чи приватизації об`єкта оренди, тобто без зазначення конкретного способу приватизації цього майна.

Зважаючи на те, що у даному випадку міською радою не приймалося рішення про включення об`єкту оренди до Переліку об`єктів комунальної власності міста Тернополя, які підлягають приватизації, також не приймалося рішення про приватизацію даного об`єкта із визначенням конкретного способу приватизації (на аукціоні чи шляхом викупу), то слід дійти висновку, що приватизація даного майна не була розпочата.

Разом з тим, формування та затвердження переліків об`єктів, що підлягають приватизації та прийняття рішення про приватизацію є окремими етапами у процесі приватизації і такі етапи не можуть заміняти один одного.

З огляду на наведені обставини, вимога про зобов`язання міську раду прийняти рішення про приватизацію орендованого позивачем нерухомого майна шляхом викупу, є передчасною, відтак, у суду відсутні підстави для зобов`язання міської ради прийняти таке рішення.

Крім того, суд не погоджується з твердженнями позивача на те, що вимога про зобов`язання міську раду прийняти рішення щодо приватизації майна, не свідчить про втручання суду у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, оскільки носить зобов`язальний характер, з огляду на наступне.

За загальним правилом (ч.1 ст.5 ГПК України) суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Викладене слід розуміти так, що суд захищає права, свободи та інтереси осіб у спосіб, який прямо передбачено нормою матеріального права або договором.

Якщо ж законом або договором не передбачено способу захисту, який би ефективно захищав права, свободи чи інтереси позивача, суд може захистити їх у спосіб, що не суперечить закону (ч.2 ст.5 ГПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц, від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17.

Також, відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/6319/19, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може". У такому випадку суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

Слід зазначити, застосовуючи спосіб захисту, що не суперечить закону і який ефективно захищає права, свободи чи інтереси позивача, на підставі ч.2 ст.5 ГПК України, господарський суд, враховуючи зміст права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, а також характер його порушення, невизнання або оспорення, у будь-якому разі не може втручатись у дискреційні повноваження органу, оскільки завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, тобто суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкую (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Класс та інші проти Німеччини», «Фадеева проти Росії», «Кумпене і Мазере проти Румунії», «Єрузалем проти Австрії», «Реквеньї проти Угорщини»).

З урахуванням наведеного суд виснує, що у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Оскільки у спірних правовідносинах відповідачі мають право діяти на власний вибір, обираючи один з варіантів (приватизацію об`єкта шляхом викупу або приватизацію на аукціоні зокрема з умовами щодо компенсації орендарю невід`ємних поліпшень, вартість таких поліпшень компенсується покупцем), передбачених ч.3 ст.18 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", то суд не вправі зобов`язувати приймати орган приватизації те чи інше конкретно визначене позивачем рішення. Наведене є підставою для відмови у позові у цій частині.

При цьому, слід зазначити, що задоволення позовних вимог про зобов`язання місцевої ради прийняти рішення про приватизацію нежитлового приміщення, загальною площею 88,8м2, розташованого по вул.Л.Українки, 25 у м.Тернопіль, шляхом викупу, не виключають необхідності дотримання радою вимог Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" щодо порядку та способу прийняття рішення щодо включення майна до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації та не призведуть до набуття позивачем права власності на ці приміщення. Можливість виконання такого рішення суду має високий ризик залежності від суб`єктивних дій або недогляду відповідача, тобто, такий спосіб захисту є неналежним та неефективним. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Тернопільську міську раду укласти договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, загальною площею 88,8м2, розташованого по вул.Л.Українки, 25 у м.Тернопіль.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 3 ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування (ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (ч. 5 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Приватизація (відчуження) майна, що перебуває у комунальній власності, здійснюється органами місцевого самоврядування відповідно до вимог цього Закону (ч. 6 ст. 3 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна").

Особливості приватизації об`єктів державної або комунальної власності, переданих в оренду, передбачені нормами статті 18 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна".

Так, частиною другою статті 18 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" передбачено, що орендар одержує право на викуп орендованого майна (будівлі, споруди, нежитлового приміщення) за ціною, визначеною за результатами його незалежної оцінки, якщо виконується кожна з таких умов:

- орендарем здійснено поліпшення орендованого майна, які неможливо відокремити від відповідного об`єкта без заподіяння йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, визначеної суб`єктом оціночної діяльності для цілей оренди майна;

- орендар отримав письмову згоду орендодавця на здійснення невід`ємних поліпшень, які надають йому право на приватизацію майна шляхом викупу;

- невід`ємні поліпшення виконані в межах трирічного строку з дати визначення ринкової вартості майна для цілей укладання договору оренди або для цілей продовження договору оренди;

- здійснення і склад невід`ємних поліпшень, у тому числі невід`ємний характер поліпшень, підтверджені висновком будівельної експертизи, а вартість невід`ємних поліпшень, підтверджених висновком будівельної експертизи, визначена суб`єктом оціночної діяльності;

- орендар належно виконує умови договору оренди, відсутня заборгованість з орендної плати;

- договір оренди є чинним на момент приватизації.

Надання згоди орендодавця на здійснення невід`ємних поліпшень здійснюється в порядку, визначеному Фондом державного майна України або представницьким органом місцевого самоврядування.

Орендар, який виконав умови, передбачені частиною другою цієї статті, має право на приватизацію об`єкта шляхом викупу.

Як зазначалося вище, викупу передує переддоговірна процедура, яка полягає в наступному:

- прийняття місцевою радою рішення про приватизацію об`єкта комунальної власності, опублікування інформації про прийняття рішення про приватизацію об`єкта (частина перша статті 10 Закону);

- прийняття органом приватизації рішення про приватизацію об`єкта шляхом викупу на підставі рішення місцевої ради (частина третя статті 18 Закону);

- проведення інвентаризації та оцінки відповідно до законодавства укладення договору купівлі-продажу в разі приватизації об`єкта шляхом викупу (частина перша статті 10 Закону).

Досліджуючи виконання позивачем кожної умови, визначеної частиною 2 статті 18 Закону №2269-VIII суд зазначає таке.

Щодо здійснення поліпшення орендованого майна, які неможливо відокремити від відповідного об`єкта без заподіяння йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, визначеної суб`єктом оціночної діяльності для цілей оренди майна та щодо вимог про здійснення і склад невід`ємних поліпшень, у тому числі невід`ємний характер поліпшень, підтверджених висновком будівельної експертизи, а вартість невід`ємних поліпшень, підтверджених висновком будівельної експертизи, визначена суб`єктом оціночної діяльності.

Судом з`ясовано, і це підтверджено учасниками справи, що позивачем здійснено поліпшення орендованого нерухомого майна за рахунок власних коштів, що зокрема, підтверджується складеним Звітом (Висновком) №2210 від 13.04.2021 аудиторської фірми - ТОВ «Тер Аудит», відповідно до якого загальна вартість витрат, понесених ФОП Семанишином Б.В. на проведення невід`ємних поліпшень орендованого нерухомого майна (нежитлового приміщення), що знаходяться за адресою м. Тернопіль, вул. Л. Українки, 25, склала 99435,00грн; Висновком експертного дослідження від 12.04.2021 № 386/21-22, проведеного Тернопільським відділенням КНІДСЕ, відповідно до якого вартість виконаних будівельних робіт, які є невід`ємними поліпшеннями у приміщеннях, розташованих по вул. Лесі Українки, 25 у м.Тернополі, станом на день проведення обстеження 08.04.2021, становить 102 932,00грн, в тому числі 56896грн - вартість будівельних матеріалів.

Відповідно до Висновку про вартість майна за результатами незалежної оцінки, проведеної оцінювачем Сачик О. М., складеного 24.05.2021, ринкова вартість індивідуально визначеного майна комунальної власності - нежитлових приміщень першого поверху, загальною площею 88,8м2, що знаходяться за адресою: Тернопільська область, м.Тернопіль, вул. Лесі Українки, буд. 25 та належать Тернопільській міській раді становить: з невід`ємними поліпшеннями - 404330,00грн; без невід`ємних поліпшень - 316970,00грн; вартість невід`ємних поліпшень визначено в сумі 87360,00грн. Ця вартість невід`ємних поліпшень затверджена рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради №503 від 30.06.2021 «Про затвердження вартості здійснених невід`ємних поліпшень орендованого комунального майна» для врахування її при розрахунку орендної плати чи приватизації об`єкта оренди.

Щодо отримання орендарем письмової згоди орендодавця на здійснення невід`ємних поліпшень, які надають орендарю право на приватизацію майна шляхом викупу.

Згода на проведення невід`ємних поліпшень була отримана позивачем на підставі рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради №39 від 02 грудня 2020 року «Про надання орендарю згоди на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого комунального майна», яким затверджено Дефектний акт обстеження об`єкта комунальної власності та дозволено ФОП Семанишину Б.В. здійснити невід`ємні поліпшення орендованого майна комунальної власності.

Щодо вимог закону про виконання невід`ємних поліпшень з дати визначення ринкової вартості майна для цілей укладання договору оренди або для цілей продовження договору оренди.

Невід`ємні поліпшення виконані орендарем в межах трирічного строку з дати визначення ринкової вартості майна для цілей укладання договору оренди. Так, позивачем невід`ємні поліпшення орендованого майна були здійснені до квітня 2021 року, тобто в межах трирічного строку з дати визначення ринкової вартості майна - 30.06.2018 відповідно до Висновку про вартість майна, затвердженого 30.07.2018.

Щодо вимог про належне виконання орендарем умов договору оренди, відсутності заборгованості з орендної плати та чинності договору оренди на момент приватизації, то незважаючи на заперечення відповідачів з цього приводу, суд констатує, що матеріали справи не містять доказів будь-якої заборгованості позивача за договором оренди, протилежного судом не встановлено, а сторонами не подано.

Договір оренди на момент проведення невід`ємних поліпшень був чинним, а його строк визначено до 28.02.2022, в подальшому продовжено до 30.04.2027.

Враховуючи вищевикладене, позивач виконав всі умови, передбачені частиною другою ст. 18 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», а тому мав справедливе очікування щодо реалізації права на приватизацію об`єкта оренди шляхом викупу.

Наведені вище положення частин другої та третьої статті 18 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" визначають саме умови, за яких орендар набуває права на приватизацію шляхом викупу об`єктів державної або комунальної власності, переданих в оренду.

При цьому виконання зазначених позивачем умов не породжує беззаперечність його права саме на викуп, а орган приватизації має право визначити, чи приватизація такого об`єкта відбуватиметься на аукціоні (обов`язковою умовою якого є компенсація орендарю вартості невід`ємних поліпшень) чи шляхом викупу.

Таким чином, прийняття рішення про те, яким способом відбуватиметься приватизація державного або комунального майна (шляхом викупу чи шляхом проведення аукціону) належить до компетенції органу приватизації.

Також, на думку суду при розгляді спірних правовідносин не підлягають застосуванню приписи частини першої статті 289 ГК України, за якою право орендаря на викуп об`єкта оренди ставиться у залежність від того, чи передбачене таке право договором оренди.

Умова договору оренди про повернення об`єкта оренди або його викупу є істотною умовою такого роду договорів, про що зазначено у частині першій статті 284 ГК України.

У договорі оренди нерухомого або іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності № 9003 ні в редакції від 01.04.2019, ані в редакції від 18.05.2022 не містяться положення про право викупу орендаря даного орендованого майна.

При цьому суд погоджується з доводами позивача щодо не застосування до спірних правовідносин сторін даної правової норми, оскільки зі змісту частин першої - третьої цієї статті прямо не слідує, що вони стосуються певних окремих об`єктів оренди, відповідно, встановлюють загальні правила викупу всіх об`єктів оренди, визначених приписами статті 283 ГК України, зокрема й нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень).

Разом з тим, стаття 289 ГК України «Викуп (приватизація) об`єкта оренди» міститься у параграфі 5 «Оренда майна та лізинг» глави 30 «Особливості правового регулювання господарсько-торговельної діяльності» названого Кодексу, її частини перша - третя є загальними у відношенні до всіх об`єктів оренди у сфері господарсько-торгівельної діяльності, тому не може вживатися у значенні одного з видів (способів) приватизації майна та бути застосованою до спірних відносин у спорі про право на майно, за участю органу приватизації в особі міської ради.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 названої Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення. Водночас, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Якщо позивач вважає, що він має право на приватизацію шляхом викупу, але органи місцевого самоврядування ухиляються від проведення визначеної законом процедури, то належним способом захисту прав позивача є звернення з позовом про спонукання до укладення купівлі-продажу. Такий висновок наведено Верховним Судом у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 19.12.2023 у справі №910/2490/23).

Такий підхід підтверджується зокрема і тим, що Законом України від 28.07.2022 № 2468-ІХ законодавець вніс зміни до Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", доповнивши частину третю статті 18 цього Закону новим абзацом, за змістом якого, у разі, якщо орган приватизації прийняв рішення про приватизацію об`єкта шляхом викупу, між органом приватизації та орендарем укладається попередній договір купівлі-продажу об`єкта приватизації. Договір купівлі-продажу такого об`єкта приватизації укладається не пізніше ніж протягом 30 робочих днів з дня укладення попереднього договору.

Цією нормою статті 18 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" підтверджується необхідність дотримання переддоговірної процедури у разі приватизації об`єкта шляхом викупу.

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Згідно із статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на чинне законодавство, договори повинні укладатися, як правило, на основі вільного волевиявлення сторін, перелік випадків, коли можливе укладання господарських договорів за рішенням суду, обмежений.

Господарські суди розглядають спори про укладання договору чи спори з умов договору (коли сторони не врегулювали розбіжності щодо його умов і передали розбіжності на розгляд суду) у разі, якщо: договір укладається за державним замовленням, прийняття якого є обов`язковим для відповідного суб`єкта господарювання; існує публічне зобов`язання суб`єкта господарювання; укладався попередній договір, і одна з його сторін ухиляється від укладення основного договору; якщо це передбачено угодою сторін.

Відповідно до статті 187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов`язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 02.06.2021 у справі №910/6139/20, позовні вимоги про зобов`язання/спонукання укладення договору у редакції, викладеній у позовній заяві, як належно обраного способу захисту про визнання договору укладеним з викладенням його змісту у резолютивній частині судового рішення, як один із способів установлення господарських правовідносин, є належним способом захисту прав суб`єктів господарювання. Визначення позивачем предмета спору "про зобов`язання відповідача укласти договір у певній редакції" є письмовим волевиявленням позивача щодо вступу у зобов`язальні правовідносини шляхом укладення такого договору за рішенням суду про укладення договору відповідно до статті 187 ГК України.

Вимогу позивача про зобов`язання укласти договір у випадках, які допускають вирішення таких спорів судом, слід тлумачити як вимогу про визнання укладеним такого договору в судовому порядку у запропонованій позивачем редакції, що відповідає способам захисту, визначеним пунктом 6 частини другої статті 16 ЦК України. За наслідками розгляду такої вимоги у резолютивній частині свого рішення суд, керуючись частиною дев`ятою статті 238 ГПК України, має зробити висновки про визнання укладеним договору у запропонованій позивачем редакції, виклавши текст редакції договору, яка за висновками суду відповідає вимогам законодавства та визнається судом укладеною, чи висновки про відмову у визнанні укладеним договору у запропонованій позивачем редакції. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.09.2020 у справі № 916/1423/18 та постановах Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 910/6138/20, від 02.06.2021 у справі № 910/6139/20, від 07.03.2023 у справі №910/4847/21.

Утім, позивач з проектом договору купівлі-продажу до Тернопільської міської ради не звертався; проекту відповідного договору, з вимогою про укладення якого позивач звернувся в судовому порядку до позовної заяви також не долучено; у позові його тексту не наведено. Натомість позивач обмежився лише заявленням позовної вимоги про зобов`язання Тернопільську міську раду укласти договір купівлі-продажу, що є неналежним способом захисту прав та є підставою для відмови у позові в цій частині.

Висновки суду.

Відповідно до ст.ст. 74, 76 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування; суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За нормами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідивши подані докази суд визнав їх належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.86 Господарського процесуального кодексу України. На підставі цих доказів, з урахуванням встановлених обставин по справі та діючого законодавства, суд дійшов до висновку про необґрунтованість вимог позивача.

Зокрема судом встановлено виконання позивачем всіх умов, передбачених частиною другою статті 18 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", а тому позивач має право на приватизацію об`єкта шляхом викупу.

Разом з тим, викупу передує переддоговірна процедура, визначена законом, і така процедура щодо даного об`єкту не розпочиналася. На необхідності дотримання переддоговірної процедури фактично акцентує увагу частина третя статті 18 Закону, відповідно до якої у разі якщо орган приватизації прийняв рішення про приватизацію об`єкта шляхом викупу, між органом приватизації та орендарем укладається попередній договір купівлі-продажу об`єкта приватизації. Договір купівлі-продажу такого об`єкта приватизації укладається не пізніше ніж протягом 30 робочих днів з дня укладення попереднього договору.

Судом не встановлено обставин прийняття рішення міською радою про надання згоди на відчуження комунального майна, рішення про включення об`єкту оренди до Переліку об`єктів комунальної власності міста Тернополя, які підлягають приватизації, також не приймалося рішення радою про приватизацію даного об`єкта із визначенням конкретного способу приватизації (на аукціоні чи шляхом викупу).

На думку суду при вирішенні даного спору, належним способом захисту порушених прав позивача буде пред`явлення позову про зобов`язання Управління обліку та контролю за використанням комунального майна внести до переліку об`єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу відповідних нежитлових приміщень, розташованих за адресою м. Тернопіль, вул.Л.Українки,25 та подати такий перелік на затвердження Тернопільською міською радою, оскільки вказане призведе до відновлення порушеного права позивача та є ефективним способом захисту його порушених прав.

Також, якщо позивач вважає, що він має право на приватизацію шляхом викупу, але відповідний орган приватизації ухиляється від проведення визначеної законом процедури, то належним способом захисту прав позивача є звернення з позовом про спонукання до укладення договору купівлі-продажу з викладенням його змісту в позові.

За таких обставин, заявлений позов є необґрунтованим, передчасним, заявленим у спосіб, який є неефективним та неналежним, а тому суд відмовляє у його задоволенні щодо частини вимог. В частині вимоги про визнання незаконною відмови, викладеної у листі Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, то така не підлягає розгляду в господарських судах, адже лист не містить притаманних нормативно-правовому акту ознак та не породжує жодних правових наслідків, а лише носить інформаційних характер.

Розподіл судового збору.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача у справі.

Керуючись ст.4, 5, 11, 42, 46, 50, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 219, 220, п.1 ч.1 ст.231, ст.233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. В частині позовних вимог про визнання протиправною відмову Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, оформлену листом №18729-Ф/2023 від 17.08.2023, у прийнятті рішення про приватизацію шляхом викупу орендованого Фізичною особою-підприємцем Семанишиним Борисом Васильовичем об`єкта комунальної власності - нежитлового приміщення, загальною площею 88,8м2, розташованого у будівлі №25 по вул.Л.Українки у м.Тернопіль, - закрити провадження у справі.

2. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судове рішення складено та підписано 22.02.2024.

Суддя Н.О. Андрусик