ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2024 р. Справа№ 911/315/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Барсук М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Руденко М.А.

при секретарі: Овчинніковій Я.Д.

За участю представників сторін:

від позивача: Серебряник О.О.;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Чайка"

на рішення Господарського суду Київської області від 08.08.2023 року (повний текст складено 14.08.2023)

у справі №911/315/23 (суддя Подоляк Ю.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АЗАРЕС"

до Державного підприємства "Чайка"

про стягнення 2 174 687,55 грн, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗАРЕС» (далі позивач) до Державного підприємства «Чайка» (далі відповідач) про стягнення 2 174 687,55 грн., з яких 1 739 124,50 грн. основний борг, 47 359,20 грн. інфляційні втрати, 12 129,70 грн. 3% річних, 202 161,70 грн. пені, 173 912,45 грн. штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки нафтопродуктів від 14.10.2022 № 141022-03 щодо здійснення розрахунку за поставлений товар згідно перелічених в позовній заяві видаткових накладних у встановлений договором строк.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 08.08.2023 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства "Чайка" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЗАРЕС" 1 739 124 грн 50 коп. основного боргу, 38 541 грн 42 коп. інфляційних втрат, 12 129 грн 70 коп. 3% річних, 202 161 грн 70 коп. пені, 173 912 грн 45 коп. штрафу, 32 488 грн 05 коп. витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що всупереч положень укладеного між сторонами договору, відповідач не виконав своїх договірних зобов`язань щодо здійснення розрахунку за поставлений товар в зв`язку з чим за ним на час розгляду справи рахується борг в розмірі 1 739 124,50 грн.

Також суд першої інстанції погодився із здійсненим розрахунком пені, штрафу, 3 % річних та здійснив власний розрахунок інфляційних втрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство "Чайка" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 08.08.2023 року у справі №911/315/23 та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

За доводами апелянта, до позовної заяви долучені специфікації № 1, 2 від 17.10.2022, № 3, 4 від 04.11.2022, на яких відсутня печатка підприємства, вони не надсилались відповідачу на погодження ні поштою, ні факсом, ні електронною поштою. Також апелянт зазначає, що рахунок-фактура № 259 від 03.11.2022 була складене раніше, ніж підписана специфікація, а наданий позивачем акт звірки розрахунком не може бути доказом поставки.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №911/315/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Барсук М.А. - головуюча суддя; судді - Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.

В той же час, на час надходження апеляційної скарги, матеріали справи №911/910/23 на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходили.

Ухвалою суду від 11.09.2023 відкладено вирішення питання щодо вчинення процесуальних дій, передбачених параграфом 2 глави 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Державного підприємства "Чайка" на рішення Господарського суду Київської області від 08.08.2023 року у справі №911/315/23 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду.

На адресу суду надійшли матеріали справи.

Ухвалою суду від 18.09.2023 року апеляційну скаргу Державного підприємства "Чайка" на рішення Господарського суду Київської області від 08.08.2023 року у справі №911/315/23 залишено без руху.

При цьому, апелянту було встановлено строк 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків шляхом подання доказів доплати судового збору в сумі 198,40 грн.

Апелянтом протягом встановленого строку з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху були усунені недоліки.

Ухвалою від 17.10.2023 відкрито апеляційне провадження та призначено справу для розгляду на 14.11.2023.

Ухвалою від 13.11.2023 розгляд справи № 911/315/23 призначено в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 15.12.2023 розгляд справи призначено на 06.02.2024.

Позиції учасників справи

02.11.2023 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Явка представників сторін

Представник відповідача у судове засідання 06.02.2024 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду апеляційної скарги сторони повідомлялись належним чином шляхом направлення процесуальних документів на поштову адресу та до електронного кабінету в системі ЄСІТС.

Колегією суддів під час розгляду даної справи враховано, що на підставі указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 (з наступними змінами), Закону України № 2102-IX від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Стаття 27 Конституції України передбачає, що обов`язок держави - захищати життя людини.

Разом з тим, у відповідності до вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

А тому, враховуючи, що під час воєнного стану суди не припинили свою діяльність та продовжують здійснювати правосуддя, колегія суддів, з урахуванням принципу розумності строків розгляду справи судом, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, передбаченого Конституцією України і гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (право на справедливий суд), зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалась обов`язковою, дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у судовому засіданні 06.02.2024 за відсутності представника відповідача.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

14.10.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "АЗАРЕС" (постачальник) та Державним підприємством "Чайка" (покупець) укладено договір поставки нафтопродуктів від № 141022-03 (далі договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язався передати у власність покупця, а покупець прийняти і сплатити на умовах, викладених у договорі і додатках до нього нафтопродукти, що іменуються далі по тексту товар.

Номенклатура товару, його кількість, ціна, умови поставки та оплати встановлюються сторонами за погодженням в додатках до цього договору - специфікаціях, а також вказуються в розрахункових документах (рахунках-фактурах) та/або у відвантажувальних документах (видаткових накладних) на товар (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 1.4 договору кількість товару, що поставляється, визначається у видаткових накладних до цього договору. Загальна кількість товару, що поставлена покупцю за цим договором, визначається сукупною кількістю всіх партій товару згідно з видатковими накладними до цього договору.

Згідно з п. 3.1 договору загальна ціна цього договору визначається кількістю отриманого товару покупцем впродовж всього терміну дії договору. Вартість кожної окремої партії товару визначається постачальником в рахунках-фактурах і накладних документах, а також у відповідних специфікаціях на кожну окрему партію товару.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що покупець зобов`язується оплатити, з дотриманням умов визначених у відповідній специфікації, повну вартість товару (у тому числі ПДВ), зазначену у специфікації до цього договору, а також в накладених документах на товар видаткових накладних, актах прийому-передачі, на кожну окрему партію товару.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення печатками сторін і діє по 31.12.2023, але в будь якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, передбачених цим договором і додатками до нього (п. 7.1 договору).

Додатками №№ 1, 2, 3, 4 до договору сторони підписали специфікації №№ 1, 2 від 17.10.2022 та №№ 3, 4 від 04.11.2022 (далі специфікації), в яких с визначили найменування товару, кількість, пункт призначення та ціну товару.

У п. 2 специфікацій визначено умови оплати: розрахунки за товар здійснюються покупцем шляхом 100% попередньої оплати із перерахуванням грошових коштів на поточних рахунок продавця протягом 2 (двох) банківських днів з моменту визначення продавцем рахунку-фактури.

Позивач на виконання умов договору поставив відповідачу товар на загальну суму 1 739 124,50 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними: від 17.10.2022 № 224 на суму 690 032,30 грн., від 17.10.2022 № 225 на суму 428 021,40 грн., від 04.11.2022 № 511 на суму 216 033 грн., від 04.11.2022 № 518 на суму 405 037,80 грн.

В матеріалах справи містяться товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів (нафти) від 17.10.2022 № 224/1, від 17.10.2022 № 225/1, від 04.11.2022 № 511/1, від 04.11.2022 № 518/1, а також рахунки на оплату від 17.10.2022 № 116 на суму 1 118 053,70 грн., від 03.11.2022 № 259 на суму 621 033,35 грн.

Як зазначає позивач, відповідач свої зобов`язання щодо здійснення розрахунку за поставлений товар не виконав, в зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 1 739 124,50 грн.

З цих підстав позивач звернувся з даним позовом до суду, в якому просив стягнути з відповідача 1 739 124,50 грн. основного боргу, 47 359,20 грн. інфляційні втрати, 12 129,70 грн. 3% річних, 202 161,70 грн. пені, 173 912,45 грн. штрафу.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов`язання, які мають ознаки договору поставки, згідно якого в силу вимог ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Як вже було зазначено вище, на виконання умов даного договору та специфікацій, позивачем було поставлено відповідачу узгоджений товар на загальну суму 1 739 124,50 грн., що підтверджується видатковими накладними від 17.10.2022 № 224 на суму 690 032,30 грн., від 17.10.2022 № 225 на суму 428 021,40 грн., від 04.11.2022 № 511 на суму 216 033 грн., від 04.11.2022 № 518 на суму 405 037,80 грн., які підписані в двосторонньому порядку уповноваженими представниками сторін та їх підписи скріплені печатками товариства та підприємства без зауважень і заперечень.

Факт поставки товару також підтверджується відповідними товарно-транспортними накладними на відпуск нафтопродуктів (нафти) від 17.10.2022 № 224/1, від 17.10.2022 № 225/1, від 04.11.2022 № 511/1, від 04.11.2022 № 518/1.

Доводи відповідача щодо неналежного оформлення специфікацій № 1, № 2 від 17.10.2022 та № 3, № 4 від 04.11.2022, а саме відсутності на них відтиску печатки відповідача, судом першої інстанції правомірно відхилені, оскільки як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції у судовому засіданні 08.08.2023 дослідив надані представником позивача оригінали специфікацій № 1, № 2 від 17.10.2022 та № 3, № 4 від 04.11.2022 та встановив наявність на них печаток позивача та відповідача.

Більше того, колегія суддів враховує приписи ст. 58-1 ГК України, які встановлюють, що суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Водночас, використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим.

Колегія суддів також вказує, що наявні в матеріалах справи видаткові накладні, які підтверджують факт поставки товару, підписані представниками сторін, скріплені печатками підприємств та відповідають вимогам, передбаченим Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Проти підпису видаткових накладних та факту поставки товару відповідач не заперечує.

Твердження апелянта про відсутність доказів направлення рахунків-фактур та певних недоліків щодо їх оформлення, а тому у відповідача не настав строк виконання ним свого зобов`язання з оплати поставленого товару колегія суддів відхиляє, оскільки за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер.

Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити поставлений товар. Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18.

У п. 2 специфікацій визначено умови оплати: розрахунки за товар здійснюються покупцем шляхом 100% попередньої оплати із перерахуванням грошових коштів на поточних рахунок продавця протягом 2 (двох) банківських днів з моменту визначення продавцем рахунку-фактури.

Статтею 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно із статтею 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Положенням ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 538 ЦК України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Наведене свідчить, що здійснення продажу обумовленого договором товару без попередньої оплати не є вчиненням конклюдентних дій, які призвели до фактичної зміни умов договору, зокрема щодо порядку розрахунків, оскільки продавець користується своїм законним правом у зустрічному зобов`язанні.

Схожа правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.08.2019 у справі №925/31/17.

З огляду на те, що позивачем передано відповідачу на виконання умов договору купівлі-продажу узгоджений товар, а відтак, з врахуванням приписів статті 538 ЦК України, відповідач зобов`язаний оплатити переданий йому товар з моменту їх отримання у відповідності до приписів статті 692 Цивільного кодексу України.

Колегією суддів також враховано складення між сторонами акту звірки взаєморозрахунків, відповідно до відповідач підтвердив наявну заборгованість станом на 07.11.2022 у сумі 1 739 124,50 грн.

Стосовно доводів апелянта щодо акта звірки колегія суддів зазначає, що дійсно, акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату.

А тому, підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 19.04.2018 у справі №905/1198/17, від 08.05.2018 у справі №910/16725/17, від 17.10.2018 у справі №905/3063/17, від 04.12.2019 у справі №916/1727/17.

За положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

З цих підстав, колегія суддів погоджується з висновком суд першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача 1 739 124,50 грн. заборгованості, яка виникла у зв`язку із невиконанням останнім свого обов`язку з оплати поставленого товару.

Стосовно нарахованих інфляційних втрат та 3 % річних колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов`язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних за загальний період з 20.10.2022 по 19.01.2023, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 38 541,42 грн. інфляційних втрат та 12 129,70 грн. 3 % річних.

Щодо позовних вимог в частині стягнення пені та штрафу, колегія суддів зазначає про наступне.

Згідно зі статтями 230, 231 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов`язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до п. 4.2 договору у випадку порушення покупцем термінів здійснення взаєморозрахунків, передбачених договором і відповідними додатками до нього, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу. Пеня нараховується за весь період прострочення по день проведення розрахунків у відповідності з умовами договору.

Згідно п. 4.3 договору у разі несплати покупцем вартості товару протягом 3-х банківських днів від дати, зазначеної постачальником у специфікації та рахунках-фактурах, які виставляються постачальником, останній має право стягнути з покупця штраф у розмірі 10% від суми, що підлягає до сплати.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №910/12876/19.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок пені за загальний період прострочення з 20.10.2022 по 19.01.2023 та штрафу, дійшла до висновку, що судом першої інстанції правомірно стягнуто з відповідача на користь позивача 202 161,70 грн пені та 173 912,45 грн. штрафу.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Київської області від 08.08.2023 року у справі № 911/315/23 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Чайка" на рішення Господарського суду Київської області від 08.08.2023 у справі № 911/315/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 08.08.2023 у справі № 911/315/23 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 911/315/23 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 19.02.2024

Головуючий суддя М.А. Барсук

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко