РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.02.2024Справа № 910/18496/23
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Трініті-Груп"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Натеко Енерго Монтаж"

про стягнення 242615,41 грн

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Трініті-Груп" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Натеко Енерго Монтаж" про стягнення 242615,41 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань на підставі договору укладеного у спрощений спосіб.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.12.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 127, яким відповідачу було направлено ухвалу суду про відкриття провадження у справі, відповідач отримав ухвалу 08.01.2024.

Відповідач не скористався наданим йому законом правом подати письмові заперечення проти позову.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (частина 2 статті 638 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до частини 1 статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (частина 2 статті 642 ЦК України).

Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Трініті-Груп" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Натеко Енерго Монтаж" був укладений договір купівлі-продажу у спрощений спосіб.

Позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 287408,00 грн, що підтверджується долученими до матеріалів справи видатковими накладними: № 318 від 27.04.2023 на суму 16000,00 грн; № 413 від 10.05.2023 на суму 16000,00 грн; 425 від 12.05.2023 на суму 12248,00 грн; № 516 від 23.05.2023 на суму 18960,00 грн; № 526 від 24.05.2023 на суму 20200,00 грн; № 542 від 25.05.2023 на суму 36000,00 грн; № 761 від 02.06.2023 на суму 24000,00 грн; № 788 від 07.06.2023 на суму 24000,00 грн; № 798 від 12.06.2023 на суму 48000,00 грн; № 916 від 16.06.2023 на суму 36000,00 грн; № 918 від 19.06.2023 на суму 36000,00 грн. Видаткові накладні підписані та скріплені печатками обох контрагентів.

Відповідач частково оплатив вартість поставленого товару на суму 48000,00 грн, що підтверджується долученими до матеріалів справи платіжними інструкціями: № 278 від 26.04.2023 на суму 16000,00 грн; № 340 від 01.06.2023 на суму 16000,00 грн; № 366 від 06.06.2023 на суму 16000,00 грн.

25.10.2023 позивач звернувся до відповідача з претензією щодо оплати вартості поставленого йому товару у сумі 239408,00 грн (лист № 71 від 20.10.2023).

Відповідач відповіді на претензію не надав, суму боргу не сплатив.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, про наслідки був повідомлений ухвалою суду від 11.12.2023.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У частині 2 статті 712 ЦК України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, ст. 662 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до частини другої статті 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Оскільки сторонами не був погоджений строк оплати поставленого товару, то покупець зобов`язаний був оплатити його після його прийняття.

Відповідно до ст.. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Отже, по кожній поставці, відповідач зобов`язаний був здійснити оплату не пізніше наступного дня, від дати поставки, що узгоджується з приписами ст. 692, 253 ЦК України.

Оскільки, остання поставка товару мала місце 19.06.2023, то вся сума грошових коштів мала бути оплачена відповідачем не пізніше 20.06.2023, а прострочення відповідача, на загальну суму поставленого та не оплаченого відповідачем товару настало з 21.06.2023.

Матеріалами справи підтверджено поставку позивачем відповідачу товару на загальну суму287408,00 грн, з якої було оплачено 48000,00 грн, а отже заборгованість відповідача перед позивачем становить 239408,00 грн.

Згідно із ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач не надав суду доказів в спростування обставин щодо існування у нього перед позивачем грошового зобов`язання на суму 239408,00 грн, а тому позов визнається судом обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в цій частині.

Позивач також просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 20.06.2023 по 29.11.2023 у розмірі 3207,41 грн.

Відповідно до ст.. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки, відповідач прострочив виконання свого грошового зобов`язання, вимога позивача про стягнення 3% річних є обґрунтованою.

Суд відзначає, що позивачем невірно визначено початок розрахунку 3% річних за зобов`язаннями по оплаті поставленого 19.06.2023 товару на суму 36000,00 грн, оскільки прострочення по вказаній поставці настало з 21.06.2023.

Суд здійснив перерахунок 3% річних за період з 20.06.2023 по 29.11.2023 на суму боргу у розмірі 203408,00 грн та за період з 21.06.2023 по 29.11.2023 на суму боргу у розмірі 36000,00 грн. Згідно перерахунку суду, з відповідача підлягають стягненню 3% річних у розмірі 3204,45 грн, а отже позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, про наслідки був повідомлений належним чином.

Оскільки, відповідачем не було здійснено оплату товару та допущено прострочення виконання грошового зобов`язання, суд вважає позов обгрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню.

Витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених вимог.

На підставі викладеного, ст.ст. 74, 76, 77, 123, 129, 237, 238, 239, 240, 241 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Натеко Енерго Монтаж" (04116, м. Київ, провулок Тбіліський, буд. 4/10, офіс 308, ідентифікаційний код 39954243) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Трініті-Груп" (03194, м. Київ, бульвар Кольцова, буд. 14 Л групи 301-302, приміщення 1, ідентифікаційний код 40203200) заборгованість у розмірі 239408 (двісті тридцять дев`ять тисяч чотириста вісім) грн 00 коп. 3% річних у розмірі 3204 (три тисячі двісті чотири) грн 45 коп., судовий збір у розмірі 3639 (три тисячі шістсот тридцять дев`ять) грн 19 коп.

3. В частині позовних вимог про стягнення 3% річних у розмірі 2,96 грн - відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили, видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя І.В.Усатенко