номер провадження справи 33/242/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2024 Справа № 908/3714/23

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Мірошниченка М.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін матеріали справи №908/3714/23

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» (вул. Федорова, 32-А, м. Київ, 03038, ідентифікаційний код 30859524)

до відповідача: Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» (просп. Моторобудівників, буд. 34, м. Запоріжжя, 69068, ідентифікаційний код 13622789)

про стягнення 32618,38 грн.

СУТЬ СПОРУ:

18.12.2023 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» про стягнення страхового відшкодування в розмірі 25317,26 грн. на підставі полісу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» №ЕР-207339023, а також нарахованих за прострочення оплати пені в сумі 5386,68 грн., інфляційних втрат у сумі 1154,72 грн. та 3% річних у сумі 759,72 грн.

Позов заявлено на підставі ст. ст. 22, 237, 526, 530, 536, 610, 625, 992, 1166, 1187, 1191 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 2, 20 Закону України «Про страхування», ст. ст. 9, 12, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2023 позовну заяву передано на розгляд судді Мірошниченку М.В.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 25.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/3714/23 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, присвоєно справі номер провадження 33/242/23. Встановлено відповідачу строк для надання суду обґрунтованого письмового відзиву на позовну заяву з доказами направлення відзиву позивачу - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; для надання заперечень на відповідь на відзив з доказами направлення заперечень позивачу - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив. Встановлено позивачу строк для надання суду відповіді на відзив на позов, а також доказів направлення відповіді на відзив відповідачу - протягом 5 днів з дня отримання відзиву на позов. Повідомлено сторін, що додаткові письмові докази, клопотання, заяви, пояснення, необхідно подати у строк до 24.01.2024.

Сторони отримали копію ухвали суду 25.12.2023 в електронному кабінеті, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.

04.01.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач визнав вимогу про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 25 717,26 грн., а в частині стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені просить у позові відмовити, повернути позивачу 50% сплаченого судового збору на підставі ст. 130 ГПК України, зменшити витрати на оплату правничої допомоги до 1000,00 грн. Також у відзиві викладено клопотання розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі представника відповідача.

Суд прийняв відзив до розгляду.

12.01.2024 від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та покласти на відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Суд прийняв відповідь на відзив до розгляду.

Суд дійшов висновку, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті.

Оскільки розгляд справи здійснювався без виклику представників сторін, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України не проводилося.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

03.11.2021 між ПАТ «СК «УСГ» та ОСОБА_1 укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-0101-21-00646, предметом якого є страхування транспортного засобу «FORD», державний реєстраційний № НОМЕР_1 .

Строк дії договору 17.11.2021 16.11.2022 (п. 8 договору).

30.07.2022 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «FORD», державний реєстраційний № НОМЕР_1 та транспортного засобу «HYUNDAI», державний реєстраційний № НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки про ДТП, схеми місця ДТП та постанови Дарницького районного суду м. Києва від 28.09.2022 по справі № 753/8644/22, вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення водієм ОСОБА_3 правил дорожнього руху.

02.08.2022 страхувальник звернувся до ПАТ «СК «УСГ» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування й надав усі необхідні документи.

09.08.2022 ПАТ «СК «УСГ» на підставі рахунку № 1086290 від 04.08.2022 складено страховий акт № ДККА-80823 та розрахунок суми страхового відшкодування.

ПАТ «СК «УСГ» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 47 139,39 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 35202 від 10.08.2022.

Згідно з ч. 1 ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 990 Цивільного кодексу України встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Положеннями ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, мас до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування, виплаченого потерпілій особі, перейшло право зворотної вимоги до особи, винної у скоєнні ДТП.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «HYUNDAI», державний реєстраційний № НОМЕР_2 станом на 30.07.2022 була застрахована у відповідача згідно полісу № ЕР-207339023, що підтверджується витягом з централізованої бази даних МТСБУ.

Оскільки, відповідач є страховиком за вказаним полісом, то позивач, у межах понесених ним фактичних витрат, набув право вимоги до ТДВ «СК «КРЕДО».

Відповідно до п. 9.4 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Відповідно до Закону України «Про страхування», франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Відповідно до п.12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за привітами цього підпункту.

Відповідно до положень ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Вартість відновлювального ремонту розраховується відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Відповідно до п. 7.38. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, значення ЕЗ (коефіцієнт фізичного зносу) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ....

Відповідно до пп. б) п. 7.39. вищезазначеної Методики винятками стосовно використання зазначених вимог є: складові частини кузова та оперення кузова, кабіни, рами КТЗ відновлювали ремонтом (крім випадків, що однозначно свідчать про усунення експлуатаційних пошкоджень (наприклад, усунення сколів ЛФП на лицьових поверхнях кузова, усунення деформації методом видалення вм`ятин без пофарбування складової частини).

Відповідно до п. 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до п. 8.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ визначається за наступною формулою:

Сврз = Ср + См + Сс х (1 - Ез), де: Сврз - вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу; Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт; См - вартість необхідних для ремонту матеріалів; Сс - вартість складників, що підлягають заміні під час ремонту; Ез - коефіцієнт фізичного зносу.

Сврз = 11 070,00 + 5 760,00 + 30 309,39 * (1 - 0,621) = 28 317,26 грн.

Поліс № ЕР-207339023 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, передбачає франшизу в розмірі 2 600,00 грн. та страхову суму (ліміт відповідальності) за шкоду, спричинену майну - 130 000,00 грн.

З огляду на це, сума страхового відшкодування, належного з відповідача до сплати позивачу складає 25 717,26 грн.

Позивач у позовній заяві, в т.ч. у прохальній частині, просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 25 317,26 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Відповідач не надав суду доказів виплати позивачу страхового відшкодування в розмірі 25 317,26 грн., вимоги про стягнення страхового відшкодування визнав.

За таких обставин, суд визнав обґрунтованими та задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача страхового відшкодування в розмірі 25 317,26 грн.

22.08.2022 року позивач звернувся до відповідача з Заявою на виплату (страхового) відшкодування № 11/21302, та яка була отримана відповідачем 05.09.2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Однак, зазначена заява була залишена відповідачем без задоволення.

Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Разом з тим, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 992 ЦК України, у разі несплати страховиком, страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування», передбачено, що страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової витати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

З положень п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вбачається, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної витати) та виплатити його або прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Отже, відповідач не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, повинен був на підставі пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, а у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

При цьому суд враховує, що за приписами ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Таким чином, останнім строком для прийняття рішення за вимогами позивача є 05.12.2022 (з урахуванням вихідних днів).

Пунктом 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Позивач нарахував відповідачу 3 % річних за період 06.12.2022 по 05.12.2023 у розмірі 759,52 грн., втрати від інфляції у розмірі 1 154,72 грн. за період грудень 2022 жовтень 2023 та пеню у розмірі 5 386,68 грн. за період 05.06.2023 - 05.12.2023.

Судом перевірено розрахунки позивача, розрахунок втрат від інфляції та 3 % річних здійснено правильно. Щодо стягнення 3 % річних суд зазначає, що згідно із розрахунком позивача сума 3 % річних за період 06.12.2022 по 05.12.2023 складає 759,52 грн. Проте, позивач за текстом позовної заяви та у прохальній частині позову просить суд стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 759,72 грн. замість правильно розрахованих у розмірі 759,52 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних підлягають задоволенню у розмірі 759,52 грн., з відмовою у стягненні 0,20 коп. Втрати від інфляції підлягають задоволенню у розмірі 1 154,72 грн.

Щодо стягнення пені суд зазначає таке.

Позивачем здійснено розрахунок пені за період 05.06.2023 по 05.12.2023 у розмірі 5 386,68 грн.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Отже початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано (в даному випадку 06.12.2022). Нарахування санкцій триває протягом шести місяців та припиняється зі спливом шести місяців.

Позивачем нараховано пеню у розмірі 5 386,68 грн. за період 05.06.2023 05.12.2023 (за 184 днів) після спливу вищевказаного строку. Тому, позовні вимоги в частині стягнення пені є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідач у відзиві на позов просить відмовити позивачу у стягнені пені, посилаючись на Указ Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 про визнання військової агресії Російської Федерації проти України форс-мажорними обставинами.

Суд зауважує, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, на який посилається відповідач, адресований «всім, кого він стосується», а не конкретно відповідача.

Воєнний стан на території України не означає, що відповідач не може здійснювати статутну діяльність та набувати кошти. Відповідач не підтвердив настання форс-мажорних обставин саме для спірного випадку невиконання зобов`язання з виплати страхового відшкодування.

Відповідач не надсилав позивачу повідомлень щодо виникнення форс-мажорних обставин та неспроможність через це виконати зобов`язання з виплати страхового відшкодування. На досудові заяви позивача відповідач відповіді не надав. Відповідач послався на наявність форс-мажорних обставин тільки після звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

Крім того, суд враховує, що строк виконання зобов`язання з виплати страхового відшкодування настав у грудні 2022 року. Своєчасне здійснення відповідачем розрахунку за вимогами, які визнані ним в подальшому обґрунтованими, усунуло б необхідність сплати відповідачем додаткових нарахувань на суму боргу у вигляді пені.

Щодо посилання відповідача на п. 8 Прикінцевих положень Господарського кодексу України, суд зазначає, що вказаний пункт поширюється на кредитні правовідносини.

У відзиві по позовну заяву щодо стягнення 3 % річних та втрат від інфляції відповідач зазначає, що положення ст. 625 ЦК України не застосовуються до вказаних правовідносин, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань.

Суд зазначає, що статтею 625 ЦК встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Частиною 2 цієї статті передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Статтею 979 ЦК встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату).

Таким чином, правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням. А правовідношення з відшкодування шкоди в порядку регресу, які склалися між сторонами у справі, що розглядається, також є грошовим зобов`язанням.

Cтаття 625 ЦК розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань.

Відповідно до статті 509 ЦК зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК.

Згідно зі статтею 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Отже, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень частини 2 статі 625 ЦК.

Враховуючи викладене, суд задовольнив позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат у розмірах, які визнані судом обґрунтованими.

Щодо клопотання відповідача про повернення позивачу 50% сплаченого судового збору на підставі ч. 1 ст. 130 ГПК України суд зазначає, що норма ч. 1 ст. 130 ГПК України застосовується у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи. Відповідач визнав позов тільки частково і суд розглядав справу по суті щодо решти вимог, тому підстави для повернення судового збору відсутні.

Судовий збір за розгляд позовних вимог у даній справі складає 2 684,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно до задоволених вимог: на відповідача у сумі 2 240,74 грн., на позивача в сумі 443,26 грн.

В позовній заяві позивачем заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з ч. ч 4 6 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На підтвердження витрат на правову допомогу позивач надав суду договір про надання правової (правничої) допомоги №1-12/2022-К від 20.12.2022, укладеним позивачем із Адвокатським бюро «Гедз». Відповідно до цього договору для надання правової допомоги позивачу призначено адвоката Гедз Ю.В. Повноваження адвоката Гедз Ю.В. підтверджуються свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС№10423/10 від 20.12.2021.

Згідно з п. 5.1 цього договору за надання правової (правничої) допомоги Адвокатським бюро у справах, де клієнт виступає в якості позивача, клієнт перераховує на розрахунковий рахунок Адвокатського бюро гонорар, розмір якого становить 5000,00 грн. за кожну справу.

Відповідно до акту від 08.12.2023 виконаних робіт до договору про надання правової (правничої) допомоги №1-12/2022-К від 20.12.2022 на загальну суму 15000,00 грн. адвокатом проведено консультацію з клієнтом, підготовлено позовну заяву для подачі до суду в даній справі на суму 5000,00 грн.

Платіжною інструкцією №5283 від 11.12.2023 позивач сплатив на користь Адвокатського об`єднання «Гедз» суму по акту в розмірі 15000,00 грн.

Таким чином, витрати позивача на оплату правових послуг адвоката в розмірі 5000,00 грн. підтверджені належним чином.

Відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу до суми 1000,00 грн.

Відповідач вказує, що вказана справа є малозначною і підготовка позовної заяви не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи, зокрема аналізу великої кількості нормативних актів, а така послуга як копіювання та зшивання додатків до позовної заяви не вимагає професійних навичок.

Відповідно до п.3 ч.4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення судом позовних вимог, викладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в сумі 4 174,26 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 252, 255, 256 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» (просп. Моторобудівників, буд. 34, м. Запоріжжя, 69068, ідентифікаційний код 13622789) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» (вул. Федорова, 32-А, м. Київ, 03038, ідентифікаційний код 30859524) страхове відшкодування в розмірі 25 317,26 грн. (двадцять п`ять тисяч триста сімнадцять грн. 26 коп.), 3% річних у сумі 759,52 грн. (сімсот п`ятдесят дев`ять грн. 52 коп.), інфляційні втрати в сумі 1 154,72 грн. (одна тисяча сто п`ятдесят чотири грн. 72 коп.), витрати на сплату судового збору в розмірі 2240,74 грн. (дві тисячі двісті сорок грн. 74 коп.) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 174,26 грн. (чотири тисячі сто сімдесят чотири грн. 26 коп.).

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Відмовити у стягненні 3% річних у сумі 0,20 грн. та пені у розмірі 5 386,68 грн.

Витрати зі сплати судового збору в сумі 443,26 грн. покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 23.02.2024.

Суддя М.В. Мірошниченко