РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.02.2024Справа № 910/14576/23
Господарський суд міста Києва у складі судді І.О. Андреїшиної, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін господарську справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛУЧ" (61003, Харківська обл., м. Харків, провул. Троїцький, буд. 8, ідентифікаційний код 19463286)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОБУДКОНСАЛТ" (01034, м. Київ, провул. Рильський, буд. 10, оф. 214, ідентифікаційний код 36239717)

про стягнення 464 085,69 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛУЧ" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОБУДКОНСАЛТ" про стягнення заборгованості за договором підряду № 07-10/21-1 від 07.10.2021 у розмірі 464 085,69 грн, зокрема, 347 213,30 грн основного боргу, 24 608,78 грн інфляційних втрат, 5 222,47 грн трьох відсотків річних та 87 041,14 грн пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, заперечення на відповідь на відзив, та позивачу - відповідь на відзив.

12.10.2023 засобами поштового зв`язку від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

20.10.2023 від позивача через систему Електронний суд надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

02.11.2023 засобами поштового зв`язку від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив та клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням та клопотання про витребування додаткових доказів у справі, зокрема, у Державної податкової служби України відомостей з державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 за 2022 рік; відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 за 2022 рік; зведеної інформації, наведеної ТОВ "ЛУЧ", ідентифікаційний код: 19463286 у додатках 4ДФ до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб протягом 2022 року.

17.11.2023 від позивача через систему Електронний суд надійшли заперечення на клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та клопотання про витребування додаткових доказів у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.11.2023 відзив на позовну заяву та заперечення на відзив на позовну заяву Товариства з обмеженою діяльністю "Енергобудконсалт" з додатками повернуто без розгляду.

29.11.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, заява про поновлення процесуального строку та заперечення на відповідь на відзив з клопотаннями про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням та клопотання про витребування додаткових доказів у справі.

Дослідивши відзив на позовну заяву, судом встановлено, що даний відзив, який надійшов до суду 29.11.2023, не має підпису представника позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.12.2023 відзив на позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОБУДКОНСАЛТ" з додатками повернуто без розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.12.2023 у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОБУДКОНСАЛТ" про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням - відмовлено; у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОБУДКОНСАЛТ" про витребування доказів - відмовлено.

15.12.2023 через відділ діловодства суду відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що наведені у позовній заяві розрахунки позивача не відповідають дійсності, акти приймання виконаних робіт №1,2,3 є створеними штучно з метою протиправного та безпідставного збагачення, що, на думку відповідача, свідчить про підробку документів з боку позивача. Крім того, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що документи, які на думку позивача свідчать про направлення чогось на адресу відповідача поштою також містять ознаки підробки та не відповідають дійсним обставинам справи. Також відповідач зазначає, що надані позивачем разом із позовною заявою копії "заяв" невідомих осіб, підписи яких посвідчені нотаріально не є заявами свідків в розумінні ст. 88 ГПК України, оскільки повністю не відповідають встановленим вимогам.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

07 жовтня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОБУДКОНСАЛТ" (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛУЧ" (далі - виконавець) укладено договір № 07-10/21-1 (далі - договір), за умовами якого виконавець зобов`язується власними силами та засобами виконати роботи по монтажу електрообладнання (надалі - роботи), а замовник прийняти належно і якісно виконані роботи та оплатити їх вартість у строки, визначені умовами цього Договору.

Об`єкт виконання робіт: Харківська ТЕЦ-3, м. Харків, вул. Енергетична, 3 (надалі -

Об`єкт). Перелік робіт, які виконуються виконавцем визначено у Додатку № 1 до договору (надалі - Додаток № 1) (п.1.1 договору).

За умовами п.1.2 договору ціна Договору складає 2 335 000,00 грн, в тому числі ПДВ 20% - 389 166,67 грн. Вартість кожного виду робіт, які виконуються виконавцем, визначено у Додатку № 1.

Датою початку робіт є дата укладення договору, закінченням виконання робіт є дата прийняття замовником шляхом підписання акту виконаних робіт (п. 2.1 договору).

Відповідно до пунктів 2.2, 2.3 договору строки виконання робіт, визначені у додатку № 1, подовжуються у разі: виникнення обставин непереборної сили; затримки фінансування витрат замовника; внесення змін до проектної документації; виникнення інших обставин, що можуть вплинути на строки виконання робіт на строк дії відповідних обставин. замовник може у разі необхідності прийняти рішення про уповільнення темпів виконання робіт (будівництва об`єкта), їх зупинення або прискорення з внесенням відповідних змін у Договір підряду.

Виконавець забезпечує виконання робіт необхідними матеріальними ресурсами, за виключенням матеріалів і обладнання, яке передається замовником виконавцю за відповідними актами (п. 3.1 договору).

За умовами п. 4.1 договору виконавець розпочинає виконання робіт від дати укладення цього договору за умови передачі замовником комплекту затвердженої проектної документації.

Виконані роботи оплачуються за договірною ціною, відповідно до актів виконаних робіт.

Здавання - приймання виконаних робіт оформляється актами виконаних робіт.

Замовник протягом 3-х (трьох) робочих днів з дня одержання від виконавця актів виконаних робіт, підписує їх, або відмовляється від їх підписання з письмовим обґрунтуванням причин відмови. Замовник має право надавати виконавцю попередню оплату для виконання робіт у розмірі, який не може перевищувати 50 відсотків вартості обсягу робіт (пункти 4.2- 4.4 договору).

Як встановлено пунктом 4.5 договору, у випадку мотивованої відмови замовника в прийомі робіт сторонами протягом 10 робочих днів складається дефектний акт з переліком недоліків і дефектів та строком їх усунення.

Відповідно до умов п.4.6 договору розрахунки за виконані роботи здійснюються замовником на підставі підписаних сторонами актів виконаних робіт, протягом 5-ти робочих днів від дати підписання акту виконаних робіт.

У разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність у порядку, передбаченому чинним законодавством (п. 7.1 договору).

Пунктом 7.3 договору передбачено, що у разі порушення строків оплати за договором замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення виконання зобов`язання по оплаті.

За умовами пункту 7.4 договору, у разі порушення строків виконання робіт за договором виконавець сплачує замовнику штраф у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від обсягу невиконаних робіт за кожен день прострочення виконання зобов`язання по виконанню робіт.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами, скріплення печатками сторін і діє до 31.05.2022, а в частині оплати - до повного виконання обов`язків сторін (п. 10.1 договору).

Позивач у позовній заяві зазначає, що він на виконання умов укладеного договору підряду № 07-10/21-1 від 07.10.2021 виконав роботи, що підтверджено актами виконаних робіт:

- Акт №1 за листопад 2021 року від 15.11.2021 на суму 74 682,00грн;

- Акт №1 за грудень 2021 року на суму 244 788,00грн;

- Акт №1 за лютий 2022 року на суму 159 750,00грн, Акт №2 за лютий 2022 року на суму 187 000,00 грн, Акт №3 за лютий 2022 року на суму 127 496,60 грн, а всього на загальну суму 474 246,60;

- Акт №1 за травень 2022 року на суму 100 212,00грн; Акт №2 за травень 2022 року на суму 75 000,00грн; Акт №3 за травень 2022 року на суму 54 654,00 грн; Акт №4 за травень 2022 року на суму 45 374,80грн; а всього на загальну суму 275 240,80 грн; Акт №1 за червень 2022 року на суму 113 750,00грн;

- Акт №1 за липень 2022 року на суму 155 000,00грн,

- Акт №1 за серпень 2022 року на суму 161 483,30грн,

- Акт №1 за вересень на суму 89 213,30, №2 на суму 184 000,00 грн, №3 на суму 74 000,00 а всього на загальну суму 347 213,30 грн.

Всього позивачем виконано за період листопад 2021-вересень 2022 року робіт на загальну суму 1 846 377,00 грн, які були відповідачем сплачені лише частково на суму 1 499 164,00 грн, в результаті чого за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 347 213,30 грн, в тому числі:

- 89 213,30 грн за актом №1 за вересень 2022 року,

- 184 000,00 грн за актом №2 за вересень 2022 року,

- 74 000,00 грн за актом №3 за вересень 2022 року.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛУЧ" звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ТОВ "ЕНЕРГОБУДКОНСАЛТ" заборгованості за Договором № 07-10/21-1 від 07.10.2021 у розмірі 156 237,40 грн, в тому числі 1 237, 40 грн за актом №1 за червень від 22.06.2022 року, 155 000,00 грн за актом №1 за липень від 22.07.2022 року, пені у розмірі 20 859,07 грн, інфляційних втрат у розмірі 4 691,05 грн та 3% річних у розмірі 1238,70 грн.

14.11.2022 Господарським судом міста Києва було видано судовий наказ у справі №910/11929/22 про стягнення з ТОВ "ЕНЕРГОБУДКОНСАЛТ" на користь ТОВ "ЛУЧ" заборгованості в розмірі 156 237, 40 грн пені в розмірі 20 859,07 грн, інфляційних втрат в розмірі 4 691,05 грн, 3% річних в розмірі 1 238,70 грн та витрат по сплаті судового збору в розмірі 248,10 грн (інфляція, 3 % річних та пеня нараховані з 01.07.2022 по 30.07.2022, та по іншому акту за період з 01.08.2022 по 06.11.2022).

07.01.2023 судовий наказ набрав законної сили та 09.01.2023 був виданий стягувачу.

За виконавчим провадженням № НОМЕР_3 (судовий наказ № 910/11929/22 виданий 09.01.2023 року, Господарський суд міста Києва, суддя Нечай О.В.) було здійснено стягнення на користь ТОВ "ЛУЧ" з ТОВ "ЕНЕРГОБУДКОНСАЛТ" заборгованості у розмірі 156 237 грн 40 коп., пеню у розмірі 20 859 грн 07 коп., інфляційні втрати у розмірі 4 691 грн 05 коп. 3% річних у розмірі 1 238 грн 70 коп., 248 грн 10 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2023 у справі № 910/11929/22 у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергобудконсалт" про поновлення пропущеного строку на подання заяви про скасування судового наказу відмовлено. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергобудконсалт" про скасування судового наказу від 14.11.2022 у справі № 910/11929/22 повернуто боржнику.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛУЧ" звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОБУДКОНСАЛТ" заборгованості у сумі 208 665,17 грн, яка виникла у зв`язку з невиконанням боржником умов договору, з яких: 161 483,30 грн за актом №1 за серпень від 12.08.2022 року; 11 775,00 грн - індексу інфляції, 2004,16 грн - 3% річних, 33 402,71 грн - пені.

26.01.2023 зазначену заяву було задоволено частково та Господарським судом міста Києва було видано судовий наказ про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОБУДКОНСАЛТ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛУЧ" заборгованість у розмірі 161 483 грн 30 коп. та судовий збір у розмірі 268 грн 40 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва у справі № 910/1033/23 скасовано судовий наказ Господарського суду міста Києва № 910/1033/23 від 26.01.2023 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОБУДКОНСАЛТ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛУЧ" заборгованості у розмірі 161 483, 30 грн та судового збору у розмірі 268, 40 грн.

Отже, як зазначає позивач, відповідачем порушено умови Договору №07-10/21-1 від 07.10.2021 в частині повної та своєчасної оплати за виконані позивачем роботи, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів та просить суд стягнути з відповідача 464 085,69 грн, зокрема, 347 213,30 грн основного боргу, 24 608,78 грн інфляційних втрат, 5 222,47 грн трьох відсотків річних та 87 041,14 грн пені.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позову частково, з огляду на наступне.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами Договору № 07-10/21-1 від 07.10.2021, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором підряду.

Відповідно до п. 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з ч. 1 ст. 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

За умовами частини 1 статті 853 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Тобто, законодавець покладає на підрядника обов`язок виконати роботу, а замовник зобов`язаний її прийняти і оплатити.

Відповідно до ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Як встановлено пунктом 4.2 договору, виконані роботи оплачуються за договірною ціною, відповідно до актів виконаних робіт.

Здавання - приймання виконаних робіт оформляється актами виконаних робіт (п.4.3 договору).

Пунктом 4.5 договору встановлено, що у випадку мотивованої відмови замовника в прийомі робіт сторонами протягом 10 робочих днів складається дефектний акт з переліком недоліків і дефектів та строком їх усунення.

Відповідно до умов п.4.6 договору розрахунки за виконані роботи здійснюються замовником на підставі підписаних сторонами актів виконаних робіт, протягом 5-ти робочих днів від дати підписання акту виконаних робіт.

За умовами п.1.2 договору ціна договору складає 2 335 000,00 грн, в тому числі ПДВ 20% - 389 166,67 грн. Вартість кожного виду робіт, які виконуються виконавцем, визначено у додатку № 1.

Судом встановлено, що відповідно до актів приймання виконаних будівельних робіт позивач виконав робіт на загальну суму 1 846 377,00 грн, які були сплачені відповідачем лише частково на суму 1 499 164,00 грн, в результаті чого у відповідача наявна заборгованість у розмірі 347 213,30 грн, зокрема, 89 213,30 грн за актом №1 за вересень 2022 року, 184 000,00 грн за актом №2 за вересень 2022 року, 74 000,00 грн за актом №3 за вересень 2022 року.

Відповідно до частин 4, 6 статті 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими. Замовник має право відмовитися від прийняття робіт у разі виявлення недоліків, які виключають можливість використання об`єкта для вказаної в договорі мети та не можуть бути усунені підрядником, замовником або третьою особою.

За змістом статті 882 ЦК України передання і прийняття робіт на підставі підписаного в односторонньому порядку акта і виникнення за таким актом прав та обов`язків можливе за наявності реального виконання робіт за договором у разі неотримання обґрунтованої відмови про причини неприйняття робіт у строк, визначений договором.

Як встановлено пунктом 4.4 договору, замовник протягом 3-х (трьох) робочих днів з дня одержання від виконавця актів виконаних робіт підписує їх, або відмовляється від їх підписання з письмовим обґрунтуванням причин відмови. Замовник має право надавати виконавцю попередню оплату для виконання робіт у розмірі, який не може перевищувати 50 відсотків вартості обсягу робіт.

Матеріали господарської справи містять докази надсилання вказаних вище актів приймання виконаних будівельних робіт.

Судом встановлено, що відповідач від підпису актів відмовився, на підтвердження чого до матеріалів справи долучено лист ТОВ "ЛУЧ" від 23.09.2022 року за №23/09-2 (направлялися на підпис акти за вересень). При цьому варто зазначити, що доказів направлення цього листа суду не надано. Написи відмови від прийняття актів на самих спірних актах приймання виконаних будівельних робіт здійснив сам позивач, зокрема, директор останнього Цицалюк І.Г. Більше того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження Клімовим С.О. повноважень на отримання спірних актів.

У зв`язку з наведеними обставинами господарський суд не визнає обґрунтованим твердження позивача про те, що відповідач порушив зобов`язання, починаючи з 03.10.2022, оскільки суду не надано належних доказів вручення актів приймання робіт у вересні 2022 року.

Натомість, до позовної заяви додано поштову квитанцію та опис вкладення, які свідчать про те, що акти приймання робіт направлялись позивачем відповідачу 12.12.2022 засобами поштового зв`язку.

Зважаючи на ті обставини, що відповідач не надав мотивованої відмови від прийняття робіт, від підписання актів, а тому суд дійшов висновку, що роботи за вказаними актами є прийнятими відповідачем у повному обсязі.

Посилання відповідача на те, що роботи за спірний період були виконані поза межами строку дії договору, укладеного між сторонами, не спростовують позовних вимог. При цьому судом враховано, що за актом № 1 за серпень 2022 року заборгованість у розмірі 161 483, 30 грн, яка була наявна у відповідача, оплачена відповідачем у січні 2023 року (31.01.2023), що підтверджується платіжним дорученням № 4303, і у цьому випадку відповідач не посилається на те, що роботи виконані поза межами строку дії договору.

Матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем заборгованості за трьома актами у вищевказані строки, а отже - відповідач порушив умови договору № 07-10/21-1 від 07.10.2021 в частині повної та своєчасної оплати.

Твердження відповідача про те, що акти №1,2,3 виконаних робіт за вересень 2022 року ніколи не підписувались позивачем та ніколи не були скріплені печаткою, та виготовлені лише для подання до суду шляхом накладення на текст електронного зображення, схожого на печатку, та підпис позивача, суд визнає необґрунтованими, з огляду на те, що встановлення ознак підробки документів належить до повноважень органів досудового розслідування, після отримання висновку судової експертизи. Відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження таких тверджень.

Щодо тверджень відповідача про наявність у останнього сумнівів, що позивачем направлялись спірні акти виконаних робіт, суд зазначає наступне.

Абзацом 27 пункту 2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270 (далі - Правила), визначено, що документом, який підтверджує надання послуг поштового зв`язку, є розрахунковий документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

Абзацом 2 пункту 107 Правил, якщо оплата послуг поштового зв`язку здійснювалася суб`єктом господарювання та державним органом без статусу юридичної особи в об`єкті поштового зв`язку в безготівковій формі без застосування реєстраторів розрахункових операцій та розрахункових книжок, заява приймається у спосіб, визначений оператором поштового зв`язку за наявності документа, що посвідчує особу згідно із законодавством, а також розрахункового документа чи оформленого належним чином списку згрупованих відправлень, за яким здійснювалася відправка.

Із аналізу зазначеної норми вбачається, що розрахунковий документ, виданий поштовим відділенням, є доказом надання (оплати) послуг поштового зв`язку, проте він не дає можливості суду перевірити вміст поштового відправлення і не містить повної адреси одержувача.

Відповідно до п. 19 Правил, внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю можуть прийматися для пересилання з описом вкладення та/або з післяплатою.

Пунктом 61 Правил встановлено, що у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля.

Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.

Таким чином, належним доказом направлення сторонам копії заяви та доданих до неї документів є оригінал опису вкладення, з зазначенням адреси і найменуванням адресанта та заповнений відповідно до переліку додатків, долучених до позовної заяви.

Щодо тверджень відповідача про відсутність даних про відправлення за номером 422, суд зазначає, що трекінг номеру поштового відправлення 422 не відображається на сайті АТ "Укрпошта", оскільки такі відомості зберігаються протягом 6 місяців.

Відтак твердження відповідача не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, заборгованість відповідача по актам №1 за вересень 2022 року, актом №2 за вересень 2022 року та актом №3 за вересень 2022 року у розмірі 347 213,30 грн підтверджена матеріалами справи.

Враховуючи викладене, оскільки сума боргу відповідача в розмірі 347 213,30 грн підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, і останній на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовної вимоги про стягнення з відповідача вказаної суми боргу, у зв`язку з чим позов у цій частині підлягає задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача 24 608,78 грн інфляційних втрат, 5 222,47 грн трьох відсотків річних та 87 041,14 грн пені, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 7.3 договору передбачено, що у разі порушення строків оплати за договором замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення виконання зобов`язання по оплаті.

Згідно з ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Судом враховано, що замовник протягом 3-х (трьох) робочих днів з дня одержання від виконавця актів виконаних робіт, підписує їх, або відмовляється від їх підписання з письмовим обґрунтуванням причин відмови. Замовник має право надавати виконавцю попередню оплату для виконання робіт у розмірі, який не може перевищувати 50 відсотків вартості обсягу робіт (пункт 4.4 договору).

Крім того, відповідно до умов п.4.6 договору розрахунки за виконані роботи здійснюються замовником на підставі підписаних сторонами актів виконаних робіт, протягом 5-ти робочих днів від дати підписання акту виконаних робіт.

Таким чином, за умовами договору, у відповідача повинно бути 3 робочих дні для підписання актів (або вмотивованої відмови від їх підписання), а також 5 робочих днів на оплату робіт за актами.

Крім того, варто зазначити, що має бути врахований строк пересилання актів приймання робіт.

Разом з тим, наказом Міністерства інфраструктури України від 28 листопада 2013 року №958 затверджено «Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень».

Відповідно до пунктів 1, 2 Нормативів №958 їх розроблено відповідно до Закону України «Про поштовий зв`язок», актів Всесвітнього поштового союзу, Правила № 270 та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність у сфері надання послуг поштового зв`язку.

Згідно з пунктами 1, 2 Розділу ІІ Нормативів № 270 нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку) становлять: 1) місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1; 2) у межах області та між обласними центрами України (у тому числі для міст Києва, Сімферополя, Севастополя) - Д+3, пріоритетної - Д+2; 3) між районними центрами різних областей України (у тому числі для міст обласного підпорядкування) - Д+4, пріоритетної - Д+3; 4) між іншими населеними пунктами різних областей України - Д+5, пріоритетної - Д+4, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення.

Таким чином, враховуючи, що матеріали справи міститься докази направлення актів приймання робіт - квитанцію та опис вкладення у поштове відправлення, датовані 12.12.2022, то відповідач, з урахуванням умов договору та нормативних строків поштового обігу, мав здійснити оплату виконаних робіт у строк до 29.12.2022 включно.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені за загальний період прострочки виконання боржником його зобов`язання з 03.10.2022 по 03.04.2023 у розмірі 87 041,14 грн, суд дійшов висновку, що зазначений розрахунок є арифметично невірним, оскільки позивачем не вірно визначено початок періоду нарахування пені за своєчасне виконання грошового зобов`язання (з 03.10.2022), тоді як датою початку розрахунку має бути 30.12.2022.

Здійснивши власний розрахунок пені за загальний період прострочки виконання боржником його зобов`язання з 30.12.2022 по 03.04.2023, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення пені у розмірі 45 185,29 грн, а тому позов підлягає задоволенню у цій частині.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши власний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за загальний період прострочки виконання боржником його зобов`язання з 30.12.2022 по 03.04.2023, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних у розмірі 2 711,12 грн та інфляційних втрат у розмірі 10 514,26 грн, а тому позов підлягає задоволенню у цій частині.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з приписами статей 78-79 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Надаючи оцінку доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, позивач просить зобов`язати орган (особу), що здійснюватиме примусове виконання рішення, здійснювати нарахування пені на суму основного боргу до моменту виконання рішення суду, з приводу чого суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Із аналізу вищезазначеної норми вбачається, що законодавець наділив суд правом, а не обов`язком, у своєму рішенні зазначати про нарахування на суму заборгованості відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення.

При цьому, вказане положення є нормою процесуального права і не містить імперативного характеру. У відповідних нормах матеріального права таке положення не зафіксоване, а тому у суду не має обов`язку задовольняти вимогу щодо автоматичного нарахування таких сум до моменту виконання судового рішення.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОБУДКОНСАЛТ" (01034, м. Київ, провул. Рильський, буд. 10, оф. 214, ідентифікаційний код 36239717) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛУЧ" (61003, Харківська обл., м. Харків, провул. Троїцький, буд. 8, ідентифікаційний код 19463286) 347 213 (триста сорок сім тисяч двісті тринадцять) грн 30 коп. основного боргу, пеню у розмірі 45 185 (сорок п`ять тисяч сто вісімдесят п`ять) грн 29 коп., 3% річних у розмірі 2 711 (дві тисячі сімсот одинадцять) грн 12 коп. та інфляційного збільшення у розмірі 10 514 (десять тисяч п`ятсот чотирнадцять) грн 26 коп. та витрати зі сплати судового збору у сумі 6 084 (шість тисяч вісімдесят чотири) грн 36 коп.

У решті позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено 19.02.2024

Суддя І.О. Андреїшина