ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
19.02.2024р. Справа №905/291/23
Розглянувши матеріали заяви Акціонерного товариства «Таскомбанк», м.Київ
про забезпечення позову у справі №905/291/23
за заявою Акціонерного товариства ОТП Банк, м.Київ
Суддя Левшина Г.В.
Згідно з ухвалою суду від 26.09.2023р. прийнято до розгляду заяву Акціонерного товариства ОТП Банк, м.Київ про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Костянтинівський завод металургійного обладнання, м.Костянтинівка; проведення підготовчого засідання призначено на 16.10.2023 року о 13:00 год.; боржнику до дати підготовчого засідання запропоновано надати до суду відзив на заяву про відкриття провадження у справі із доданням відповідних доказів, складений відповідно до ст.36 Кодексу України з процедур банкрутства та з урахуванням п.6 ст.39 цього Кодексу, а також доказів направлення заявнику копії відзиву; зобов`язано заявника надати суду документально підтвердженні відомості погашення кредиторської заборгованості боржником (у разі наявності), а також додаткові відомості (за їх наявності), необхідні для вирішення питання про відкриття провадження у справі про банкрутство; встановлено заборону власнику майна (органу, уповноваженому управляти майном) боржника та боржнику приймати рішення щодо ліквідації, реорганізації боржника, а також відчужувати основні засоби.
Ухвалою суду від 08.12.2023р. відмовлено у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Таскомбанк», м.Київ про забезпечення позову.
В обгрунтування своїх вимог заявником зазначено, що у зв`язку з невиконанням ТОВ Костянтинівський завод металургійного обладнання умов договорів застави №НІ 4090 від 23.06.2017р., №НІ 4089 від 23.06.2020р., договору застави від 23.06.2020р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №1327, предметом якого є застава обладнання, що забезпечує виконання зобов`язань за Генеральним договором про надання банківських послуг №НК 1499 від 23.06.2017р., АТ «Таскомбанк» має намір звернутися до господарського суду Донецької області з позовом до ТОВ Костянтинівський завод металургійного обладнання про зобов`язання вчинення дій шляхом заміни заставного майна іншим майном та стягнення штрафу за незбереження заставного майна. Поряд із цим, банк зауважує, що під час дії воєнного стану в Україні останньому вкрай проблематично контролювати наявність та стан вказаного рухомого майна та виникає великий ризик його пошкодження, знищення або взагалі відчуження поза межами справи про банкрутство. На думку заявника, імовірним виникненням вказаних вище ризиків є повне ігнорування з боку боржника виконання взятих на себе кредитних зобов`язань щодо повернення кредитних коштів та відсотків за користування ними, що підтверджується в т. ч. ініціюванням зі сторони боржника судових процесів щодо встановлення обставин відсутності грошових зобов`язань за Кредитними договорами, укладеними з АТ «Таскомбанк».
Крім того, після проведеної виїзної перевірки Банк звернувся до ТОВ «Аудиторська фірма «Бондаренко та Партнери» для проведення інвентаризації рухомого майна, яке перебувало у заставі банку. За результатами проведених аудиторами процедур зі встановлення фактичної наявності та/або відсутності майна було встановлено відсутність 3498 об`єктів рухомого майна. На підтвердження зазначених обставин, заявником до заяви про забезпечення позову від 15.02.2024р. було долучено Звіт ТОВ «Аудиторська фірма «Бондаренко та Партнери» за результатами перевірки наявності та/або відсутності майна за адресою: Донецька обл., м.Костянтинівка, вул. Тихого Олекси (будинки 172, 172 О, 172 П, 172 Б), яке знаходиться в заставі АТ «Таскомбанк» станом на 12.02.2023р.
Враховуючи вищенаведене, заявник просить до подачі позовної заяви вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю Костянтинівський завод металургійного обладнання щоб уникнути наслідків, що можуть призвести до знищення/відчуження майна, що належить на праві власності боржнику та знаходиться в заставі у Акціонерного товариства «Таскомбанк».
Розглянувши заяву Акціонерного товариства «Таскомбанк», м.Київ про забезпечення позову, суд зазначає наступне.
Згідно ч.1 ст.2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Правові засади забезпечення позову у господарському судочинстві врегульовано главою 10 розділу І ГПК України, тоді як спеціальним законом про банкрутство (стаття 40 КУзПБ) визначено особливі різновиди забезпечувальних заходів вимог кредиторів боржника, які є учасниками провадження у справі, та надано право застосування таких заходів як за клопотанням розпорядника майна чи кредитора, так і за ініціативою суду.
Відповідно до ч.1 ст.40 КУзПБ господарський суд має за клопотанням сторін або учасників справи чи за своєю ініціативою вжити заходів до забезпечення вимог кредиторів.Ухвала про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів є виконавчим документом та підлягає примусовому виконанню. Господарський суд за клопотанням розпорядника майна, кредиторів або з власної ініціативи може заборонити боржнику вчиняти без згоди розпорядника майна правочини, а також зобов`язати боржника передати цінні папери, майно, інші цінності на зберігання третім особам, вчинити чи утриматися від вчинення певних дій або вжити інших заходів для збереження майна боржника (у тому числі шляхом позбавлення боржника права розпорядження його нерухомим майном або цінними паперами без згоди розпорядника майна або суду, який розглядає справу про банкрутство; накладення арешту на конкретне рухоме майно боржника), про що виноситься ухвала.
У ст.40 КУзПБ наведено вичерпній перелік спеціальних заходів забезпечення вимог кредиторів (заборона/зобов`язання вчинити або утриматися від вчинення дій, що можуть безпосередньо вплинути конкурсну/ліквідаційну масу боржника; припинення повноважень керівника) та безальтернативно визначено безпосередніх адресатів (суб`єктів) таких заходів забезпечення боржник та у випадку припинення повноважень за частиною другою цієї статті - керівник/орган управління боржника; визначено і мету задля якої такі заходи застосовуються - для збереження майна боржника, усунення перешкод для виконання розпорядником майна своїх повноважень та захисту прав і законних інтересів боржника або кредиторів.
Стосовно застосування заходів забезпечення позову у справі про банкрутство Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 13.02.2020 року у справі №50/790-43/173 сформував висновок про те, що в силу статей 136, 137 ГПК України право здійснення забезпечення вимог кредитора у справі про банкрутство та вибору тих чи інших заходів належить господарському суду, який виходить із конкретних обставин справи та пропозицій заявника.
Системний аналіз зазначених норм ГПК України та КУзПБ дозволяє зробити висновок про те, що загальні принципи застосування забезпечувальних заходів (на будь-якій стадії розгляду справи, якщо їх незастосування може істотно ускладнити ефективний захист порушених прав кредитора як учасника провадження), дотримання доцільності, адекватності та співмірності застосованих заходів мають застосовуватися як загальні забезпечувальні норми відповідно до статті 136 ГПК України.
Згідно ч.1 ст.137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду або незабезпечення таким рішенням ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина четверта статті 137 ГПК України). Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем певних дій не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.
З урахуванням специфіки провадження у справі про банкрутство, безпосередньою метою застосування передбачених статтею 137 ГПК України заходів забезпечення позову, як заходів забезпечення вимог кредиторів у такій справі, є збереження майна боржника та у такий спосіб охорона матеріально-правових інтересів кредиторів від можливих недобросовісних дій боржника чи інших осіб стосовно його активів задля попередження потенційних труднощів у досягненні основної мети процедур банкрутства - якнайповнішого задоволення вимог кредиторів.
Вирішуючи питання про застосування таких заходів забезпечення у справі про банкрутство, господарський суд має виходити з їх оцінки за критеріями розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності, а також перевірити їх спрямованість на досягнення спеціальної мети застосування заходів забезпечення вимог кредиторів у процедурах банкрутства, про що зазначити у відповідній ухвалі.
Як вже неодноразово було зазначено судом, ухвалою суду від 17.10.2023р. про відкриття провадження у справі про банкрутство було вжито заходи щодо забезпечення вимог кредиторів шляхом заборони боржнику та власнику майна (органу, уповноваженому управляти майном) боржника приймати рішення щодо ліквідації, реорганізації боржника, а також відчужувати основні засоби та предмети застави. Вжиття цих заходів забезпечення вимог кредиторів ґрунтується на нормі абз.7 ч.8 ст.39 КУзПБ.
Крім того, протягом процедури розпорядження майном органи управління боржника не мають права приймати рішення про: реорганізацію (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) і ліквідацію боржника; створення господарських товариств або участь в інших господарських товариствах; створення філій та представництв; виплату дивідендів; проведення боржником емісії цінних паперів; вихід зі складу учасників боржника юридичної особи, придбання в акціонерів раніше випущених акцій боржника; відчуження або обтяження нерухомого майна боржника, в тому числі його передачу в заставу, внесення зазначеного майна до статутного капіталу іншого підприємства або господарського товариства; надання позик (кредитів), надання поруки, гарантій, а також передачу в довірче управління майна боржника.
Такі заборони і обмеження діють в силу закону та, за загальним правилом, не потребують реалізації (установлення) у судових рішеннях, а наслідком їх недотримання є недійсність/нікчемність рішення, правочину чи майнової дії боржника.
Оцінюючи обґрунтованість заяви Акціонерного товариства «Таскомбанк» про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви, суд вважає, що за обставин дії уже вжитих судом заходів забезпечення вимог кредиторів, запропоновані банком заходи є недоцільними. Зазначене у сукупності не дає підстав для задоволення поданої заяви Акціонерного товариства «Таскомбанк» про забезпечення позову та вжиття запропонованих ним заходів у розумінні приписів ст.40 КУзПБ, ст.ст.136, 137 ГПК України.
Керуючись ст.ст.39, 40 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст.136-137, 139, 202, 233-235 ГПК України, господарський суд,-
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Таскомбанк», м.Київ про забезпечення позову.
Ухвалу складено та підписано 19.02.2024 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, визначеними ст.ст.256-259 ГПК України.

Суддя Г.В. Левшина