УХВАЛА

20 лютого 2024 року

м. Київ

cправа № 914/930/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Могил С.К. - головуючий (доповідач), Волковицька Н.О., Случ О.В.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Сокальської міської ради Львівської області

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 08.01.2024

та рішення Господарського суду Львівської області від 09.10.2023

у справі № 914/930/23

за позовом Заступника керівника Львівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Львівської обласної державної адміністрації

до Сокальської міської ради Львівської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Військова частина НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 )

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Головне управління Держгеокадастру у Львівській області

про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

До Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 05.02.2024 надійшла касаційна скарга Сокальської міської ради Львівської області на постанову Західного апеляційного господарського суду від 08.01.2024 (повний текст складено 15.01.2024) та на рішення Господарського суду Львівської області від 09.10.2023 у справі № 914/930/23.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.02.2024 вказану касаційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: Могил С.К. - головуючий (доповідач), Волковицька Н.О., Случ О.В.

Крім того, 15.02.2024 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшли заперечення Львівської обласної прокуратури проти відкриття касаційного провадження у справі № 914/930/23.

Здійснивши перевірку матеріалів касаційної скарги на відповідність вимогам Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках ? на касаційне оскарження судового рішення.

Аналогічне положення викладено у ч. 1 ст. 17 ГПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п?ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, передбачених підпунктами "а"-"г" цієї норми.

У ч. 5 ст. 12 ГПК України зазначено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом ч. 7 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

У позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна (п. 2 ч. 1 ст. 163 ГПК України).

Згідно із ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2023 встановлено у розмірі 2 684 грн.

У цій справі предметом поданого у 2023 році позову є вимога про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Як вбачається з автоматизованої системи документообігу суду КП «ДСС», згідно з текстом позовної заяви заступником керівника Львівської обласної прокуратури ціну спірної земельної ділянки визначено у розмірі 19 128,18 грн, з посиланням на витяг № НВ-023 від 02.03.2023 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок.

Отже, ціна позову у цій справі є меншою 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 грн х 100 = 268 400 грн станом на 01.01.2023), а відтак у розумінні наведених положень ГПК України ця справа є малозначною справою та не підлягає касаційному оскарженню.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України передбачено випадки наявності підстав для перегляду у касаційному порядку малозначних справ та справ з ціною позову, що не перевищує п?ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

При цьому учасники судового процесу мають розуміти, що визначені пп. "а" ? "г" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань сторони. Тягар доказування наявності цих випадків покладається на скаржника.

Суд зауважує, що використання оціночних чинників, як-то: "винятковість значення справи для скаржника", "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи", тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Розглянувши доводи Сокальської міської ради Львівської області, викладені в касаційній скарзі, Верховний Суд зазначає, що посилання скаржника на неврахування судами попередніх інстанцій позицій Верховного Суду, викладених у його постановах від 20.06.2019 у справі № 910/4473/17, від 18.05.2022 у справі № 160/11256/19, від 11.09.2018 у справі № 712/10864/16-а, від 16.05.2023 у справі № 910/6641/18, від 14.11.2018 у справі № 297/1395/15-ц, від 26.10.2020 у справі № 297/1408/15-ц, від 23.07.2020 у справі № 910/19932/17, та його твердження про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування ч. 4 ст. 75 ГПК України, не є доводами, що підтверджують наявність випадків, які дають право вважати судове рішення таким, що підлягає касаційному оскарженню, зокрема, ці доводи не свідчать про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Наведені скаржником у касаційній скарзі доводи також не дають підстав для висновку про те, що справа має значний суспільний інтерес чи виняткове значення для скаржника, оскільки Сокальська міська рада Львівської області самостійно організовує свою діяльність в межах визначених законом, у тому числі і діяльність за результатами якої скаржник отримує дохід. Доказів того, що надходження орендної плати за оренду земельних ділянок комунальної власності є основним видом доходу Сокальська міська рада Львівської області (зокрема, і з орендної плати за спірну земельну ділянку) скаржником Суду не надано.

Водночас скаржник не зазначив та не обґрунтував того, що він позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді іншої справи. У касаційній скарзі лише вказано, що при ухваленні оскаржуваних у цій справі судових рішень суди попередніх інстанцій урахували рішення Господарського суду Львівської області від 05.09.2016 у справі № 914/1774/16 та від 06.09.2016 у справі № 914/1751/16, учасником судового процесу у яких Сокальська міська рада Львівської області не була, у зв`язку з чим позбавлена можливості спростувати обставини, ураховані при ухваленні оскаржуваних у цій справі рішень.

Тож касаційна скарга не містить належних обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що свідчать про наявність випадків, передбачених п.п. "а"-"г" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Як визначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" (заява № 24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг (п. 27). Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу. Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" [рішення від 28 травня 1985 року у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" (пункт 57)].

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява № 21920/93, п. 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 46 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.

Відтак надання стороні будь-яких переваг, зважаючи на сферу її діяльності, правовий статус, предмет спірних відносин, призведе до порушення однієї з основних засад господарського судочинства ? рівності учасників судового процесу перед законом і судом.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Отже, з огляду на викладене, ураховуючи заперечення Львівської обласної прокуратури, та зважаючи на те, що з матеріалів касаційної скарги не вбачається, а скаржником не обґрунтовано випадків, зазначених у пп. "а"-"г" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Сокальської міської ради Львівської області на постанову Західного апеляційного господарського суду від 08.01.2024 та на рішення Господарського суду Львівської області від 09.10.2023 у справі № 914/930/23 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 293 ГПК України.

При цьому, оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, то клопотання про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень залишається без розгляду.

Керуючись ст. ст. 163, 234, 287, 293 ГПК України, Суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Сокальської міської ради Львівської області на постанову Західного апеляційного господарського суду від 08.01.2024 та на рішення Господарського суду Львівської області від 09.10.2023 у справі № 914/930/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя Могил С.К.

Судді: Волковицька Н.О.

Случ О.В.