РІШЕННЯ

Іменем України

19 лютого 2024 року м. Чернігівсправа № 927/1723/23

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Моцьора В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовом: Чернігівського обласного центру зайнятості,

вул. Коцюбинського, 40, м. Чернігів, 14000

до відповідача: Головного управління Пенсійного фонду України

в Чернігівській області,

вул. П`ятницька, 83А, м. Чернігів, 14005

про стягнення 30 044,33 грн шкоди

без повідомлення (виклику) сторін

Чернігівським обласним центром зайнятості подано позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про стягнення матеріальної шкоди (збитків) у розмірі 30 044,33 грн, завданої неправомірними діями відповідача, які полягають несвоєчасному призначенні, нарахуванні та виплаті пенсії гр. ОСОБА_1 і які мали своїм наслідком виплату останній допомоги по безробіттю за період з 02.05.2022 по 24.10.2022.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що факт неправомірності дій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах встановлено у рішенні Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 у справі №620/16936/21. Допомога по безробіттю, виплачена ОСОБА_1 у розмірі 30 044,33 грн, підлягає поверненню, оскільки була виплачена всупереч вимогам ч. 1 ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення" та п.7 ч.1 ст.31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття". Посилаючись на ст. 1173 Цивільного кодексу України, позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати йому заподіяну шкоду у розмірі 30 044,33 грн.

Ухвалою суду від 29.12.2023 прийнято до розгляду дану позовну заяву; відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; сторонам установлено процесуальні строки для подачі до суду письмових заяв по суті спору в порядку статей 165, 178, 251 Господарського процесуального кодексу.

Ухвала суду від 29.12.2023 доставлена до електронного кабінету позивача та відповідача 29.12.2023.

Матеріали справи свідчать про те, що суд належним чином повідомив учасників справи про відкриття провадження у справі та встановлення процесуальних строків, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень.

26.01.2024 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (направлений поштою 24.01.2024, про що свідчить штамп Укрпошти). При цьому, суду не надано належних доказів направлення відзиву позивачу (наявний тільки список згрупованих відправлень, фіскальний чек та опис вкладення - відсутні).

Даний відзив суд залишає без розгляду з огляду на таке.

Згідно з ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Ухвалою суду від 29.12.2023 відповідачу було встановлено 15-ти денний строк для подання відзиву з дня вручення ухвали.

Довідкою Господарського суду Чернігівської області підтверджується отримання відповідачем ухвали суду 29.12.2023.

Отже, строк для подання відзиву на позов є таким, що закінчився 15.01.2024 (останній день строку припадає на вихідний день).

Відповідач не обґрунтував причин, які перешкоджали йому подати відзив у встановлений строк; відповідно до вимог ст.119 ГПК України не подав відповідної заяви про продовження процесуального строку.

Згідно зі ст.118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

З огляду на викладене, на підставі ч. 2 ст. 118 ГПК України відзив відповідача слід залишити без розгляду через не подання останнього у встановлений судом строк.

30.01.2024, у встановлений судом строк, через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

Суд залишає без розгляду відповідь на відзив, оскільки відзив залишено судом без розгляду.

На адресу суду від учасників справи не надходило належно оформленого клопотання про розгляд справи у судовому засіданні, з повідомленням сторін, відповідно до ст. 252 ГПК України.

Судочинство в господарських судах здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності сторін (статті 13, 14 ГПК України).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 248 ГПК України суд розглядає справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження в справі.

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 у справі № 620/16936/21:

- позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання неправомірною відмови та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю;

- визнано неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, викладену в листі від 25.06.2021 № 2500-0210-8/33285 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: з 24.08.1984 по 01.01.1985 в Мегіонському управлінні по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин виробничого об`єднання «Нижньовартовськнафтогаз» на посаді помічника бурильника капітального ремонту свердловин, з 02.01.1985 по 01.01.1986 в нафтогазодобуваючому управлінні «Покачевнафта» на посаді помічника бурильника капітального ремонту свердловин 3 розряду та з 02.01.1986 по 06.12.1989 в Лангепаському управлінні по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин виробничого об`єднання «Лангепаснафтогаз» на посаді помічника бурильника капітального ремонту свердловин 3 розряду, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах на підставі ст. 114 Закону № 1058-ІV та з 24.08.1984 по 01.01.1985 в Мегіонському управлінні по підвищенню, з 24.08.1984 по 01.01.1985 в Мегіонському управлінні по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин виробничого об`єднання «Нижньовартовськнафтогаз», з 02.01.1985 по 01.01.1986 в нафтогазодобуваючому управлінні «Покачевнафта», з 02.01.1985 по 01.01.1986 в нафтогазодобуваючому управлінні «Покачевнафта» до страхового стажу із застосуванням пільгового коефіцієнту - один рік за один рік і шість місяців, згідно поданої заяви 16.06.2021, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, та виплачених сум.

- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Вирішуючи відповідний спір, в межах справи № 620/16936/21 судом були встановлені наступні обставини:

"16.06.2021 позивач звернувся до відповідача з заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Листом ГУ ПФУ в Чернігівській області від 25.06.2021 №2500-0210-8/33285 повідомлено позивача, що рішенням №91 від 16.06.2021 останньому відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу та пільгового стажу…

…За наведених вище норм слідує, що право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків (28 років 6 місяців), з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

…Таким чином згідно із записами трудової книжки позивача та наданими уточнюючими довідками слідує, що останній дійсно працював на посадах які віднесенні до Списку № 2 та пільговий стаж за періоди роботи з 24.08.1984 по 01.01.1985, з 02.01.1985 по 01.01.1986 та з 02.01.1986 по 06.12.1989 складає 5 років 3 місяці 13 днів, які протиправно не зараховані відповідачем та + 2 роки 10 місяців 24 дні, які зараховані відповідачем - з 16.05.1991 по 26.09.1993, що становить 7 років 7 місяців 24 дні.

Однак, відповідач протиправно, не враховує пільговий стаж позивача за періоди: з 24.08.1984 по 01.01.1985, з 02.01.1985 по 01.01.1986 та з 02.01.1986 по 06.12.1989 на посаді помічника бурильника капітального ремонту свердловин, оскільки уточнюючі довідки з посадою помічника бурильника видані на Списки, які не були чинними на період роботи та крім того не заперечує, що зазначена посада дає право на пенсію за списком № 2, яка затверджена Постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956.

…Зазначені обставини свідчать про наявність достатніх та необхідних правових підстав для зарахування періодів роботи позивача з 24.08.1984 по 01.01.1985 в Мегіонському управлінні по підвищенню, з 24.08.1984 по 01.01.1985 в Мегіонському управлінні по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин виробничого об`єднання «Нижньовартовськнафтогаз», з 02.01.1985 по 01.01.1986 в нафтогазодобуваючому управлінні «Покачевнафта», з 02.01.1985 по 01.01.1986 в нафтогазодобуваючому управлінні «Покачевнафта» до страхового стажу із застосуванням пільгового коефіцієнту - один рік за один рік і шість місяців.

З огляду на встановлені відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 обов`язкові умови для призначення пенсії за віком є наявність таких умов щодо позивача, а саме: необхідний вік (57 років), страховий стаж (понад 28 років 6 місяців) та пільговий стаж (7 років 7 місяців 24 дні).

Враховуючи, що із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 звернувся до відповідача 16.06.2021, в три місячний термін з дня коли останньому виповнилося 57 років - ІНФОРМАЦІЯ_1 , саме з наступного дня після народження 12.05.2021 права позивача підлягають відновленню, шляхом зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу періоди роботи: з 24.08.1984 по 01.01.1985 в Мегіонському управлінні по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин виробничого об`єднання «Нижньовартовськнафтогаз» на посаді помічника бурильника капітального ремонту свердловин, з 02.01.1985 по 01.01.1986 в нафтогазодобуваючому управлінні «Покачевнафта» на посаді помічника бурильника капітального ремонту свердловин 3 розряду та з 02.01.1986 по 06.12.1989 в Лангепаському управлінні по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин виробничого об`єднання «Лангепаснафтогаз» на посаді помічника бурильника капітального ремонту свердловин 3 розряду, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах на підставі ст. 114 Закону № 1058- ІV та з 24.08.1984 по 01.01.1985 в Мегіонському управлінні по підвищенню, з 24.08.1984 по 01.01.1985 в Мегіонському управлінні по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин виробничого об`єднання «Нижньовартовськнафтогаз», з 02.01.1985 по 01.01.1986 в нафтогазодобуваючому управлінні «Покачевнафта», з 02.01.1985 по 01.01.1986 в нафтогазодобуваючому управлінні «Покачевнафта» до страхового стажу із застосуванням пільгового коефіцієнту - один рік за один рік і шість місяців."

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2022 рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 залишено без змін.

Таким чином, під час вирішення спору між сторонами в межах справи № 620/16936/21 був встановлений факт існування у гр. ОСОБА_1 права на призначення та отримання пенсії за віком на пільгових умовах, як наслідок - факт протиправності відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"

За змістом ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки є встановленими у рішенні, немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву законність судового акта, який набрав законної сили. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2021 у справі № 5023/4999/12.

За змістом ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Наявні в матеріалах справи письмові докази свідчать про те, що:

02.05.2022 гр. ОСОБА_1 звернувся до Прилуцької міськрайонної філії Чернігівського обласного центру зайнятості із заявами про надання статусу безробітного відповідно до Закону України "Про зайнятість населення" та про призначення виплати допомоги по безробіттю.

Відповідно до копії персональної картки НОМЕР_1 гр. ОСОБА_1 надано статус безробітного з 02.05.2022.

Згідно з довідкою-розрахунком від 06.12.2023 № 07/3589-23 Чернігівського обласного центру зайнятості, сума нарахованого за період з 02.05.2022 по 24.10.2022 безробітному гр. ОСОБА_1 матеріального забезпечення, яке підлягає поверненню, становить 30 044,33грн грн.

Згідно з довідкою від 05.12.2023 № 1806 відділу перерахування пенсій № 2 Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, гр. ОСОБА_1 з 12.05.2021 призначена пенсія за віком на пільгових умовах за списком №2 згідно Закону України № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за рішенням суду.

06.12.2023 директором Прилуцької філії Чернігівського обласного центру зайнятості видано наказ № 144 "Про повернення коштів Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Чернігівській області", згідно з яким:

заступнику директора Прилуцької філії Чернігівського обласного центру зайнятості Лутченку С.І. вжити заходів по поверненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області нарахованої та виплаченої за період з 02.05.2022 по 24.10.2022 допомоги по безробіттю гр. ОСОБА_1 в сумі 30 044 грн 33 коп;

протягом двох робочих днів після прийняття цього наказу:

надіслати Головному управлінню Пенсійного фонду України в Чернігівській області рекомендованим листом повідомлення про необхідність повернення коштів;

копію наказу направити до Чернігівського обласного центру зайнятості для відображення дебіторської заборгованості та контролю надходження коштів на рахунок обласного центру зайнятості;

у разі відмови Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Чернігівській області повернути кошти протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення, направити відповідні матеріали до Чернігівського обласного центру зайнятості для стягнення заборгованості в судовому порядку.

На виконання вказаного вище наказу, Прилуцька філія Чернігівського обласного центру зайнятості звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з пропозицією (від 06.12.2023 № 15.1/1044) добровільно повернути кошти в сумі 30 044,33 грн шляхом їх перерахування на відповідні банківські реквізити протягом 15 календарних днів з дня отримання даного повідомлення.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області кошти не були повернуті, що стало підставою для звернення з позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені у ст. 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом ч. 1 ст. 1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Таким чином, на відміну від загальної норми ст. 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини заподіювача шкоди), спеціальна норма ст. 1173 Цивільного кодексу України передбачає відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи.

Згідно з ч. 1 ст. 107 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов`язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 Цивільного кодексу України. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Суб`єктами відповідальності, відповідно до ст. 1173 Цивільного кодексу України, є органи державної влади або місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 6 Конституції України, державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280 затверджено Положення про Пенсійний фонд України, згідно п. 1, 7 якого Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області є органом виконавчої влади, тобто суб`єктом відповідальності в розумінні ст. 1173 Цивільного кодексу України.

Щодо наявності протиправної поведінки в діях відповідача:

як вже було вказано вище, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 по справі № 620/16936/21, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2022, визнано неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи, що зазначені в рішенні, до страхового стажу із застосуванням пільгового коефіцієнту - один рік за один рік і шість місяців, згідно поданої заяви 16.06.2021, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, та виплачених сум.

Отже, протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови в призначенні гр. ОСОБА_2 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлена рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 по справі № 620/16936/21, яке набрало законної сили.

Щодо наявності шкоди:

згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про зайнятість населення", безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення", статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою (у тому числі поданою засобами електронної ідентифікації) у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 44 Закону України "Про зайнятість населення", зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та цього Закону.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" визначено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення чи отримання права на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, пенсії за вислугу років або досягнення особою встановленого законом пенсійного віку.

Таким чином, виплата допомоги по безробіттю здійснювалася позивачем не добровільно, а на виконання вимог Закону України "Про зайнятість населення".

Виходячи з наведених вище положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", здійснені позивачем виплати допомоги по безробіттю особі, якій призначено пенсію, є додатковими витратами позивача, оскільки така виплата допомоги по безробіттю не здійснювалася б позивачем у випадку своєчасного призначення та виплати пенсії гр. ОСОБА_1 .

Отже, вказаними неправомірними діями відповідача Чернігівському обласному центру зайнятості завдано матеріальної шкоди (збитків) у розмірі отриманої гр. ОСОБА_1 за період з 02.05.2022 по 24.10.2022 допомоги по безробіттю у розмірі 30 044,33 грн.

Щодо причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями відповідача і заподіяною шкодою:

внаслідок неправомірних дій відповідача гр. ОСОБА_1 своєчасно не отримав призначення пенсійного забезпечення, яке йому гарантовано чинним законодавством України, а Чернігівський обласний центр зайнятості безпідставно здійснив йому виплату допомоги по безробіттю, як особі, яка не має будь-яких доходів, за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, що свідчить про наявність причинно-наслідкового зв`язку між незаконними діями Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області та понесеними позивачем збитками.

Аналогічні правові висновки у подібних правовідносинах викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 927/455/17, від 15.05.2018 у справі № 920/471/17, від 20.04.2018 у справі № 906/579/17, від 13.02.2018 у справі № 915/282/17.

За змістом ст. 2, 13, 73, 74, 76, 79, 86 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов висновку, що останні в своїй сукупності свідчать про доведеність позивачем належними засобами доказування факту завдання Головним управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області матеріальної шкоди (збитків) в сумі 30 044,33 грн.

Натомість відповідачем наведені висновки суду не спростовано.

За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання, зокрема, про розподіл між сторонами судових витрат.

За частиною 1 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем за подання даного позову до суду відповідно до платіжної інструкції №5717 від 19.12.2023 сплачено 2 684,00грн судового збору.

З огляду на те, що заявлений позов підлягає задоволенню в повному обсязі, судові витрати по сплаті судового збору понесені позивачем підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись ст. 42, 46, 73-79, 86, 91, 129, 178, 233, 236, 238, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83-А, м. Чернігів, 14005; ) на користь Чернігівського обласного центру зайнятості (, вул. Коцюбинського, 40, м. Чернігів, 14000, р/р UA0706362, Держказначейська служба України, м. Київ, МФО 820172) 30 044,33грн матеріальної шкоди та 2 684,00грн витрат зі сплати судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В.В. Моцьор