ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"20" лютого 2024 р. Черкаси справа №925/190/24

Суддя Господарського суду Черкаської області Кучеренко О.І., розглянувши заяву Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» (вулиця Андріївська, будинок 4, місто Київ, 04070, ідентифікаційний код 14282829) про видачу судового наказу за грошовими вимогами до фізичної особи-підприємця Горовенко Тетяни Василівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором «Кредит всеБІЗНЕС» №95 від 18.09.2023 у розмірі 128 523,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

13.02.2024 Акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» звернулося у Господарський суд Черкаської області із заявою про видачу судового наказу за вимогами до фізичної особи-підприємця Горовенко Тетяни Василівни про стягнення заборгованості за кредитним договором «Кредит всеБІЗНЕС» №95 від 18.09.2023 у розмірі 128 523,00 грн. У своїй заяві про видачу судового наказу, заявник просить суд також стягнути на його користь 302,80 грн судового збору.

Розглянувши заяву Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про видачу судового наказу, суд вважає, що вона не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Порядок та форма звернення до суду з заявою про видачу судового наказу до господарського суду визначені Господарським процесуальним кодексом України, зокрема, розділом II «Наказне провадження».

Відповідно до частин 1-3 статті 147 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці.

Судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина 1 статті 148 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 2 статті 12 Господарського процесуального кодексу України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про наявність його заявнику невідомо.

Наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника;документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів слідує, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором); із доданих документів слідує пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні. Разом із тим лише той факт, що договірні зобов`язання не виконуються, без обґрунтування причин, не вважається наявністю спору про право.

Отже, для задоволення заяви про видачу судового наказу, суд повинен перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів. Звертаючись із заявою про видачу судового наказу, заявник повинен, в тому числі, подати документи, що свідчать про безспірність його вимог.

Наведене зумовлено тим, що під час розгляду заяви про видачу судового наказу суд не розглядає справу по суті, не встановлює обставин справи та не здійснює оцінку доказів щодо їх змагальності та достовірності, адже наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у господарському судочинстві, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

За доводами заявника між ним та боржницею було укладено кредитний договір в електронному вигляді шляхом підписання електронними цифровими підписами, на виконання якого заявник надав у користування боржниці кредитні кошти, які остання не повернула та не сплатила інші платежі, які визначені умовами договору.

Матеріали поданої заяви не містять доказів настання строку виконання обов`язку щодо дострокового повернення кредиту боржницею. Тобто заявником заявлено вимоги, зокрема, про стягнення заборгованості за кредитом у сумі 128 523,00 грн, яка складається з 13333,32 грн простроченої заборгованості за сумою кредиту, 106 666,68 грн строкової заборгованості за сумою кредиту та 8523,00 грн простроченої заборгованості за комісією, строк погашення за якою в повному обсязі ще не настав, оскільки кінцевий термін повернення кредиту був встановлений 18.09.2026 та безспірність стягнення цієї суми заборгованості не є документально підтвердженим.

Враховуючи вищевикладене, суд встановив, що заявником порушено вимоги статті 150 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, не додано документів, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. А отже, з поданої заяви не випливає виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, оскільки строк кредитування визначено сторонами до 18.09.2026

Також суд зазначає, що Господарський процесуальний кодекс України передбачає можливість задоволення заяви про видачу судового наказу лише за умови безспірності вимог, відповідно заявник, крім іншого, має додати документи, що вказують на правильність та безспірність грошових сум.

Судовий наказ може бути видано за наявності відповідного договору, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне виконання сторонами умов договору; заявником мають бути обґрунтовані свої вимоги та додані документи, що вказують на правильність і безспірність здійснених розрахунків.

За приписами частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 154 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

За наведених обставин, враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову Акціонерному товариству «Перший Український міжнародний банк» у видачі судового наказу про стягнення з фізичної особи-підприємця Горовенко Тетяни Василівни заборгованості за кредитним договором «Кредит всеБІЗНЕС» №95 від 18.09.2023 у розмірі 128 523,00 грн.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 21, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (частина 1 статті 153 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (частина 2 статті 152 Господарського процесуального кодексу України).

На підставі викладеного, керуючись статтями 152-154, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити Акціонерному товариству «Перший Український міжнародний банк» у видачі судового наказу за грошовими вимогами до фізичної особи-підприємця Горовенко Тетяни Василівни про стягнення заборгованості за кредитним договором «Кредит всеБІЗНЕС» №95 від 18.09.2023 у розмірі 128 523,00 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і протягом десяти днів може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя О.І.Кучеренко