УХВАЛА

20 лютого 2024 року

м. Київ

cправа № 914/930/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Могил С.К. - головуючий (доповідач), Волковицька Н.О., Случ О.В.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Головного управління Держгеокадастру у Львівській області

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 08.01.2024

та рішення Господарського суду Львівської області від 09.10.2023

у справі № 914/930/23

за позовом Заступника керівника Львівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Львівської обласної державної адміністрації

до Сокальської міської ради Львівської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Військова частина НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 )

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Головне управління Держгеокадастру у Львівській області

про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

До Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 06.02.2024 надійшла касаційна скарга Головного управління Держгеокадастру у Львівській області на постанову Західного апеляційного господарського суду від 08.01.2024 (повний текст складено 15.01.2024) та на рішення Господарського суду Львівської області від 09.10.2023 у справі № 914/930/23.

Відповідно до протоколу передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 06.02.2024 вказану касаційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: Могил С.К. - головуючий (доповідач), Волковицька Н.О., Случ О.В.

Крім того, 15.02.2024 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшли заперечення Львівської обласної прокуратури проти відкриття касаційного провадження у справі № 914/930/23.

Здійснивши перевірку матеріалів касаційної скарги на відповідність вимогам Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках ? на касаційне оскарження судового рішення.

Аналогічне положення викладено у ч. 1 ст. 17 ГПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п?ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, передбачених підпунктами "а"-"г" цієї норми.

У ч. 5 ст. 12 ГПК України зазначено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом ч. 7 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

У позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна (п. 2 ч. 1 ст. 163 ГПК України).

Згідно із ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2023 встановлено у розмірі 2 684 грн.

У цій справі предметом поданого у 2023 році позову є вимога про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Як вбачається з автоматизованої системи документообігу суду КП «ДСС», згідно з текстом позовної заяви заступником керівника Львівської обласної прокуратури ціну спірної земельної ділянки визначено у розмірі 19 128,18 грн, з посиланням на витяг № НВ-023 від 02.03.2023 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок.

Отже, ціна позову у цій справі є меншою 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 грн х 100 = 268 400 грн станом на 01.01.2023), а відтак у розумінні наведених положень ГПК України ця справа є малозначною справою та не підлягає касаційному оскарженню.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України передбачено випадки наявності підстав для перегляду у касаційному порядку малозначних справ та справ з ціною позову, що не перевищує п?ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

При цьому учасники судового процесу мають розуміти, що визначені пп. "а" ? "г" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань. Тягар доказування наявності цих випадків покладається на скаржника.

У поданій Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області у цій справі касаційній скарзі не наведено обґрунтування випадків, передбачених пп. "а" - "г" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, за яких судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, може бути переглянуто у касаційному порядку.

З викладених у касаційній скарзі доводів вбачається, що скаржник вважає, що оскаржувані рішення прийняті без урахування позицій Верховного Суду у подібних правовідносинах, а також посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права та не погоджується із здійсненою ними оцінкою доказів, проте не наводить обґрунтування виключних випадків визначених пп. "а" - "г" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, може бути переглянуто у касаційному порядку.

Тож викладені у касаційній скарзі доводи, не можуть розцінюватись Судом як виключний випадок для касаційного перегляду справи у розумінні ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Як визначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" (заява № 24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг (п. 27). Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу. Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" [рішення від 28 травня 1985 року у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" (пункт 57)].

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява № 21920/93, п. 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на викладене, ураховуючи заперечення Львівської обласної прокуратури, та зважаючи на те, що з матеріалів касаційної скарги не вбачається, а скаржником не обґрунтовано випадків, зазначених у пп. "а"-"г" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Львівській області на постанову Західного апеляційного господарського суду від 08.01.2024 та на рішення Господарського суду Львівської області від 09.10.2023 у справі № 914/930/23 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 293 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 163, 234, 287, 293 ГПК України, Суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Львівській області на постанову Західного апеляційного господарського суду від 08.01.2024 та на рішення Господарського суду Львівської області від 09.10.2023 у справі № 914/930/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя Могил С.К.

Судді: Волковицька Н.О.

Случ О.В.