ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

07.02.2024 Справа № 914/2127/23

Господарський суд Львівської області, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали заяви Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк», м. Київ, про грошові вимоги до боржника ОСОБА_1 в сумі 79474341,04 грн.

у справі за заявою: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

про: відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

Суддя Артимович В.М.,

секретар судового засідання Лабай Х.А.

За участю представників:

від боржника: не з`явився;

керуючий реструктуризацією: Рісна Ю.Б.

від ПрАТ «Артор»: не з`явився;

від ПАТ АБ «Укргазбанк»: Шищак І.

від ОСОБА_2 : не з`явився.

вільний слухач: ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Львівської області перебуває справа за заявою ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ).

23.11.2023 від Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла заява з кредиторськими вимогами до боржника в сумі 79474341,04 грн.

11.12.2023 від Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» на розгляд Господарського суду Львівської області надійшли уточнення до заяви з кредиторськими вимогами, у яких просить визнати вимоги кредитора в сумі 83364257,55 грн.

24.01.2024 від Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» на розгляд Господарського суду Львівської області надійшли уточнення до заяви з кредиторськими вимогами, у яких просить визнати вимоги кредитора в сумі 83166799,80 грн.

06.02.2024 від керуючого реструктуризацією арбітражного керуючого Рісної Ю.Б. надійшло повідомлення про наслідки розгляду заяви ПАТ АБ «Укргазбанк» з кредиторськими вимогами (уточненої), у якому повідомляє про визнання грошових вимог в частині 17872271,62 грн суми заборгованості за кредитом, 4657206,37 грн суми заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом, 3889916,51 грн пені, 3441,00 грн судових витрат згідно рішення Галицького районного суду м. Львова від 26.04.2016 у справі № 461/12223/14-ц та 5368,00 грн суми судового збору, сплаченого за подання заяви з кредиторськими вимогами.

Суд, проаналізувавши матеріали та з`ясувавши обставини справи, повно, всебічно і об`єктивно оцінивши докази, дійшов висновку, що грошові вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» слід визнати частково, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на матеріали справи, враховуючи уточнення до заяви банку з кредиторськими вимогами до боржника, ПАТ АБ «Укргазбанк» просить визнати вимоги до боржника та включити їх до реєстру вимог кредиторів (конкурсні вимоги) на загальну суму 83166799,80 грн., з яких: 17872271,62 грн - заборгованість по кредиту прострочена; 23376040,48 грн - заборгованість за процентах прострочена; 19588009,79 грн - заборгованість по пені за несвоєчасну сплату кредиту; 15544617,80 грн - заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів; 2887134,60 грн - заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3 % річних); 3889916,51 грн - пеня, задоволена до стягнення рішенням Галицького районного суду м. Львова від 26.04.2016; 3441,00 грн - судовий збір, задоволений до стягнення рішенням Галицького районного суду м. Львова від 26.04.2016 та 5368,00 грн - судовий збір за подання цієї заяви.

Керуючим реструктуризацією грошові вимоги Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» до боржника визнаються частково з підстав, зазначених у повідомленнях щодо розгляду заяви з кредиторськими вимогами ПАТ АБ «Укргазбанк» (з врахуванням уточнень до такої заяви).

Як вбачається з матеріалів справи, 14.06.2006 між ПАТ АБ «Укргазбанк» (банк) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено кредитний договір № 1 (надалі кредитний договір), відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит на суму 500000,00 тисяч доларів США, з 14 червня 2006 року по 14 червня 2013 року із сплатою процентів за користування кредитом виходячи із 12,5% річних.

Згідно з умовами кредитного договору позичальник повинен використати кредит на зазначені у даному договорі цілі та повернути кредит у сумі та термін обумовлений у даному договорі, сплачувати проценти за користування кредитом щомісячно, виходячи з 12,5% на визначений у договорі рахунок, не пізніше останнього банківського дня місяця, а також в день закінчення строку, на який видано кредит, у разі виникнення простроченої заборгованості за простроченим кредитом сплачувати пеню за користування кредитом виходячи з процентної ставки, встановленої даним договором, сплатити банку заборгованість за кредитним договором шляхом внесення готівки в касу шляхом безготівкових переказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 вказаної статті до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави («позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За умовами п. 3.3.2. кредитного договору позичальник зобовязується сплачувати проценти за користування кредитом щомісячно, не пізніше останнього дня місяця, а також в день закінчення строку, на який надано кредит.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором щодо сплати основного боргу, процентів, банк звернувся до Галицького районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_1 , за результатами розгляду якого судом ухвалено рішення від 26.04.2016 у справі № 461/12223/14-ц, яким позовні вимоги банку задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 624957,78 доларів США та 3889916,51 грн пені; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» 3441,00 грн судового збору.

Вказане рішення суду набрало законної сили, але не виконано боржником станом на дату відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.12.2019 у справі № 910/6356/19).

Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Таким чином, рішенням Галицького районного суду м. Львова від 26.04.2016 у справі № 461/12223/14-ц визначено розмір заборгованості по тілу кредиту, процентах, штрафних санкціях за несвоєчасне погашення кредиту та сплати процентів, які мають бути сплачені банку.

Судом встановлено, що даним рішенням суду визначено загальну заборгованість ОСОБА_1 перед банком станом на 24.10.2014 в сумі 624957,78 доларів США та 3889916,51 грн пені.

Враховуючи, що у даній справі приймають участь ті ж самі сторони, факти встановлені у рішенні Галицького районного суду м. Львова від 26.04.2016 у справі № 461/12223/14-ц є преюдиційними, а тому обставини щодо встановлення факту заборгованості по кредитному договору у межах розгляду даної заяви з грошовими вимогами до боржника не потребують доказування.

Таким чином, у зв`язку із наявністю судового рішення про стягнення коштів за кредитним договором, правовідносини між сторонами врегульовуються уже не умовами кредитного договору, а наявними судовими рішеннями.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом у рішенні Галицького районного суду м. Львова від 26.04.2016 у справі № 461/12223/14-ц прострочена заборгованість заявника по кредиту перед банком становить 624957,78 доларів США (заборгованість за тілом кредиту та відсотками за користування кредитними коштами).

У ч. 2 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті України. Якщо зобов`язання боржника визначені в іноземній валюті, то склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника.

З огляду на матеріали справи, заява Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» з кредиторськими вимогами до боржника датована та подана на розгляд до Господарського суду Львівської області 21.11.2023. Таким чином, склад і розмір грошових вимог кредитора визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України станом на 21.11.2023 (36,0496 грн. за 1 долар США).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що слід визнати грошові вимоги до боржника в частині заборгованості боржника ОСОБА_1 перед заявником щодо заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитом в сумі 624957,78 доларів США, що еквівалентно 22529477,99 грн (за курсом НБУ станом на 21.11.2023 за 1 долар США - 36,0496 грн.), пені в сумі 3889916,51 грн, 3441,00 грн судових витрат згідно із рішенням Галицького районного суду м. Львова від 26.04.2016 у справі № 461/12223/14-ц.

Щодо нарахованих заявником процентів за користування кредитними коштами в сумі 519252,20 доларів США, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Слід зазначити, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2019 р. № 175/4753/15-ц).

Таким чином, у даній справі вимоги банку про стягнення процентів за користування кредитом після звернення з відповідною позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та не підлягають до задоволення.

Банком також у прохальній частині заяви з кредиторськими вимогами (з врахуванням всіх уточнень) заявлено вимогу в сумі 2887134,60 грн (80087,84 доларів США) заборгованості за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3 % річних).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що у ст. 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц).

Згідно із ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, стаття 599 цього кодексу передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України свідчить, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за час прострочення. (Висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц).

З огляду на викладене, судовим рішенням фактично тільки фіксується належна до стягнення сума боргу, однак, наявність такого рішення не припиняє грошових зобов`язань відповідача та не позбавляє позивача права на отримання передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України сум.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, від 05.04.2023 у справі №910/4518/16).

Керуючим реструктуризацією у цій справі арбітражним керуючим Рісною Ю.Б. у повідомленні про наслідки розгляду заяви з кредиторськими вимогами Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» зазначено про застосування строку позовної давності щодо нарахованих ПАТ АБ «Укргазбанк» трьох відсотків річних за несвоєчасне погашення кредиту та процентів, у зв`язку з чим грошові вимоги в цій частині керуючим реструктуризацією не визнаються.

Кредитор має право на отримання сум, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.

Разом з тим, главою 19 Цивільного кодексу України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( ст. 257 Цивільного кодексу України).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 цієї Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року за заявою № 23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 Цивільного кодексу України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову, якщо основне зобов`язання боржником не виконано. Близька за змістом правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц та у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.08.2020 у справі № 910/10225/18, від 10.04.2018 у справі № 910/16945/14, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17, від 16.11.2018 у справі № 918/117/18, від 30.01.2019 у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18, від 22.10.2020р.у справі 3904/4105/18.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за несвоєчасне погашення кредиту (3% річних), який долучено ПАТ АБ «Укргазбанк» до заяви з кредиторськими вимогами до боржника, заявником нараховано три відсотки річних на суму заборгованості по кредиту за період з 01.03.2017 по 01.01.2020 та на суму заборгованості по процентах за користування кредитом за період з 01.03.2017 по 28.02.2020. Як встановлено судом, заява з кредиторськими вимогами до ОСОБА_1 подана ПАТ АБ «Украгазбанк» 21.11.2023.

З огляду на викладене, враховуючи наведені положення законодавства, заявником заявлено вимогу про стягнення з боржника 3 % річних поза межами трирічного строку позовної давності, тому грошові вимоги до боржника в цій частині не підлягають визнанню.

Щодо заявленої вимоги в прохальній частині заяви з кредиторськими вимогами (з врахуванням уточнень до такої заяви) про стягнення пені за несвоєчасну сплату кредиту в сумі 19588009,79 грн та пені за несвоєчасну сплату процентів в сумі 15544617,80 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 5.3. кредитного договору за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, позичальник зобов`язується сплатити банку пеню в розмірі 0,1% від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення платежу від дня виникнення такої прострочки до повного погашення заборгованості, але в межах строків позовної давності.

Як вбачається з розрахунку заборгованості по пені, який долучено ПАТ АБ «Укргазбанк» до заяви з кредиторськими вимогами до боржника, заявником нараховано пеню за несвоєчасну сплату процентів на суму заборгованості по кредиту за період з 01.03.2017 по 01.01.2020 та на суму заборгованості по процентах за користування кредитом за період з 01.03.2017 по 28.02.2020.

Судом встановлено, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 26.04.2016 у справі № 461/12223/14-ц позовні вимоги банку задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 624957,78 доларів США та 3889916,51 грн пені; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» 3441,00 грн судового збору.

Як вже зазначалося, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Тому наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування, у тому числі, пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

Таким чином, вимоги банку про стягнення пені, нарахованої за умовами кредитного договору після звернення з відповідною позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та не підлягають до задоволення.

Керуючим реструктуризацією у цій справі арбітражним керуючим Рісною Ю.Б. у повідомленні про наслідки розгляду заяви з кредиторськими вимогами Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» зазначено про застосування строку позовної давності щодо нарахованої ПАТ АБ «Укргазбанк» пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів, у зв`язку з чим грошові вимоги в цій частині керуючим реструктуризацією не визнаються.

Так, у п. 5.8. кредитного договору сторони обумовили, що строк позовної давності за цим договором встановлюється в три роки, в тому числі вимоги по поверненню: процентів за користування кредитом та суму заборгованості по кредиту з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, пені за несвоєчасну сплату процентів та кредиту, штрафів та всіх видатків, понесених банком під час виконання умов цього договору.

Заява з кредиторськими вимогами до ОСОБА_1 подана ПАТ АБ «Украгазбанк» 21.11.2023.

Однак, суд зазначає, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц).

Згідно ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства грошове зобов`язання (борг) - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов`язань боржника, у тому числі зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров`ю громадян, зобов`язання з виплати авторської винагороди, зобов`язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) розмір грошових зобов`язань визначається на день подання до господарського суду такої заяви.

Згідно з ч. 4 ст. 133 Кодексу України з процедур банкрутства вимоги кредиторів, включені до реєстру вимог кредиторів, задовольняються у такій черговості: у першу чергу задовольняються вимоги до боржника щодо виплати заборгованості із заробітної плати працівникам, які перебувають/перебували у трудових відносинах із боржником, сплати аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; у другу чергу задовольняються вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) та проводяться розрахунки з іншими кредиторами; у третю чергу сплачуються неустойки (штраф, пеня), внесені до реєстру вимог кредиторів.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Відповідно до ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13, ст. 74 ГПК України).

З огляду на викладене, дослідивши матеріали справи, беручи до уваги повідомлення керуючого реструктуризацією про результати розгляду кредиторської заяви, суд дійшов висновку, що грошові вимоги Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» слід визнати в сумі 26422835,50 грн.

Витрати, пов`язані з провадженням у справі про неплатоспроможність (витрати на оплату судового збору, сплату винагороди і відшкодування витрат арбітражного керуючого, пов`язаних з виконанням ним своїх повноважень, оплату послуг спеціалістів для проведення оцінки майнових об`єктів, що підлягають продажу), відшкодовуються у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів (ч. 2 ст. 133 Кодексу України з процедур банкрутства).

Витрати на оплату судового збору в сумі 5368,00 грн. покладаються на боржника та відшкодовуються у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів.

Керуючись ст. ст. 2, 45, 122, 133 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Грошові вимоги (з врахуванням уточнень до заяви з кредиторськими вимогами) Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» (03087, м. Київ, вул. Єреванська, 1; ідентифікаційний код 23697280) визнати частково в сумі 26422835,50 грн, які підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), з яких: 22532918,99 грн (заборгованість) друга черга, 3889916,51 грн третя черга.

2. Решта грошових вимог відхилити.

3. Витрати на оплату судового збору в розмірі 5368,00 грн. покласти на боржника, які підлягають відшкодуванню у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів.

4. Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 235 ГПК України.

5. Ухвала може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію у справі, що розглядається - lv.arbitr.gov.ua/sud5015/.

Повний текст ухвали складено 16.02.2024.

Суддя Артимович В.М.