ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.02.2024р. Справа №905/1602/23

Господарський суд Донецької області у складі судді Зекунова Е.В., за участі секретаря судового засідання Кухтик С.Ю., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи:

за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ОТП ЛІЗИНГ" ()

до відповідача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АГРОФІРМА "СЛАВ-АГРО" ()

про стягнення 347 726,73 грн. -

Представники сторін:

Від позивача: Сімонова Є.О. адвокат (в режимі відеоконференції)

Від відповідача: Мінаєв Д.Д. адвокат (в режимі відеоконференції)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ТОВАРИСТВО ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ОТП ЛІЗИНГ" звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АГРОФІРМА "СЛАВ-АГРО" про стягнення заборгованості за Договором фінансового лізингу №12549-SME-FL від 27.01.2022 в розмірі 347 726,73 грн.

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.12.2023 для розгляду даної справи визначено суддю Зекунова Е.В.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 11.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1602/23, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 10.01.2024 року об 11:00 год., зал судового засідання № 412.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 08.01.2024 задоволено клопотання представника позивача про проведення судового засідання 10.01.2024 об 11:00год., в режимі відеоконференції. У зв`язку з оголошення повітряної тривоги, судове засідання в режимі відеоконференції провести не вдалося.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 10.01.2024 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 07.02.2024 року об 11:30 год. зал судового засідання № 104а.

24.01.2024 року, на електронну пошту суду, надійшло клопотання представника відповідача адвоката Мінаєва Д.Д. про надіслання копії позовної заяви з додатками у справі №905/1602/23 на електронну адресу представника Відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 або надати можливість ознайомитись з матеріалами справами.

Відповідно до ч.6 ст.6 ГПК України та пункту 10 Положення про ЄСІТС адвокати з 18.10.2023 (набрання чинності змінами ГПК України щодо обов`язкової реєстрації електронних кабінетів в ЄСІТС усіма юридичними особами) повинні зареєструвати свою офіційну електронну адресу в ЄСІТС в обов`язковому порядку. Отже, з цього часу він має подавати усі процесуальні документи до Господарського суду виключно: 1) або в письмовій формі; 2) або в електронному вигляді з використанням сервісу "Електронний суд", розміщеного за посиланням: https://cabinet.court.gov.ua/login, з попередньою реєстрацією офіційної електронної адреси (електронного кабінету) та з використанням власного електронного підпису.

Таким чином, на сьогодні чинне процесуальне законодавство не передбачає інших способу та форми звернення до суду, ніж ті, що зазначені вище.

31.01.2024 року до суду, через підсистему «Електронний суд», надійшло клопотання представника відповідача адвоката Мінаєва Д.Д. про надіслання копії позовної заяви з додатками у справі №905/1602/23 на електронну адресу представника Відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 або надання можливості ознайомитись з матеріалами справами через систему «Електронний суд».

На вказане клопотання, суд зазначає, що положеннями Господарського процесуального кодексу України не передбачено обов`язку суду направляти на адресу відповідача позовну заяву з додатками, проте представнику відповідача надано можливість ознайомитись з матеріалами справами через систему «Електронний суд».

06.02.2024 через підсистему «Електронний суд», надійшов відзив на позовну заяву, підписаний представником відповідача адвокатом Мінаєвим Д.Д.

З його змісту вбачається, що відповідач просить суд: поновити строк для подання відзиву у справі №905/1602/23 та відмовити в задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Слав-Агро» про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу №12549-SME-FL від "27" січня 2022 року в сумі 347 726,73 грн. в повному обсязі.

Відповідно до ст.ст. 118, 119 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Питання щодо поновлення та продовження процесуальних строків урегульовано нормами статті 119 ГПК України, згідно із частиною 1 якої суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч. 4 ст. 119 ГПК України передбачено, що одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заяви, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

У розумінні статті 86 ГПК України питання про поважність причин пропуску процесуального строку вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 13 Господарського процесуального кодексу України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Представник позивача, у судовому засіданні 07.02.2024 року, заперечень стосовно задоволення вказаного клопотання не висловив.

З огляду на зазначене, враховуючи визначену законом необхідність сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними своїх процесуальних прав, вважає за можливе поновити відповідачу строк на подання відзиву, поданий відповідачем 06.02.2024 року відзив на позовну заяву залучається до матеріалів справи.

Положеннями ч.3 ст.201 ГПК України передбачено, що з оголошення головуючим судового засідання відкритим розпочинається розгляд справи по суті.

За клопотанням учасника справи головуючий роз`яснює йому права та обов`язки, крім випадків, коли учасника справи представляє адвокат (ст.205 ГПК України).

У судовому засіданні, після початку розгляду справи №905/1602/23 по суті, представником відповідача адвокатом Мінаєвим Д.Д. заявлено усне клопотання про повернення справи на стадію підготовчого провадження з метою надання відзиву на позовну заяву та про відвід судді Зекунова Е.В.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст.169 ГПК України заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, або на вимогу суду заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Частиною 3 ст.38 ГПК України визначено, що відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Враховуючи відсутність письмово оформленого клопотання представника відповідача адвоката Мінаєва Д.Д. про відвід, судом заявлене клопотання залишено без розгляду, що доведено до відома сторін у судовому засіданні 07.02.2024 року.

Щодо усного клопотання повернення на стадію підготовчого провадження з метою надання відзиву на позовну заяву, суд зазначає наступне:

Нормами ГПК України не передбачено підстав, за яких є можливим повернення до підготовчого провадження на стадії судового розгляду справи, після закриття підготовчого провадження.

Суд звертає увагу відповідача на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 05.10.2022 у справі №204/6085/20, в якій зазначено, що відповідно до практики Верховного Суду, суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження.

Разом з тим такі обставини мають бути вагомими, оскільки можливість повернення до стадії підготовчого провадження з будь-яких підстав нівелює саме значення стадій господарського процесу: як підготовчого провадження, так і стадії розгляду справи по суті.

У даному випадку судом не встановлено поважних підстав та обставин для повернення до стадії підготовчого провадження, враховуючи що відзив долучено до матеріалів справи.

07.02.2024 до Господарського суду Донецької області, через підсистему «Електронний суд», надійшла заява представника відповідача адвоката Мінаєва Д.Д. про участь у судовому засіданні 07.02.2024 у справі №905/1602/23 в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 09.02.2024 задоволено клопотання представника відповідача про проведення судового засідання 07.02.2024 об 11:30год., в режимі відеоконференції.

Представники сторін, на підстав ухвал суду, брали участь у судовому засіданні 07.02.2024 в режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду.

Щодо повідомлення відповідача про розгляд справи.

Як зазначено в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, юридичною адресою відповідача є: 84186, ДОНЕЦЬКА ОБЛ., СЛОВ`ЯНСЬКИЙ Р-Н, СЕЛО РАЙ-ОЛЕКСАНДРІВКА, ВУЛИЦЯ ШКІЛЬНА, БУДИНОК 2 А.

Судом були вчинені всі належні дії для своєчасного повідомлення відповідача про розгляд даної справи. Ухвала суду про відкриття провадження у справі була надіслана відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення на його юридичну адресу вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Однак поштові відправлення (ухвала про відкриття провадження у справ та ухвала за результатами підготовчого засідання) були повернуті до суду відділенням поштового зв`язку з відміткою «адресат відсутній за адресою».

За даними сайту «Укрпошти», поштове відділення 84186 (відділення відповідача), обслуговується пересувним відділенням поштового зв`язку, перелік основних послуг: Укрпошта Стандарт, Оформлення передплати, Доставка за межі України, Комунальні та інші платежі, Виплата післяплати.

Згідно з частиною 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, в тому числі, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (пункт 5).

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 ГПК України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвал суду.

Суд зауважує, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб, якщо воно не співпадає з її офіційним зареєстрованим місцезнаходженням.

Також, суд зазначає, що відповідачем не внесено змін щодо своїх відомостей про реєстрацію (місцезнаходження).

Водночас, законодавство України, в тому числі ГПК, не зобов`язує й сторону у справі, зокрема позивача, з`ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її офіційним зареєстрованим місцезнаходженням) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання ухвали суду у даній справі відповідачем та повернення її копії до суду з відповідною відміткою є наслідком діяння (бездіяльності) відповідача щодо її належного отримання, тобто його власною волею.

Крім того, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку суду, а тому не може свідчити про неправомірність його дій (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2022 року у справі № 910/1730/22 Верховний Суд зробив висновок, що якщо судове рішення направлено судом за поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про прийняття певного рішення суду. Господарського процесуального кодексу України не передбачено обов`язку суду повторно направляти на адреси учасників справи процесуальні документи, які раніше вже повернулися до суду з відміткою про неможливість вручення.

Також необхідно зазначити, що за змістом ст.2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Ухвала, якою було відкрито провадження у даній справі та запропоновано відповідачу надати до суду відзив на позов, та ухвала про закриття підготовчого засідання були оприлюднені на офіційному веб-порталі судової влади України. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Відповідно до частини 5 статті 6 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням ЄСІТС, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (далі - ЄСІТС).

Частиною 6 цієї статті у редакції, яка набрала чинності з 18.10.2023, адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в ЄСІТС в обов`язковому порядку. Інші особи (це, зокрема, фізичні особи, у тому числі фізичні особи-підприємці) реєструють такі кабінети в добровільному порядку. Процесуальні наслідки, передбачені цим Кодексом у разі звернення до суду з документом особи, яка відповідно до цієї частини зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються судом також у випадках, якщо інтереси такої особи у справі представляє адвокат.

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АГРОФІРМА "СЛАВ-АГРО" є юридичною особою, а тому повинно було зареєструвати свій електронний кабінет в ЄСІТС, що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку.

Клопотання представника відповідача адвоката Мінаєва Д.Д., через систему «Електронний кабінет» було подано до суду 31.01.2024. Отже, ТОВ "АГРОФІРМА "СЛАВ-АГРО", на час звернення із цим клопотанням, вже зобов`язано було зареєструвати свій електронний кабінет в ЄСІТС.

Проте, як з`ясовано судом, станом на дату винесення рішення у Товариства відсутній зареєстрований електронний кабінет в ЄСІТС.

Враховуючи вищевикладене, судом було вжито всіх можливих заходів для належного повідомлення відповідача про розгляд справи №905/1602/23.

Згідно із ст.2 Господарського процесуального кодексу України однією із засад господарського судочинства є розумність строків розгляду справи.

З огляду на те, що під час розгляду справи судом було створено сторонам необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених статтями 42, 46 ГПК України, зважаючи на наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

27 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП ЛІЗИНГ» (надалі - ТОВ «ОТП ЛІЗИНГ», Позивач, Лізингодавець) та ТОВАРИСТВОМ 3 ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АГРОФІРМА "СЛАВ-АГРО" (надалі - ТОВ «Агрофірма «Слав-Агро» (далі Відповідач, Лізингоодержувач) було укладено Договір фінансового лізингу № 12549-SME-FL (надалі - Договір фінансового лізингу)

Договір фінансового лізингу складається із Загальних умов до договору фінансового лізингу (надалі - «Загальні Умови»), які є невід`ємною та публічною частиною письмового договору фінансового лізингу, в розумінні статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також Індивідуальної частини Договору фінансового лізингу (надалі -«Індивідуальна Частина»), яка укладається в письмовій формі, та підписується уповноваженими представниками Сторін.

Загальні Умови знаходяться в загальному доступі та розміщені на офіційному сайті Позивача за адресою: https://otpleasing.com.ua/agro-auto-fabrica/ та https://otpleasing.com.ua/passenger-car/.

Згідно з пунктом 4.1. Загальних Умов, на умовах Договору, Лізингодавець зобов`язується набути у власність Лізингодавця і передати на умовах фінансового лізингу у тимчасове володіння та користування майно (надалі - «Об`єкт Лізингу»), а Лізингоодержувач зобов`язується прийняти Об`єкт Лізингу та сплачувати лізингові платежі, та інші платежі згідно з умовами Договору.

У відповідності до положень Договору фінансового лізингу та специфікації Предметом лізингу є: Екскаватор Навантажувач JCB 4СХ SITEMASTER 1 (одна) одиниця.

31 січня 2022 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору фінансового лізингу (надалі - «Додаткова угода № 1») в якій було уточнено вартість Об`єкту лізингу та встановлено графік лізингових платежів.

Пунктом 5.1. Загальних Умов встановлено, що приймання Лізингоодержувачем Об`єкта Лізингу в лізинг оформляється шляхом складання Акту Приймання-Передачі, що підтверджує якість, комплектність, справність, належний стан Об`єкта Лізингу 1 відповідність Об`єкта лізингу техніко-економічним показникам, встановленим Лізингоодержувачем, умовам і специфікаціям та умовам Договору.

ТОВ «ОТП ЛІЗИНГ» належним чином виконало свої зобов`язання за Договором фінансового лізингу, зокрема, придбало та передало Лізингоодержувачу в платне володіння та користування Об`єкт лізингу - Екскаватор Навантажувач JCB 4СХ SITEMASTER, що підтверджується Актом приймання-передачі до Договору фінансового лізингу від « 31» січня 2021 року

02 вересня 2022 року між Позивачем та Лізингоодержувачем укладено Додаткову угоду № 2 до Договору фінансового лізингу (надалі - Додаткова угода № 2), відповідно до умов якої Лізингоодержувач визнав суму заборгованості, яка існувала станом на день укладення даної Додаткової угоди

Тобто, у Додатковій угоді № 2, Лізингоодержувач визнав заборгованість станом на 02.09.2022 року у розмірі 396 062,19 гривень та Сторони узгодили новий графік зі сплати лізингових платежів, який відображається у Додатку № 1 до Додаткової угоди №2.

Договір та додаткові угоди №1 та №2, Акт приймання-передачі від 31.01 2021 підписані уповноваженими особами сторін без зауважень та заперечень.

Відповідач припинив виконувати зобов`язання з оплати лізингових платежів починаючи з березня 2023 року, внаслідок чого за період з 25 березня 2023 року утворилася заборгованість в розмірі 347 726,73 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за Договором фінансового лізингу та банківською випискою №031-03-3/330 від 21.11.2023 року.

20 жовтня 2023 року Позивач надіслав Відповідачу повідомлення № 642/10/23-ю, яким сповістив ТОВ «Агрофірма «Слав-Агро», що Договір фінансового лізингу, укладений між Відповідачем та Позивачем, вважається розірваним з 30 жовтня 2023 року, а також вимагав протягом 10 (десяти) робочих днів з дня припинення (розірвання) Договору фінансового лізингу повернути Об`єкт лізингу Лізингодавцю.

10 листопада 2023 року Предмет Лізингу був вилучений у ТОВ «Агрофірма «Слав-Агро», у зв`язку з цим Позивач відкоригував суму заборгованості на залишкову (несплачену) суму вартості Предмета Лізингу, яка становить 2 326 620,86 грн. Внаслідок перерахунку, станом на 17.11. 2023 заборгованість ТОВ «Агрофірма «Слав-Агро» перед ТОВ «ОТП ЛІЗИНГ» складає 347 726,73 грн.

Вважаючи порушеним своє право, ТОВ «ОТП ЛІЗИНГ» звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з ТОВ "АГРОФІРМА "СЛАВ-АГРО" заборгованості за Договором фінансового лізингу № 12549-SME-FL від 27.01.2022 у загальному розмірі 347 726,73 грн.

Доводи Відповідача.

Відповідач у поданому до суду відзиві заперечує проти позову, вважає, що Позивачем безпідставно застосовано розірвання Договору лізингу в односторонньому порядку, не застосований позасудовий порядок врегулювання спору та відповідно відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Джерела права, акти їх застосування та мотиви, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного та Господарського кодексів України, Законом України «Про фінансовий лізинг» та умовами Договору № 12549-SME-FL від 27.01. 2022 року.

За своєю правовою природою, укладений між ТОВ «ОТП ЛІЗИНГ» та ТОВ «Агрофірма «Слав-Агро» Договір № 12549-SME-FL від 27.01.2022 - є Договором фінансового лізингу.

Відповідно до частини першої статті 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у шпродавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч. 4 ст. 17, п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про фінансовий лізинг», Лізингодавець має право відмовитися від договору фінансового лізингу та вимагати повернення об`єкта фінансового лізингу від Лізингоодержувача, якщо Лізингоодержувач не сплатив за договором фінансового лізингу лізинговий платіж частково або в повному обсязі та прострочення становить більше 60 (шістдесяти) календарних днів.

Згідно підпункту 9.1.1 пункту 9.1. Статті 9 Загальних Умов, кожна з наступних подій вважається істотним порушенням умов Договору Лізингоодержувачем (надалі - «Подія Невиконання Зобов`язання»), а саме якщо Лізингоодержувач не сплатив або неповністю сплатив Лізинговий Платіж або будь-який інший платіж за Договором в Дату Платежу.

Підпунктом 9.2.4. пункту 9.2. Статті 9 Загальних Умов передбачено, в будь-який час після настання Події Невиконання Зобов`язань, Лізингодавець за своїм рішенням, та без жодної шкоди для будь-яких інших прав Лізингодавця за Договором, може розірвати або відмовитись від Договору в односторонньому порядку з настанням наслідків передбачених пунктом 9.3. Загальних Умов, шляхом направлення Повідомлення про Відмову. Лізингоодержувач вважається повідомленим про відмову від Договору та його розірвання, якщо минуло шість робочих днів з дня, наступного за днем надсилання Лізингодавцем відповідного Повідомлення про Відмову на поштову адресу вказану Лізингоодержувачем в Індивідуальній частині Договору або в повідомленні про зміну адреси, та/або адресу електронної пошти Лізингоодержувача, зазначену в Індивідуальній частині Договору.

Підпунктом 14.1 пункту 14 Розділу І Індивідуальної частини Договору передбачено, що у разі настання Події Невиконання Зобов`язань, передбаченої підпунктом 9.1.1 Статті 9 Загальних Умов, Лізингодавець має право реалізувати своє право відмови від Договору, передбачене підпунктом 9.2.4 Загальних Умов, лише якщо невиконання (неналежне виконання) триває більше 60 (шістдесяти) днів.

В цьому ж випадку, Лізингодавець має право вимагати повернення Об`єкта Лізингу від Лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Стягнення за виконавчим написом нотаріуса провадиться в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Пунктом 9.3. Загальних Умов встановлено, що Лізингоодержувач зобов`язаний за свій рахунок передати Лізингодавцю Об`єкт Лізингу в місці та в строк визначений у Повідомленні про Відмову в порядку передбаченому пунктом 9.7 Загальних Умов та зобов`язаний впродовж 10 (десяти) Робочих Днів після дня одержання Повідомлення про Відмову в повному обсязі сплатити всю заборгованість за Договором, строк виконання якої настав в тому числі, несплаченої суми штрафних санкцій і відшкодування заподіяної шкоди, а також сплатити всі несплачені платежі за Договором, строк сплати яких настав до або в день розірвання Лізингодавцем Договору в розмірі вказаному у Повідомленні про Відмову. Сторони прийшли до згоди про те, що з моменту направлення Лізингодавцем Повідомлення про Відмову, строк погашення усієї чергової поточної заборгованості за Договором вважається таким, що настав.

У судовому засіданні встановлено, що ТОВ «ОТП ЛІЗИНГ» на виконання Договору фінансового лізингу, придбало та передало Лізингоодержувачу в платне володіння та користування Об`єкт лізингу - Екскаватор Навантажувач JCB 4СХ SITEMASTER, що підтверджується Актом приймання-передачі до Договору фінансового лізингу від « 31» січня 2021 року

02 вересня 2022 року між Позивачем та Лізингоодержувачем укладено Додаткову угоду №2 до Договору фінансового лізингу (надалі - Додаткова угода №2), якою Лізингоодержувач визнав заборгованість станом на 02.09.2022 року у розмірі 396 062,19 грн., та Сторони узгодили новий графік зі сплати лізингових платежів, відображений у Додатку №1 до Додаткової угоди №2.

Договір та додаткові угоди №1 та №2, Акт приймання-передачі від 31.01 2021 підписані уповноваженими особами сторін без зауважень та заперечень.

Відповідач припинив виконувати зобов`язання з оплати лізингових платежів починаючи з березня 2023 року, внаслідок чого за період з 25 березня 2023 року утворилася заборгованість в розмірі 347 726,73 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за Договором фінансового лізингу та банківською випискою №031-03-3/330 від 21.11.2023 року.

Оскільки Відповідач, більше ніж 60 днів, не виконував передбачені Договором фінансового лізингу зобов`язання по сплаті лізингових платежів, Позивач надіслав Відповідачу повідомлення № 642/10/23-ю від 20.10.2023 року, яким сповістив ТОВ «Агрофірма «Слав-Агро», що Договір фінансового лізингу, укладений між Відповідачем та Позивачем, вважається розірваним з « 30» жовтня 2023 року, а також вимагав протягом 10 (десяти) робочих днів з дня припинення (розірвання) Договору фінансового лізингу повернути Об`єкт лізингу Лізингодавцю за адресою: 08130, Київська область, Бучанський р-н, село Петропавлівська Боршагівка, вул. Озерна, 5.

Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, цей лист-вимога № 642/10/23-ю від 20.10.2023 отриманий представником ТОВ «Агрофірма «Слав-Агро» 01.11.2023.

10 листопада 2023 року Предмет Лізингу був вилучений у ТОВ «Агрофірма «Слав-Агро», у зв`язку з цим Позивач відкоригував суму заборгованості на залишкову (несплачену) суму вартості Предмета Лізингу, яка становить 2 326 620,86 гривень. Внаслідок цього перерахунку, станом на 17.11. 2023 заборгованість ТОВ «Агрофірма «Слав-Агро» перед ТОВ «ОТП ЛІЗИНГ» складає 347 726,73 грн.

Згідно з пунктом 8.1. Загальних Умов, Лізингоодержувач сплачує Лізингодавцю Лізингові Платежі, а також вартість послуг за організацію фінансування, відповідно до цих Загальних Умов та Графіку. Всі платежі за Договором виконуються у розмірі та у Дату Платежу, а також у спосіб та на умовах, вказаних для відповідного платежу у цих Загальних Умовах, індивідуальній частині Договору, відповідному Графіку, рахунках виставлених Лізингодавцем та інших Документах Лізингу, в залежності від випадку, та з урахування змін, що можуть відбуватись відповідно до положень Документів Лізингу.

Пунктом 11.1. Договору фінансового лізингу встановлено, що Лізингоодержувач сплачує Лізингодавцю Лізингові Платежі, а також вартість послуг за організацію фінансування, відповідно до Загальних Умов та Графіку, наведеному у Розділі 3 індивідуальної частини Договору.

Пунктом 11.2. Договору фінансового лізингу передбачено, шо всі такі платежі виконуються в розмірі та у Дату Платежу, а також у спосіб та на умовах, вказаних для відповідного платежу у Загальних Умовах, Графіку, рахунках виставлених Лізингодавцем та інших Документах Лізингу, в залежності від випадку, та з урахуванням змін, що можуть відбуватись відповідно до положень Документів Лізингу.

Таким чином, в Розділі 3 Договору фінансового лізингу (Індивідуальній частині) міститься Графік сплати лізингових платежів, із зазначенням дати сплати лізингових платежів, їх щомісячна сума, а також зазначається сума Відшкодування вартості Предмету лізингу та винагороди, які є складовими лізингового платежу.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами першою та другою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно з статтею 173 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до абзацу четвертого частини першої статті 174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору,а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічно, відповідно до частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Частинами першою та другою статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Не здійснюючи оплату лізингових платежів в строки та у сумах, передбачених Графіком, ТОВ «Агрофірма «Слав - Агро» порушило умови Договору фінансового лізингу та вимоги статей 526, 530, 806 ЦК України та статті 193 ГК України, що призвело до утворення заборгованості з боку Відповідача перед Позивачем, яка станом на 17.11. 2023 складає 347 726,73 грн.

Перевіривши графік сплати платежів узгоджений Сторонами у Додатку № 1 до Додаткової угоди № 2, платежі які, були сплачені ТОВ "АГРОФІРМА "СЛАВ-АГРО" згідно вказаного графіку, та також графік платежів по визнаній простроченій сумі заборгованості, який визнаний у Додатковій угоді № 2, суд дійшов висновку, що сума боргу Відповідача перед Позивачем у розмірі 347 726,73 грн. розрахована вірно.

Відповідачем не подано, ані обґрунтованих заперечень вимогам позивача, ані доказів сплати боргу, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про правомірність позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 347 726,73грн заборгованості з лізингових платежів.

Щодо доводів відповідача про безпідставне розірвання Договору лізингу в односторонньому порядку суд зазначає наступне.

Як вже було досліджено судом, підпунктом 9.1.1 пункту 9.1. Статті 9 Загальних Умов Договору фінансового лізингу № 12549-SME-FL, встановлено, що кожна з наступних подій вважається істотним порушенням умов Договору Лізингоодержувачем (надалі - «Подія Невиконання Зобов`язання»), а саме якщо Лізингоодержувач не сплатив або неповністю сплатив Лізинговий Платіж або будь-який інший платіж за Договором в Дату Платежу.

Підпунктом 9.2.4. пункту 9.2. Статті 9 Загальних Умов передбачено, в будь-який час після настання Події Невиконання Зобов`язань, Лізингодавець за своїм рішенням, та без жодної шкоди для будь-яких інших прав Лізингодавця за Договором, може розірвати або відмовитись від Договору в односторонньому порядку з настанням наслідків передбачених пунктом 9.3. Загальних Умов, шляхом направлення Повідомлення про Відмову. Лізингоодержувач вважається повідомленим про відмову від Договору та його розірвання, якщо минуло шість робочих днів з дня, наступного за днем надсилання Лізингодавцем відповідного Повідомлення про Відмову на поштову адресу вказану Лізингоодержувачем в Індивідуальній частині Договору або в повідомленні про зміну адреси, та/або адресу електронної пошти Лізингоодержувача, зазначену в Індивідуальній частині Договору.

Підпунктом 14.1 пункту 14 Розділу І Індивідуальної частини Договору передбачено, що у разі настання Події Невиконання Зобов`язань, передбаченої підпунктом 9.1.1 Статті 9 Загальних Умов, Лізингодавець має право реалізувати своє право відмови від Договору, передбачене підпунктом 9.2.4 Загальних Умов, лише якщо невиконання (неналежне виконання) триває більше 60 (шістдесяти) днів.

Судом встановлено, що 02 вересня 2022 року між Позивачем та Лізингоодержувачем було укладено Додаткову угоду № 2 до Договору фінансового лізингу (надалі - Додаткова угода № 2), відповідно до умов якої Лізингоодержувач визнав суму визнав заборгованість станом на 02.09.2022 року у розмірі 396 062,19 гривень. Сторони також узгодили новий графік зі сплати лізингових платежів, який відображається у Додатку № 1 до Додаткової угоди №2.

Договір та додаткові угоди №1 та №2, Акт приймання-передачі від 31.01 2021 підписані уповноваженими особами сторін без зауважень та заперечень.

Відповідач припинив виконувати зобов`язання з оплати лізингових платежів починаючи з березня 2023 року, внаслідок чого за період з 25 березня 2023 року утворилася заборгованість в розмірі 347 726,73 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за Договором фінансового лізингу та банківською випискою №031-03-3/330 від 21.11.2023 року.

20 жовтня 2023 року Позивач надіслав Відповідачу повідомлення № 642/10/23-ю, яким сповістив ТОВ «Агрофірма «Слав-Агро», що Договір фінансового лізингу, укладений між Відповідачем та Позивачем, вважається розірваним з 30 жовтня 2023 року, а також вимагав протягом 10 (десяти) робочих днів з дня припинення (розірвання) Договору фінансового лізингу повернути Об`єкт лізингу Лізингодавцю.

Стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює презумпцію правомірності правочину, зокрема, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Закріплена зазначеною статтею Цивільного кодексу України презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили; у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.01.2021 у справі №906/129/20.

У матеріалах справи відсутні докази визнання недійсними Договору фінансового лізингу № 12549-SME-FL чи окремих його положень, а також Додаткових угод до нього. Отже господарський суд у відповідності до ст.ст.76, 77 ГПК України приймає Договір фінансового лізингу № 12549-SME-FL як належний та допустимий доказ, умовами якого передбачено право Лізингодавця розірвати або відмовитись від Договору в односторонньому порядку, у разі несплати або неповної сплати Лізингових Платежів або будь-яких інших платежів за Договором в Дату Платежу, якщо невиконання (неналежне виконання) триває більше 60 (шістдесяти) днів.

Позивачем доведено, та не спростовано Відповідачем, що ТОВ "АГРОФІРМА "СЛАВ-АГРО" припинило виконувати зобов`язання з оплати лізингових платежів починаючи з березня 2023 року, внаслідок чого за період з 25 березня 2023 року у Лізингоодержувача утворилася заборгованість в розмірі 347 726,73 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за Договором фінансового лізингу та банківською випискою №031-03-3/330 від 21.11.2023 року.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що ТОВ «ОТП ЛІЗИНГ» розриваючи договір в односторонньому порядку, діяло в межах умов встановлених приписами Договору фінансового лізингу № 12549-SME-FL.

При цьому, суд звертає увагу, що у відповідності до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Предметом даного спору є стягнення заборгованості з Лізингоодержувача внаслідок порушення ним грошових зобов`язань, строк виконання яких настав. Матеріали справи не містять доказів наявності судового спору між ТОВ "АГРОФІРМА "СЛАВ-АГРО" та ТОВ «ОТП ЛІЗИНГ», тому суд вважає доведеним факт розірвання Договору фінансового лізингу № 12549-SME-FL.

Щодо доводів відповідача про не застосування позивачем позасудового порядку врегулювання спору, суд зазначає наступне.

Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02.06.2016 були внесені зміни до Основного закону, якими, серед іншого, стаття 124 була викладена в редакції, яка передбачає, що законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору. Відповідні зміни набули чинності 30.09.2016.

У свою чергу, 03.10.2016 парламентом було прийнято Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", тобто були прийняті нові процесуальні кодекси, які вступили в законну силу 15.12.2017.

Кореспондуючись зі статтею 124 Конституції України нормами ЦПК, ГПК та КАС України було встановлено, що позовна заява має містити, серед іншого, відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору (п. 6 ч. 3 ст. 162 ГПК України, п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, п. 6 ч. 5 ст. 160 КАС України), а відсутність доказів вжиття заходів досудового врегулювання спору у випадку, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом є підставою для повернення позовної заяви (п. 6 ч. 5 ст. 174 ГПК України, п. 7 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, п. 4 ч. 4 ст. 169 КАС України).

Таким чином, у випадках, які мають бути прямо передбачені законом, сторони повинні в обов`язковому порядку здійснити досудове врегулювання спору. Недотримання цієї вимоги має наслідком повернення позовної заяви.

Позиція Конституційного Суду України щодо обов`язкового досудового врегулювання спору.

Питання обов`язкового досудового врегулювання спору у 2002 році було предметом розгляду Конституційним Судом України у справі №1-2/2002. На момент розгляду КСУ відповідної справи стаття 136 Цивільного процесуального кодексу України передбачала як підставу для відмови у прийнятті заяв у цивільних справах недодержання особою, що звернулась до суду, "встановленого законом для даної категорії справ порядку попереднього позасудового вирішення справи", а стаття 63 Господарського процесуального кодексу України передбачала, що у випадках неподання доказів "вжиття заходів досудового врегулювання спору" позовна заява повертається без розгляду.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 09.07.2002 зазначив, що можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту, у тому числі досудового врегулювання спору.

Обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист.

Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист."

У 2016 році, надаючи висновок щодо відповідності законопроекту про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя), Конституційний Суд України у пункті 3.2.1. висновку зазначив, що закріплення в Конституції України положення щодо можливого визначення в законі обов`язкового досудового порядку врегулювання спору є додатковим засобом правового захисту особи, який не позбавляє її можливості надалі звернутися до суду.

Відповідно до статті 806 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України ) за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Аналогічне визначення договору лізингу міститься і у статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг».

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу.

Законі Закону України «Про фінансовий лізинг» прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок Лізингодавця, який заявляє вимогу про стягнення грошових зобов`язань строк виконання яких настав, спочатку звернутися до Лізингоодержувача, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю Лізингодавця звернутися до суду з вимогою про стягнення заборгованості.

Тому у контексті вказаних обставин справи, суд приходить до висновку, що у Законі України «Про фінансовий лізинг» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу стягнення боргу за Договором лізингу, тому особа яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до суду.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши умови договору, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 91, 129, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги - задовольнити повністю.

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АГРОФІРМА "СЛАВ-АГРО" (, місцезнаходження: 84186, Донецька обл., Слов`янський р-н, село Рай-Олександрівка, вул.Шкільна, буд. 2а) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ОТП ЛІЗИНГ» (, місцезнаходження: 01033, м.Київ, вул.Жилянська, 43) заборгованість за Договором фінансового лізингу №12549-SME-FL від 27.01.2022 року у розмірі 347 726,73 грн. та судові витрати у розмірі 5 215,90 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із статтею 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 16.02.2024.

Суддя Е.В. Зекунов