ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2024м. ДніпроСправа № 904/4974/23

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мілєвої І.В. за участю секретаря судового засідання Савенко В.А.

за позовом Фізичної особи-підприємця Дашкевич Христини Ярославівни, м.Рівне

до Приватного підприємства "Транслогістік", м.Дніпро

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Фізична особа-підприємець Мазурок Дмитро Михайлович, Рівненська область, м. Рівне

про стягнення 55 000,00 грн

Представники:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Алістратова О.І.;

від третьої особи: не з`явився;

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець Дашкевич Христина Ярославівна звернулась до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Приватного підприємства "Транслогістік" про стягнення 55 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем контракта-заявкии № 487 від 24.04.2023.

Господарський суд Дніпропетровської області ухвалою від 13.09.2023 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

25.09.2023 відповідач подав до суду відзив, в якому зазначив, що 24.04.2023 відповідач дійсно підписав контракт-заявку № 487 з ФОП Дашкевич Х.Я., проте з питань пов`язаних з організації вантажного перевезення був укладений більш економічно вигідний контракт-заявка з іншим автомобільним перевізником ФОП Мазурок Д.М., який в подальшому й здійснив міжнародне вантажне перевезення. Підписаний вже наступного дня, а саме 25.04.2023 договір №Т-00001288 між позивачем та відповідачем є загальним та не стосувався вантажного перевезення передбаченою заявкою від 24.04.2023. Зазначений договір укладався з метою подальшого постійного вантажного перевезення із складанням на кожне відповідне перевезення окремої заявки (п. 2.1. договору). Як вбачається з наданих доказів, що були долучені до позовної заяви, відсутні будь-які підтвердження дійсного виконання вантажного перевезення, акт здачі-приймання робіт підписаний в односторонньому порядку, відсутній рахунок, СMR містить відомості про ФОП Мазурок Д.М. Натомість у відповідача є наявні та підтверджуючі докази господарських правовідносин між ПП Транслогістік та ФОП Мазурок Д.М.: контракт-заявка від 24.04.2023№ 487; акт наданих послуг № 487 від 19.07.2023; рахунок № 487 від ФОП Мазурок Д.М. від 19.07.2023; платіжна інструкція № 12155 від 20.07.2023 на оплату рахунку № 487 від 19.07.2023; СМR з відміткою про Акт щодо наявності часткового пошкодження вантажу, згідно з яким вбачаються правовідносини замовника - ПП Транслогістік (експедитор) - ФОП Мазурок Д.М. (виконавець) - водій Гінсіцький Сергій. Оскільки господарські правовідносини склалися між ПП «Транслогістік» та ФОП Мазурок Д.М., що підтверджено належними доказами відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача. У зв`язку із чим відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

02.10.2023 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що після завершення перевезення, діючи вкрай недобросовісно, відповідач, оминаючи експедитора ФОП Дашкевич Х.Я., обманним шляхом спонукав бухгалтера перевізника поставити в графічному редакторі на ряді документів, а саме на рахунку-фактурі та акті надання послуг відображення підпису і печатки перевізника. При цьому, сам Мазурок Д.М. вказаних документів не підписував та печатки на них не проставляв. Більше того, своїм листом, направленим на ім`я ФОП Дашкевич Х.Я., перевізник запевнив, що контракту-заявки № 487 з ПП «Транслогістік» не підписував і власної печатки на вказаному документів не проставляв, не робив цього і його бухгалтер. І дійсно, як видно з доданого до відзиву контракту-заявки, зображення печатки накладне зверху, як малюнок, і повністю перекриває прізвище Мазурок та інший текст, який міститься під цією печаткою. Фактично має місце фальсифікація доказу зі сторони відповідача. З приводу загального договору, який був підписаний сторонами на один день пізніше, ніж укладений контракт-заявка, то він діє для обох сторін з дня підписання, адже будь-які застереження у ньому відсутні. Незалежно від цього, укладений та визнаний сторонами спору контракт-заявка є окремим повноцінними договором, адже містить усі необхідні для цього перевезення істотні умови.

09.10.2023 відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив.

11.10.2023 позивач подав до суду пояснення.

Суд ухвалою від 13.11.2023 перейшов від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 904/4974/23 за правилами загального позовного провадження. Призначив підготовче засідання на 13.12.2023.

В підготовче засідання 13.12.2023 з`явився представник відповідача. Представник позивача в підготовче засідання не з`явився. 12.12.2023 позивач подав до суду клопотання про проведення судового засідання без його участі.

12.12.2023 позивач подав до суду клопотання, в якому просить суд залучити Фізичну особу-підприємця Мазурка Дмитра Михайловича до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача.

Суд ухвалою від 13.12.2023 продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів до 12.02.2024 включно. Відклав підготовче засідання на 31.01.2024. Залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Фізичну особу-підприємця Мазурка Дмитра Михайловича.

В підготовче засідання 31.01.2024 представники позивача, відповідача та третьої особи не з`явились. 29.01.2024 позивач подав до суду клопотання про слухання справи без участі представника. 29.01.2024 відповідач подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою від 31.01.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу для судового розгляду по суті у судове засідання на 21.02.2024.

У судове засідання 21.02.2024 з`явився представник відповідача; представники позивача та третьої особи не з`явились. 05.02.2024 позивач подав до суду клопотання про слухання справи без участі представника.

В порядку ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

24.04.2023 між Фізичною особою-підприємцем Дашкевич Христиною Ярославівною (виконавець) та Приватним підприємством "Транслогістік" (експедитор) було укладено контракт-заявку № 487 (далі - заявка).

Вказана заявка була укладена на організацію перевезення вантажу: ТНП до 15 тонн, до 120 куб.м, за маршрутом: м. Варшава (Польща) - м. Київ. Адреса завантаження: Magazyn Celny NIETEN Millenium Logistics Park Pruszkow II ul. Moszna Parceia 29, Hala B3b 05-840, дата завантаження: 27.04.23 о 8.00. Адреса вивантаження: Україна, м. Київ, згідно ЦМР, дата вивантаження: до 03.05.2023 включно. Данні по автомобілю: MAN BK5246HM/BK1721XF, ПІБ водія: GІNSITSKYI SERGII. Розмір плати за перевезення: 55000,00 грн. Термін оплати: на вивантажені. Оплата проводиться після надання оригіналів договору, заявки, CMR, рахунку, акту виконаних робіт на держ.мові.

Позивач зазначає, що до безпосереднього виконання перевезення був залучений перевізник Фізична особа-підприємець Мазурок Дмитро Михайлович (ІПН НОМЕР_1 ), з яким було укладено замовлення на перевезення вантажів автомобільним транспортом № 2504 від 25.04.2023.

Позивач зазначає, що на виконання умов заявки надав відповідачу послугу з організації перевезення вантажу, на підтвердження чого надав міжнародну товаротранспортну накладну СМR № 2303006/2 (а.с.12).

Як зазначає позивач, послуга з організації міжнародного перевезення, за обумовленим сторонами маршрутом, була надана якісно, без будь-яких зауважень чи застережень вантажоодержувача. Вказану обставину підтверджує підпис відповідальної особи та відтиск штампу вантажоодержувача в графі 24 накладної СМR.

Вартість перевезення згідно з пунктом «Розмір плати за перевезення» контракту-заявки становить 55 000,00 грн. За змістом пункту «Термін оплати» контракту-заявки оплата здійснюється на розвантаженні. Разом з тим відповідно до умов оплати: оплата проводиться після надання оригіналів договору, заявки, CMR, рахунку, акту виконаних робіт.

Таким чином, як зазначає позивач, оплата мала бути проведена на розвантаженні, однак, за додаткової умови надання документів, які, за звичаями ділового обороту, що склалися в галузі міжнародних перевезень є підставою для здійснення оплати.

Так позивачем було складено:

- акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 03/05-4 від 03.05.2023 про надання послуг з організації міжнародного вантажного перевезення від м. Прушкув (Польща) - м/п Ягодин (Україна) - м. Київ (Україна), а/м MAN BK5246HM/BK1721XF та транспортно-експедиційних послуг від м/п Ягодин (Україна) - м. Київ (Україна) а/м MAN BK5246HM/BK1721XF на суму 55 000,00 грн;

- рахунок-фактуру № 03/05-2 від 03.05.2023 на оплату транспортно-експедиторських послуг на суму 55 000,00 грн.

З графи 24 накладної CMR вбачається, що розвантаження відбулося 03.05.2023.

Позивач зазначає, що документи, отримання яких за умовами контракту-заявки є підставою для проведення оплати наданої послуги, 23.05.2023 були направлені рекомендованим листом на адресу ПП «Транслогістік», на підтвердження чого позивач надав опис вкладення та накладну Укрпошти № 623.

За даними сервісу відстеження Укрпошти відправлення за № 623 не було вручене під час доставки 30.05.2023, та 09.06.2023 було повернуто за зворотною адресою: за закінченням встановленого терміну зберігання.

Позивач зазначає, що 31.06.2023 документи на оплату позивачем повторно були направлені на адресу ПП «Транслопстік» поштовим перевізником ТОВ «Нова Пошта» за експрес-накладною № 1216. Враховуючи те, що сервіси «Нової Пошти» не передбачають здійснення опису вкладення, перелік направлених документів був відображений в графі «Додаткова інформація» експрес-накладної. За даними сервісу відстеження «Нової Пошти», що обліковується у вільному доступі в мережі інтернет за адресою https://tracking.novaposhta.ua/#/uk/, вказане поштове відправлення було вручене адресату 02.06.2023.

Позивач зазначає, що будь-яких зауважень щодо обсягу і змісту отриманих документів відповідачем не заявлено. Таким чином, не пізніше наступного дня - 03.06.2023 перевезення мало бути оплачене. Однак, оплата за надану послугу не надійшла, що і стало причиною звернення до суду.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч.1 ст. 901 Цивільного кодексу України).

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України).

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі (ч. 2 ст. 909 Цивільного кодексу України).

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України).

За перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата (ч. 1 ст. 916 Цивільного кодексу України).

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 Цивільного кодексу України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Доказів оплати наданих послуг в сумі 55 000,00 грн відповідач не надав.

Відповідач подав до суду відзив, в якому зазначив, що 24.04.2023 відповідач дійсно підписав контракт-заявку № 487 з ФОП Дашкевич Х.Я., проте з питань пов`язаних з організації вантажного перевезення був укладений більш економічно вигідний контракт-заявка з іншим автомобільним перевізником ФОП Мазурок Д.М., який в подальшому й здійснив міжнародне вантажне перевезення. Підписаний вже наступного дня, а саме 25.04.2023 договір №Т-00001288 між позивачем та відповідачем є загальним та не стосувався вантажного перевезення передбаченою заявкою від 24.04.2023. Зазначений договір укладався з метою подальшого постійного вантажного перевезення із складанням на кожне відповідне перевезення окремої заявки (п. 2.1. договору). Як вбачається з наданих доказів, що були долучені до позовної заяви, відсутні будь-які підтвердження дійсного виконання вантажного перевезення, акт здачі-приймання робіт підписаний в односторонньому порядку, відсутній рахунок, СMR містить відомості про ФОП Мазурок Д.М. Натомість у відповідача є наявні та підтверджуючі докази господарських правовідносин між ПП Транслогістік та ФОП Мазурок Д.М.: контракт-заявка від 24.04.2023№ 487; акт наданих послуг № 487 від 19.07.2023; рахунок № 487 від ФОП Мазурок Д.М. від 19.07.2023; платіжна інструкція № 12155 від 20.07.2023 на оплату рахунку № 487 від 19.07.2023; СМR з відміткою про Акт щодо наявності часткового пошкодження вантажу, згідно з яким вбачаються правовідносини замовника - ПП Транслогістік (експедитор) - ФОП Мазурок Д.М. (виконавець) - водій Гінсіцький Сергій. Оскільки господарські правовідносини склалися між ПП «Транслогістік» та ФОП Мазурок Д.М., що підтверджено належними доказами відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача. У зв`язку із чим відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Господарський суд зазначає наступне.

24.04.2023 між Фізичною особою-підприємцем Дашкевич Христиною Ярославівною (виконавець) та Приватним підприємством "Транслогістік" (експедитор) було укладено контракт-заявку № 487 (далі - заявка).

Вказана заявка була укладена на організацію перевезення вантажу: ТНП до 15 тонн, до 120 куб.м, за маршрутом: м. Варшава (Польща) - м. Київ. Адреса завантаження: Magazyn Celny NIETEN Millenium Logistics Park Pruszkow II ul. Moszna Parceia 29, Hala B3b 05-840, дата завантаження: 27.04.23 о 8.00. Адреса вивантаження: Україна, м. Київ, згідно ЦМР, дата вивантаження: до 03.05.2023 включно. Данні по автомобілю: MAN BK5246HM/BK1721XF, ПІБ водія: GІNSITSKYI SERGII. Розмір плати за перевезення: 55 000,00 грн. Термін оплати: на вивантажені. Оплата проводиться після надання оригіналів договору, заявки, CMR, рахунку, акту виконаних робіт на держ.мові.

Позивач зазначає, що до безпосереднього виконання перевезення був залучений перевізник Фізична особа-підприємець Мазурок Дмитро Михайлович (ІПН НОМЕР_1 ).

Так, 25.04.2023 між фізичною особою-підприємцем Дашкевич Христиною Ярославівною (експедитор) та фізичною особою-підприємцем Мазурком Дмитром Михайловичем (перевізник) було укладено замовлення на перевезення вантажів автомобільним транспортом № 2504, в якому погодили наступні умови перевезення: перевізник - ФОП Мазурок Д.М. еЕкспедитор - ФОП Дашкевич Христина Ярославівна. Маршрут: Прушкув (Польша) - Київ (Україна). Дані щодо складу Magazyn Ceiny NIETEN Millenium Logistics Park Pruszkow ul. Moszna Parcela 29, Hala B3b. Вивантаження - м. Київ згідно смр. Вага і об`єм (на 1 авт.) до 22т. Дата і час завантаження 27.04.2023. Вантажоодержувач по CMR. Вартість транспортних та експедиційних послуг 50 000,00 грн - оплата після розвантаження 1-2 дні, 5000 грн - по отриманню документів. Марка і номер автомобіля МAN BK5246НМ / ВК1721ХF П.І.Б. водія ОСОБА_1

Господарський суд наголошує, що позивачем надано до суду оригінал замовлення на перевезення вантажів автомобільним транспортом № 2504 від 25.04.2023 із підписами та мокрими відтисками печаток сторін.

Господарський суд зазначає, що позивачем надано до суду оригінал підписаного Фізичною особою-підприємцем Дашкевич Христиною Ярославівною та Фізичною особою-підприємцем Мазурком Дмитром Михайловичем та скріпленого їх печатками акту надання послуг № 2504 від 03.05.2023, відповідно до якого фізична особа-підприємець Мазурок Дмитро Михайлович на виконання договору заявки № 2504 від 25.04.2023 надав, а фізична особа-підприємець Дашкевич Христина Ярославівна прийняла міжнародні транспортні послуги по маршруту: Прушкув (Польша) - Київ (Україна) а/м MAN BK5246HM / ВК1721XF водій ОСОБА_1 на суму 50 000,00 грн.

Також позивачем надано до суду оригінал виставленого фізичною особою-підприємцем Мазурком Дмитром Михайловичем рахунку-фактури № 2504 від 03.05.2023 на оплату міжнародних транспортних послуг по маршруту: Прушкув (Польша) - Київ (Україна) а/м MAN BK5246HM / ВК1721XF водій ОСОБА_1 на суму 50 000,00 грн.

В той же час, ФОП Мазурок Д.М. надав пояснення, в яких стверджує, що будь-яких договірних відносин з приводу виконання міжнародного перевезення за накладною CMR №2303006/2 від 28.04.2023 з ПП "Транслогістік" не мав. Саме від ФОП Дашкевич X.Я. було отримано замовлення на перевезення вантажів автомобільним транспортом № 2504 від 25.04.2023. Це замовлення підтверджено його підписом та печаткою і направлено ФОП Дашкевич Х.Я.. Ніякого контракту-заявки № 487 від 24 04.2023 від ПП "Транслогістік" на адресу перевізника ФОП Мазурка Д.М. не надходило, вказаний контракт-заявка підписом та печаткою ФОП Мазурка не скріплявся. З приводу підписаних рахунку та акту: дійсно на акт і рахунок бухгалтером ФОП Мазурка Д.М. без його згоди шляхом перенесення малюнку були накладені підпис і печатка ФОП Мазурка Д.М. Це було зроблено під впливом обману. Бухгалтера переконали, що підписаний акт і рахунок необхідні безпосередньому замовнику перевезення, відображеному в CMR, Товариству «СВК-Центр» для швидкої оплати. Керівник ПП Транслогістік гарантував, що у разі підписання цих документів від них надійде часткова оплата виконаного перевезення і це в подальшому не вплине на погашення боргу ФОП Дашкевич Х.Я. і вона закриє цей борг повністю. Просить не розцінювати його дії як недобросовісні, оскільки він лише мав намір отримати хоча б частину коштів за виконане перевезення (а.с.50).

Господарський суд зауважує, що позивачем надано до суду оригінал вказаних пояснень ФОП Мазурка Д.М.

Вартість перевезення згідно з пунктом «Розмір плати за перевезення» контракту-заявки становить 55 000,00 грн. За змістом пункту «Термін оплати» контракту-заявки оплата здійснюється на розвантаженні. Разом з тим відповідно до умов оплати: оплата проводиться після надання оригіналів договору, заявки, CMR, рахунку, акту виконаних робіт.

Документи, отримання яких, за умовами контракту-заявки, є підставою для проведення оплати наданої послуги, 23.05.2023 були направлені рекомендованим листом на адресу ПП «Транслогістік», на підтвердження чого позивач надав опис вкладення та накладну Укрпошти № 623.

За даними сервісу відстеження Укрпошти, відправлення за № 623 не було вручене під час доставки 30.05.2023, та 09.06.2023 було повернуто за зворотною адресою: за закінченням встановленого терміну зберігання.

Позивач зазначає, що 31.06.2023 документи на оплату позивачем повторно були направлені на адресу ПП «Транслопстік» поштовим перевізником ТОВ «Нова Пошта» за експрес-накладною № 1216, вказане поштове відправлення було вручене адресату 02.06.2023.

Докази надання позивачу відповідачем мотивованої відмови від підписання акту наданих послуг, обґрунтованих заперечень стосовно обсягу, якості наданих послуг, тощо, а також належних обґрунтувань відмови від оплати наданих послуг в матеріалах справи відсутні.

Як вказано вище, відповідач зазначає, що 24.04.2023 відповідач дійсно підписав контракт-заявку № 487 з ФОП Дашкевич Х.Я., проте з питань пов`язаних з організації вантажного перевезення було укладений більш економічно вигідний контракт-заявка з іншим автомобільним перевізником ФОП Мазурок Д.М., який в подальшому й здійснив міжнародне вантажне перевезення.

Господарський суд зазначає, що жодних належних доказів звернення відповідача до позивача із повідомленням щодо укладання контракту-заявки з іншим автомобільним перевізником та відмови від укладеного між сторонами контракту-заявки № 487 від 24.04.2023 відповідачем до суду не надано.

В той же час господарський суд зазначає наступне.

У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах (ч. 1 ст. 652 Цивільного кодексу України).

У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (ч. 1 ст. 653 Цивільного кодексу України).

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 654 Цивільного кодексу України).

Господарський суд зазначає, що спірний контракт-заявку укладено в письмовій формі за підписами обох сторін, а отже, відповідно до ч. 1 ст. 654 Цивільного кодексу України зміни до цього договору, відповідно, мають бути оформлені в письмовій формі, за підписами сторін.

Доказів укладання сторонами додаткової угоди до контракту-заявки, в якій би сторони дійшли згоди спірний контракт-заявку припинити за згодою сторін, до суду не надано.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Рішення суду, що набрало законної сили та яким було б спірний контракт-заявку припинено/розірвано в матеріалах справи відсутнє.

Також господарський суд вважає за доцільне зазначити, що в підтвердження господарських правовідносин між ПП Транслогістік та ФОП Мазурок Д.М. відповідачем надані копії: контракту-заявки № 487 від 24.04.2023, акту наданих послуг № 487 від 19.07.2023, рахунку № 487 від 19.07.2023 від ФОП Мазурок Д.М.

Господарський суд зазначає, що підписи та відтиски печаток ФОП Мазурок Д.М. на наданих відповідачем копіях контракту-заявки № 487 від 24.04.2023, акті наданих послуг № 487 від 19.07.2023, рахунку № 487 від 19.07.2023 від ФОП Мазурок Д.М. мають різні розміри та форми, зокрема, на копії контракту-заявки № 487 від 24.04.2023 відтиск печатки ФОП Мазурка Д.М. має овальну форму. Також підписи та відтиски печаток ФОП Мазурок Д.М. на наданих відповідачем копіях накладні зверху, як малюнок та перекривають текст, який міститься під цією печаткою. Вказане ставить під сумнів дійсність наданих відповідачем доказів.

Суд також враховує, що після набрання чинності Законом від 03.10.2017 № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" принцип "об`єктивної істини", який полягав в обов`язку суду з`ясовувати усі дійсні обставини, пов`язані зі спірними правовідносинами, починаючи 15.12.2017 виключений із ГПК України.

17.10.2019 набув чинності Закон від 20.09.2019 №132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким внесено зміни до ГПК, зокрема змінено назву ст. 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів", викладено її у новій редакції, та фактично впроваджено в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Беручи до уваги викладене вище, суд з урахуванням принципу вірогідності доказів доходить висновку, що відповідач не спростував факту надання йому позивачем послуг за спірним контрактом-заявкою № 487 від 24.04.2023.

До того ж, судом врахована наявність в матеріалах справи оригіналів замовлення на перевезення вантажів автомобільним транспортом № 2504 від 25.04.2023, укладеного між фізичною особою-підприємцем Дашкевич Христиною Ярославівною (експедитор) та фізичною особою-підприємцем Мазурком Дмитром Михайловичем (перевізник), підписаного фізичною особою-підприємцем Дашкевич Христиною Ярославівною та фізичною особою-підприємцем Мазурком Дмитром Михайловичем та скріпленого їх печатками акту надання послуг № 2504 від 03.05.2023, виставленого фізичною особою-підприємцем Мазурком Дмитром Михайловичем рахунку-фактури № 2504 від 03.05.2023 та пояснень фізичної особи-підприємця Мазурка Дмитра Михайловича, а також те, що відповідачем не заперечується факт укладання ним з позивачем контракту-заявки № 487 від 24.04.2023.

З огляду на викладене, заперечення відповідача відхиляються господарським судом.

Господарський суд зазначає, що враховуючи положення ч.1 ст.9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до пункту 58 рішення Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, пункт 29).

У рішенні Суду у справі "Трофимчук проти України" від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини також зазначено, що вимога щодо обґрунтованості рішень не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Тому суд вважає за необхідне відзначити, що інші доводи та міркування учасників справи судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні даної справи не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення основного боргу у розмірі 55 000,00 грн є правомірними та підлягають задоволенню.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9500,00 грн.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно із ч. 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За приписами ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, позивачем подано для долучення до матеріалів справи договір про надання правової допомоги від 05.06.2023, укладений між позивачем та адвокатом Лозою В.М., акт приймання-передачі наданих послуг від 07.06.2023 на суму 7500,00 грн, квитанцію до прибуткового касового ордера № 02-06 від 07.06.2023 про сплату позивачем 7500,00 грн, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 507 від 16.05.2008, ордер серія ВО № 1053931 від 07.06.2023.

Відповідно до п. 2.3. договору про надання правової допомоги від 05.06.2023 укладений між позивачем та адвокатом Лозою В.М., при задоволенні позову, довіритель сплачує повіреному премію (гонорар успіху) в розмірі 2000,00 грн.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.05.2020 у справі № 904/4507/18 зазначила наступне щодо розподілу судових витрат:

« 5.28. Визначаючи суть виключної правової проблеми, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду вказав, що поняття «гонорар успіху» не містить чіткого врегулювання та навів судову практику як приклад неоднозначного вирішення зазначеного питання судами касаційної інстанції щодо стягнення сум, передбачених договором, та щодо визнання недійсними умов договору про надання правничої допомоги у залежності від результатів розгляду справи.

5.29.За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI«Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

5.30. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

5.31. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

5.32. Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

5.33. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

5.34. При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону № 5076-VI врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

5.35. Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно -виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

5.36. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

5.37. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

5.38. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

5.39. Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

5.40. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

5.41. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis рішення ЄСПЛ у справі «East/West» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West., заява № 19336/04, § 268)).

5.42. У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

5.43. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v., заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

5.44. З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.»

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що стягнення «гонорару успіху» не є співрозмірним та необхідним.

Згідно із ч. 4, 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідного клопотання відповідачем не було подано.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача (п. 1 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, відповідно до положень п. 1 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу покладаються на відповідача у розмірі 7500,00 грн.

Відповідач у своєму відзиві просить суд стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.

Так, відповідачем подано для долучення до матеріалів справи угоду про надання правової допомоги № 21/09/2023/с від 21.09.2023, укладений між відповідачем та адвокатом Алістратовою О.І., попередній розрахунок розміру гонорару адвоката, рахунок № 21/09/23 від 21.09.2023 на суму 6000,00 грн, акт приймання-передачі наданих послуг від 25.09.2023 на суму 6000,00 грн, інформаційне повідомлення про зарахування коштів № 12481 від 22.09.2023 про сплату відповідачем 6000,00 грн, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1995 від 21.04.2009, орден серія АЕ №1228680 від 21.09.2023.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача (п. 1 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, відповідно до положень п. 1 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати відповідача на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн покладаються на відповідача.

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 2684,00 грн.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Приватного підприємства "Транслогістік" (49000, Дніпропетровська область, м.Дніпро, вул. Червонофлотська, буд. 39/1, ідентифікаційний код 37807336) на користь Фізичної особи-підприємця Дашкевич Христини Ярославівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 65 184,00 грн, а саме: 55 000,00 грн основної заборгованості, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7500,00 грн, про що видати наказ.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду.

Повне судове рішенння складено 21.02.2024

Суддя І.В. Мілєва