ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

14.02.2024 Справа № 914/2227/23

Суддя Господарського суду Львівської області Гоменюк З.П., за участю секретаря судового засідання Мельник Б.І., розглянувши матеріали

заяви Фізичної особи-підприємця Яртим Романа Васильовича, м. Львів

про розстрочення виконання рішення суду

у справі №914/2227/23

за позовом Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», м. Київ

до відповідача Фізичної особи-підприємця Яртим Романа Васильовича, м. Львів

про стягнення 223364,72 грн заборгованості

За участю представників сторін:

від заявника: не з`явився:

від стягувача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Львівської області перебувала справа №914/2227/23 за позовом Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до відповідача фізичної особи-підприємця Яртим Романа Васильовича про стягнення 223364,72 грн заборгованості

Рішенням Господарського суду Львівської області від 25.09.2023 року у справі №914/2227/23 позов задоволено повністю та стягнуто з фізичної особи-підприємця Яртим Романа Васильовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» 223364,72 грн заборгованості та 2680,38 грн витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 08.01.2024 у справі №914/2227/23 апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Яртим Романа Васильовича залишено без задоволення, рішення Господарського суду Львівської області від 25.09.2023 року у справі №914/2227/23 - без змін.

12.01.2024 через систему «Електронний суд» (документ сформовано 11.01.2024) відповідач звернувся до суду із заявою про відстрочення виконання судового рішення.

Супровідним листом від 01.02.2024 за вих.№09-01/74/24 Західний апеляційний господарський суд повернув матеріали справи №914/2227/23 на адресу Господарського суду Львівської області.

Ухвалою суду від 05.02.2024 прийнято до розгляду заяву фізичної особи-підприємця Яртим Романа Васильовича про розстрочку виконання судового рішення у справі 914/2227/23, заяву призначено до розгляду у судовому засіданні на 14.02.2024.

У судове засідання 14.02.2024 стягувача не з`явився, явку повноважного представника до суду не забезпечив. Заяв, клопотань до суду не скерував.

Боржник у судове засідання 14.02.2024 не з`явився, явку повноважного представника не забезпечив. Заяв, клопотань до суду не скерував.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною другою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Аналогічне положення міститься і в ч. 1-2 ст. 18 та ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно з ч. 1 ст. 327 Господарського процесуального кодексу України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

У рішенні Конституційного Суду України від 13.12.2012 у справі №18-рп/2012 зазначено, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Глоба проти України» від 05.07.2012, пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначив, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторив, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД», Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005, зазначено, що неможливість для заявника отримати результат виконання рішення суду, винесеного на його або її користь, складає втручання у право на мирне володіння майном, яке викладено у першому параграфі ст.1 Протоколу №1 до Конвенції.

У рішенні у справі «Чіжов проти України» від 17.05.2005 Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатись, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії статті 6 Конвенції.

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Як передбачено ч.ч.3-5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Отже, в основу ухвали про надання розстрочки або відстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення.

За висновками, викладеними Європейським судом з прав людини у рішенні від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України», межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд з прав людини підкреслив, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже, сама можливість надання відстрочки/розстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

Таким чином, питання щодо надання розстрочки (відстрочки) виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Оскільки Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, то суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами норм Господарського процесуального кодексу України.

Заявником в обґрунтування заяви про відстрочку виконання рішення Господарського суду Львівської області у справі №914/2227/23 зазначено про те, що останній просить суд враховати його матеріальний стан, адже такий позбавлений змоги виконати рішення суду одразу у повному обсязі. таким чином, заявник просить суд взяти до уваги його доводи, адже викоання рішення суду ускладнює його майновий стан.

Враховуючи зазначене, ФОП Яртим Р.В. просить суд розстрочити виконання рішення суду на загальну суму 226045,10 грн на один рік до 05.01.2025 року рівними частинами, а саме: 1. до 05.02.2024 - 18837,10 грн; 2. до 05.03.2024 - 18837,10 грн; 3. до 05.04.2024 - 18837,10 грн; 4. до 05.05.2024 - 18837,10 грн; 5. до 05.06.2024 - 18837,10 грн; 6. до 05.07.2024 - 18837,10 грн; 7. до 05.08.2024 - 18837,10 грн; 8. до 05.09.2024 - 18837,10 грн; 9. до 05.10. 2024 - 18837,10 грн; 10. до 05.11.2024 - 18837,10 грн; 11. до 05.12.2024 - 18837,10 грн; 12. до 05.01.2024 - 18837,00 грн;

При цьому, розстрочка виконання рішення суду це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду щодо сплати загальної суми боргу частинами. Надання розстрочки судом полягає у визначенні розміру щомісячних платежів з метою погашення всієї суми боргу, визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку сплати останнього платежу на підставі розстрочки рішення має бути виконано повністю.

Закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 Постанови №14 від 26.12.2003 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Розглянувши клопотання боржника про розстрочку виконання рішення суду (вх.№163/24 від 12.01.2024) та документи надані на його обґрунтування, а також подані стягувачем заперечення (пояснення), суд дійшов до висновку про відсутність підстав для його задоволення.

Фізичною особою-підприємцем Яртимом Романом Васильовичем не доведено у встановленому процесуальним законом порядку існування обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

З огляду на все вищевикладене, суд вважає, що заявником не подано доказів наявності виняткових обставин, що ускладнюють або унеможливлюють виконання рішення, посилання заявника на важке матеріальне становище не підтверджено жодними належними та допустимими доказами, заявником не надано доказів вжиття будь-яких заходів для виконання судового рішення, а відсутність бюджетних коштів не може виправдовувати невиконання судових рішень, тому в задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення слід відмовити.

Відповідно до ч. 7 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Керуючись ст. ст. 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви фізичної особи-підприємця Яртим Романа Васильовича про відстрочення виконання рішення суду у справі №914/2227/23.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.235 ГПК України та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку та в строки, передбачені ст.ст. 254-257 ГПК України.

У судовому засіданні 14.02.2024 оголошено вступну та резолютивну частини ухвали. Повний текст складено 19.02.2024.

Суддя Гоменюк З.П.