СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2024 року м. Харків Справа № 922/2974/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В.,

без виклику представників сторін,

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Луценко Олени Олександрівни, Харківська область, м.Богодухів, (вх. №2984 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 11.09.2023 у справі №922/2974/23 (суддя Чистякова І.О., ухвалене в м. Харків, дата складення повного тексту - 11.09.2023 )

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика", м.Харків,

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Луценко Олени Олександрівни, Харківська область, м.Богодухів,

про стягнення 236436,18грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Луценко Олени Олександрівни про стягнення заборгованості за договором № 308510-КС-006 про надання кредиту від 03.12.2021, що становить 236436,18грн., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 80000,00грн., суми прострочених платежів по процентах - 148711,33грн. та суми прострочених платежів за комісією - 7724,85грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором № 308510-КС-006 про надання кредиту від 03.12.2021 в частині здійснення повної та своєчасної сплати кредиту, процентів та комісії.

У відзиві на позовну заяву поданому до місцевого господарського суду 14.08.2023 відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність. Зокрема, відповідач посилався на те, що позивач не виконав умов договору та Правил про надання грошових коштів стосовно надання відповідачу кредиту, а договір № 308510-КС-006 не був укладений, з огляду на те, що з аналізу вимог статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" та статті 1054 Цивільного Кодексу України вбачається, що пропозиція укласти електронний договір кредиту (оферта) повинна містити істотні умови договору, зокрема щодо розміру та порядку сплати процентів. Така пропозиція (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію").

За твердженням відповідача, позивач не направляв відповідачу (не розміщував) клієнту в ІТС індивідуальну оферту (з відповідними активними посиланнями), яка містить істотні умови договору, що підтверджується роздруківкою з особистого кабінету відповідача на сайті www.my.bizpozyka.com, з якої вбачається відсутність розміщеної індивідуальної оферти, яка містить істотні умови договору, а першими розміщеними документами є Правила 308510-КС-006 від 03.12.2021 (додаток 16 до позову) та договір 308510-КС-006 від 03.12.2021 (додаток 3 до позову).

Так, після залишення телефонного номеру відповідача на сайті www.my.bizpozyka.com йому зателефонував менеджер та повідомив, що наразі діє акційна пропозиція для нових клієнтів позивача для підтримки малого та середнього бізнесу, а саме отримання безпроцентної позики строком на дванадцять місяців, для чого необхідно лише заповнити анкету на сайті www.my.bizpozyka.com. Після заповнення анкети, без ознайомлення з істотними умовами договору, відповідачу на його мобільний номер надійшов СМС-пароль, який він ввів на сайті www.my.bizpozyka.com. Після цього, автоматично, до особистого кабінету відповідача було завантажено Правила 308510-КС-006 від 03.12.2021 (додаток 16 до позову) та Договір 308510-КС-006 від 03.12.2021 (додаток 3 до позову).

На підставі викладеного, відповідач стверджував, що він не отримував пропозиції укласти електронний договір (оферта) з істотними умовами такого договору, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитом, а тому вказаний договір не є укладеним в силу приписів частини 3 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію".

Крім того, відповідач зазначав, що згідно з приписами частини 2 статті 7 Закону України "Про електронну комерцію" пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Так, зокрема, позивачем було долучено до позовної заяви "3. 308510-КС-006_Договор pdf." (додаток 3 до позову) у формі електронного документу формату PDF, який не містить жодного підпису, як і електронного, а сам документ підлягає можливості редагування.

Відповідні обставини, на думку відповідача, свідчать про істотне порушення вимог частини 2 статті 7 Закону України "Про електронну комерцію" та створюють для позивача можливість внесення будь-яких змін до цього договору в односторонньому порядку та опублікування в особистому кабінеті на сайті www.my.bizpozyka.com, адміністратором якого є позивач. Позивачем також було долучено додаток "9. Мониторинг Открытие.pdf."), проте, відповідач заперечував факт відправки договору та Правил кредитування на електронну пошту та ознайомлення з їх змістом, що підтверджується роздруківками з електронної пошти відповідача.

Щодо порушення умов договору № 308510-КС-006 про надання кредиту від 03.12.2021 в частині перерахування коштів відповідач також зазначав, що всупереч вимогам частини 1 статті 13 Закону України "Про електронну комерцію", пункту 14 постанови Правління Національного Банку України від 12.11.2003 № 492 "Про затвердження Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів" кредит з цільовим призначенням - для придбання товарів (робіт, послуг) для здійснення підприємницької, господарської діяльності, незалежної професійної діяльності, або будь-якої іншої не забороненої законом діяльності видавався відповідачу - фізичній особі-підприємцю, шляхом переказу на поточний рахунок фізичної особи для власних потреб (картковий рахунок № НОМЕР_1 ) - НОМЕР_2 , а не на поточний рахунок для здійснення підприємницької діяльності фізичній особі - підприємцю відповідно до абзацу 2 пункту 40 Постанови Правління Національного Банку України від 12.11.2003 № 492 "Про затвердження Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів".

Вказані обставини позбавили відповідача можливості розпорядитися кредитними коштами з метою здійснення підприємницької, господарської діяльності, незалежної професійної діяльності, або будь-якої іншої не забороненої законом діяльності, оскільки відповідно до вимог частини 1 статті 13 Закону України "Про електронну комерцію", пункту 14 Постанови Правління Національного Банку України від 12.11.2003 № 492 "Про затвердження Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів" забороняється використовувати поточні рахунки фізичних осіб, що відкриваються для власних потреб, для проведення операцій, пов`язаних із здійсненням підприємницької та незалежної професійної діяльності.

З огляду на вищевикладене, відповідач наголошував, що стороною договору відповідач виступав як фізична особа підприємець, а кредит мав видаватись з метою його використання у його господарській діяльності, проте в подальшому кошти були перераховані йому як фізичній особі, без використання статусу підприємця, на його власний розрахунковий рахунок, який заборонено використовувати для господарської діяльності, що унеможливило його розпорядитися коштами у належний спосіб з метою здійснення господарської діяльності, отримати прибуток та повернути позику.

Отже, на думку відповідача позивач не виконав належним чином зобов`язання по перерахуванню коштів відповідачу як підприємцю з метою здійснення господарської діяльності.

Відповідач також зазначав, що згідно з приписами частини 5 статті 13 Закону України "Про електронну комерцію" здійснення оплати відповідно до умов, зазначених у пропозиції укласти електронний договір, без виконання інших умов та/або без надання усіх відомостей, визначених у такій пропозиції, не вважається прийняттям пропозиції укласти електронний договір (акцептом), а оплата вважається неналежною та підлягає поверненню особі, яка її здійснила. Відповідач вважав, що під час здійснення оплати позивачем не було виконано наступних умов пропозиції укласти договір № 308510- КС-006 про надання кредиту від 03.12.2021, а саме: п. 1 договору № 308510-КС-006 про надання кредиту від 03.12.2021 стосовно надання грошових коштів позичальнику як фізичній особі-підприємцю; абзацу 3 п.1 стосовно надання коштів для придбання товарів (робіт, послуг) для здійснення підприємницької, господарської діяльності, незалежної професійної діяльності, або будь-якої іншої не забороненої законом діяльності; п.2.1. Правил про надання грошових коштів у кредит, згідно яких кредит надається позичальнику для придбання товарів (робіт, послуг) здійснення підприємницької, господарської діяльності, незалежної професійної діяльності або будь-якої іншої, незабороненої законом, діяльності.

Отже, за наведених обставин, на думку відповідача, з огляду на те, грошові кошти були перераховані на особистий картковий рахунок відповідача без використання статусу фізичної особи-підприємця, ці грошові кошти можуть бути повернені на підставі частини 5 статті 13 Закону України "Про електронну комерцію", частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України, однак позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом та комісій не підлягають задоволенню, оскільки господарське зобов`язання в частині перерахування коштів саме фізичній особі-підприємцю не було виконано з боку позивача, а тому мета отримання коштів (здійснення господарської діяльності) досягнута не була, що є істотним порушенням взятого господарського зобов`язання з боку позивача.

Рішенням господарського суду Харківської області від 11.09.2023 у справі №922/2974/23 позов задоволено повністю; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Луценко Олени Олександрівни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" заборгованість за договором № 308510- КС-006 про надання кредиту від 03.12.2021, що становить 236436,18грн., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 80000,00грн., суми прострочених платежів по процентах - 148711,33грн. та суми прострочених платежів за комісією - 7724,85грн.; судові витрати у справі у вигляді судового збору у розмірі 2837,23грн. покласти на відповідача: Фізичну особу-підприємця Луценко Олену Олександрівну; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Луценко Олени Олександрівни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" 2837,23грн. судового збору.

Відповідні висновки місцевого господарського суду мотивовані тим, що відповідачем не було здійснено розрахунку з позивачем згідно графіку погашення кредиту та у порядку і строки визначені умовами кредитного договору, в матеріалах справи такі докази відсутні, у зв`язку з чим, відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання щодо погашення суми прострочених платежів по тілу кредиту - 80000,00грн., суми прострочених платежів по процентах - 148711,33грн. та суми прострочених платежів за комісією - 7724,85грн., у зв`язку із чим, позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Фізична особа - підприємець Луценко Олена Олександрівна з рішенням суду першої інстанції не погодилась та звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Харківської області від 11.09.2023 у справі №922/2974/23 в частині стягнення суми прострочених платежів по процентам - 148711,33грн. та суми прострочених платежів за комісією - 7724,85грн.; в іншій частині рішення залишити без змін.

Одночасно апелянт звернувся з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення господарського суду Харківської області від 11.09.2023 у справі №922/2974/23.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення місцевим господарським судом не було надано належної правової оцінки всім обставинам справи, а також наданим відповідачем доводам та доказам, що призвело до передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Фактично доводи апеляційної скарги є тотожними доводам викладеним у відзиві на позовну заяву поданому до господарського суду Харківської області 14.08.2023.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.12.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Луценко Олени Олександрівни на рішення господарського суду Харківської області від 11.09.2023 у справі №922/2974/23; встановлено сторонам у справі строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - протягом 15 днів (з урахуванням вимог ст.263 Господарського процесуального кодексу України) з дня вручення даної ухвали; встановлено сторонам у справі строк для подання заяв і клопотань - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали; розгляд апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця Луценко Олени Олександрівни на рішення господарського суду Харківської області від 11.09.2023 у справі №922/2974/23 ухвалено розпочати з 14.12.2023 без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до частини 7 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з частиною 2 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з долученої до матеріалів справи довідки про доставку електронного листа, копію ухвали Східного апеляційного господарського суду від 13.12.2023 було доставлено до електронного кабінету позивача 13.12.2023.

Клопотання від позивача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін не надійшло.

За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

В ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до приписів пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановлено господарським судом першої інстанції, 03.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" (надалі - кредитодавець) та Фізичною особою - підприємцем Луценко Оленою Олександрівною (надалі - позичальник) було укладено договір № 308510-КС-006 про надання кредиту (надалі - договір т.1 а.с.12), шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України "Про електронну комерцію".

Відповідно до пункту 1 договору, кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 80000,00грн. на засадах строковості, поворотності, платності (надалі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту, та правилами про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям (надалі - договір).

Тип кредиту: кредит.

Строк кредиту: 24 тижнів.

Процента ставка: в день 0,86623850, фіксована.

Комісія за надання Кредиту (далі - комісія): 12000,00грн.

Загальний розмір наданого кредиту: 80000,00грн.

Термін дії договору до 20.05.2022

Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 176040,00грн.

Цілі (мета) кредиту: для придбання товарів (робіт, послуг) для здійснення підприємницької, господарської діяльності, незалежної професійної діяльності або будь-якої іншої незабороненої законом діяльності. Цей кредит не є споживчим кредитом.

Отже, в пункті 1 договору чітко погоджено, що кредит надається строком на 24 тижнів, де першим днем є дата списання коштів з рахунку кредитодавця, плата за користування кредитом є фіксованою та становить 0,8662385 процентів за кожен день користування кредитом.

Пунктом 2 договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом (надалі - проценти за користування кредитом), нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.

Пунктом 3 договору встановлений графік платежів, які має здійснювати Позичальник для належного виконання умов Кредитного договору.

Згідно з пунктом 4 договору, разі прострочення позичальником дати сплати чергового платежу визначеного графіком платежів, кредитодавець має право нараховувати штраф за кожен випадок такого порушення позичальником у розмірі 10 процентів від загальної суми простроченої заборгованості в порядку, визначеному Розділом 5 Правил.

Відповідно до пункту 5 договору, позичальник підтверджує, що він ознайомлений з договором про надання кредиту та правилами, текст яких розміщено на сайті кредитодавця, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх, та, відповідно, укладає догові

Згідно з пунктом 6 договору, позичальник надав дозвіл кредитодавцю на збір, обробку, зберігання та поширення його персональних даних з метою оцінки його кредитоспроможності, забезпечення виконання зобов`язань за цим договором, інформування про кредитоспроможність та добросовісність, а також на передачу в будь-який момент будь-яких персональних даних позичальника та інформації про укладення і виконання цього договору в будь-якій формі будь-яким третім особам з метою захисту прав та інтересів кредитодавця та повного виконання зобов`язань за цим договором, а також позичальник надав дозвіл на відступлення права вимоги за договором, при цьому без особистого повідомлення позичальника про таку обробку, передачу чи відступлення.

Відповідно до пункту 7 договору, позичальник надав кредитодавцю (його довіреним особам, та/або колекторським компаніям, та/або третім особам) дозвіл телефонувати та/або направляти йому інформаційні повідомлення, вимоги про сплату, та використовувати для цього будь-які доступні канали зв`язку з Позичальником, включаючи телефон, акаунти, електронну пошту, і т.п.

Згідно з пунктом 8 договору, підписанням цього договору позичальник підтверджує, що до укладання договору отримав від кредитодавця інформацію, надання якої передбачені законодавством України, зокрема передбачену частиною другою статті 12 ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Відповідно до пункту 9 договору, договір може бути змінений та/або припинений за взаємною згодою сторін, а також в інших випадках, передбачених чинним законодавством України, договором та Правилами.

Інші умови цього правочину регулюються правилами, які є невід`ємною частиною договору. Усі неврегульовані договором правовідносини сторін регулюються законодавством України (пункт 10 цього договору).

Згідно з пунктом 11 договору, місцем виконанням цього договору є місцезнаходження кредитодавця. Претензії приймаються за адресою кредитодавця.

Також, 24.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" (надалі - кредитодавець) та Фізичною особою - підприємцем Луценко Оленою Олександрівною (надалі - позичальник) було укладено додаткову угоду № 1 до договору № 308510-КС-006 про надання кредиту (надалі - додаткова угода т.1 а.с.15), шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України "Про електронну комерцію".

Відповідно до умов додаткової угоди сторони домовились внести зміни в п. 1 договору та викласти "термін дії договору" в новій редакції, а саме: "Термін дії Договору: до 22.07.2022 "

Також, сторони домовились внести зміни в пункт 1 договору та викласти "Строк Кредиту" в новій редакції, а саме: "Строк Кредиту: 232 днів."

Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивач зазначав, що свої зобов`язання за договором, як кредитодавець виконав належним чином, та відповідно 03.12.2021 надав позичальнику грошові кошти в розмірі 80000,00грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 , вказану позичальником в особистому кабінеті на сайті https://bizpozyka.com/ при заповнені анкетних даних, що підтверджується довідкою про видачу коштів, приналежність якої відповідачу підтверджується скріншотом з онлайн банку АТ "Універсал банк" (т.1 а.с.23-25).

Проте, як зазначав позивач, відповідачем, як позичальником, свої договірні зобов`язання за кредитним договором належним чином виконано не було, та лише частково сплачено кошти на загальну суму 16337,50грн, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом (т.1 а.с.9-11), чим порушено свої зобов`язання, встановлені умовами договору, що і стало підставою для звернення 07.11.2023 Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" до господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Луценко Олени Олександрівни про стягнення заборгованості за договором № 308510-КС-006 про надання кредиту від 03.12.2021, що становить 236436,18грн., яка складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 80000,00грн., суми прострочених платежів по процентах - 148711,33грн. та суми прострочених платежів за комісією - 7724,85грн. (т.1 а.с.1-45).

Рішенням господарського суду Харківської області від 11.09.2023 у даній справі позов задоволено повністю, з підстав викладених вище (т.1 а.с.111-130).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судова колегія зазначає, що загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 Цивільного кодексу України.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін; у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац другий частини другої статті 639 Цивільного кодексу України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Цивільного кодексу України).

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

Так, відповідно до приписів частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін- пароль", або СМС-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Щодо доводів апелянта про відсутність доказів укладення кредитного договору та його істотних умов, судова колегія зазначає, що реалізація принципу змагальності в господарському процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Матеріалами справи підтверджується, що фізична особа - підприємець Луценко Олена Олександрівна, через веб-сайт кредитодавця https://bizpozyka.com/ шляхом введення Логіну Особистого кабінету та паролю Особистого кабінету, ввійшла до Особистого кабінету та з Особистого кабінету через Інформаційно-телекомунікаційну систему (ITC) подала Заявку на отримання кредиту, де відповідно вказує номер свого поточного (карткового) рахунку.

Відповідно до підпункту 3.1.1. Правил про надання грошових коштів у кредит фізичним особам - підприємцям Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" (надалі - Правила т.1 а.с.34-41), після отримання заявником від кредитодавця повідомлення про прийняте рішення щодо можливості надання кредиту в Особистому Кабінеті заявника розміщається Оферта, яка є пропозицією в розумінні ч. 4 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію". Після отримання Оферти заявнику надсилається Одноразовий ідентифікатор.

У випадку відмови від укладення заявником договору чи не підписання його шляхом використання Електронного підпису одноразовим ідентифікатором, Оферта вважається не акцептованою Заявником і втрачає силу (підпункти 3.1.2, 3.1.3 Правил).

03.12.2021 позивачем, як кредитодавцем було направлено Фізичній особі - підприємцю Луценко Олені Олександрівні пропозицію (оферту) укласти договір № 308510-КС-006 про надання кредиту (т.1 а.с.13).

Відповідь заявника/позичальника, якому адресована пропозиція укласти договір про надання кредиту, надається шляхом надсилання електронного повідомлення кредитодавцю.

03.12.2021 Фізична особа - підприємець Луценко Олена Олександрівна прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 308510-КС-006 про надання кредиту, на умовах визначених офертою, шляхом направлення через ITC Одноразового ідентифікатора G-7582, направленого позичальнику на номер телефону НОМЕР_3 вказаного позичальником в заявці, електронного СМС-повідомлення (т.1 а.с.14).

Згідно з підпунктом 4.4.4. Правил позичальник підтверджує, що вказаний ним з метою отримання кредиту поточний (картковий) рахунок НОМЕР_1 належить саме йому і треті особи не мають до нього доступу.

В статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних праві обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Важливо, щоб електронний договір містив усі істотні умови для відповідного виду договору, необхідно розуміти, в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або СМС-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Правильно застосувавши норми матеріального права, слід дійти обґрунтованого висновку про те, що Кредитний договір підписаний Боржником за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або СМС повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету Кредитний договір між Заявником/Кредитором та Боржником/Позичальником не був би укладений.

З аналізу вказаних правових норм випливає, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що також узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19.

Щодо доданих позивачем до позовної заяви доказів на підтвердження правомірності та обґрунтованості позовних вимог, судова колегія зазначає, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною (стаття 5 Закону "Про електронні документи та електронний документообіг").

Відповідно до статті 1 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" обов`язковий реквізит електронного документа - обов`язкові дані в електронному документі, без яких він не може бути підставою для його обліку і не матиме юридичної сили.

Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України "Про електронні довірчі послуги" (далі - Закон про електронні послуги).

Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах (стаття 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг").

Згідно з приписами статті 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" у разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Якщо автором створюються ідентичні за документарною інформацією та реквізитами електронний документ та документ на папері, кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу. Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством.

Статтями 9-12 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" встановлено, що електронний документообіг (обіг електронних документів) - сукупність процесів створення, оброблення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, використання та знищення електронних документів, які виконуються із застосуванням перевірки цілісності та у разі необхідності з підтвердженням факту одержання таких документів. Відправлення та передавання електронних документів здійснюються автором або посередником в електронній формі за допомогою засобів інформаційних, електронних комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем або шляхом відправлення електронних носіїв, на яких записано цей документ. Електронний документ вважається одержаним адресатом з часу надходження авторові повідомлення в електронній формі від адресата про одержання цього електронного документа автора. У разі ненадходження до автора підтвердження про факт одержання цього електронного документа вважається, що електронний документ не одержано адресатом. Перевірка цілісності електронного документа проводиться шляхом перевірки електронного цифрового підпису.

Згідно з пунктом 12 частини 1 статті 1 Закону "Про електронні довірчі послуги" електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис. Кваліфікованим електронним підписом є удосконалений електронний підпис, який створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті відкритого ключа (пункт 23 частини 1 статті 1 зазначеного Закону).

Водночас, відповідно до частини 1 статті 96 Господарського процесуального кодексу України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

На відміну від електронного документа, електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи.

В частині другій та третій статті 96 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону про електронні послуги. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом; паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Проте, паперова копія електронного доказу, хоч і не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, в якій учасник справи має право подати електронний доказ, який, в свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу лише у тому випадку, коли оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу (відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 922/51/20, від 14.12.2021 у справі № 910/17662/19).

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу (частина п`ята статті 96 Господарського процесуального кодексу України).

Відсутність кваліфікованого електронного підпису не зумовлює недостовірність певних даних в електронній формі, й відповідно, недостовірність електронного доказу. Вирішення питання достовірності такого доказу має відбуватися на загальних засадах, визначених ГПК, і відповідно до стандарту доказування "баланс ймовірностей", передбаченого статтею 79 Господарського процесуального кодексу України.

У Керівництві "Електронні докази в цивільному та адміністративному процесі", ухваленому Комітетом міністрів Ради Європи 30.01.2019 (надалі - Керівництво) зазначено, що електронні (цифрові) докази можуть бути у формі тексту, відео, фотографій чи аудіозаписів. Дані можуть бути отримані за допомогою різних способів та з різних джерел, наприклад мобільних телефонів, веб-сторінок, бортових комп`ютерів або СРЄ-реєстраторів (у тому числі відомості, що перебувають поза контролем сторони). Електронні повідомлення (електронна пошта) є типовим прикладом електронних доказів, оскільки вони походять з електронного пристрою (комп`ютера або пристрою, схожого на комп`ютер) і містять відповідні метадані.

Важливим є дотримання принципу недискримінації при дослідженні електронних доказів, що означає, що суди не повинні відмовляти в прийнятті електронних доказів і не повинні заперечувати їх юридичну силу лише тому, що вони зібрані та / або подані в електронній формі. Суди не повинні заперечувати юридичну силу електронних доказів лише через відсутність вдосконаленого, кваліфікованого або подібного захищеного електронного підпису. Сторонам має бути дозволено подавати електронні докази в оригінальному електронному форматі без необхідності надання роздруківок (пункти 6, 7, 9 Керівництва).

Невикористання електронного підпису особами, які створили електронний доказ (лист, повідомлення, файл, аудіозапис, інші дані), не є підставою для визнання такого доказу недопустимим, якщо інше не встановлено законом.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15.07.2022 у справі № 914/1003/21, від 13.10.2021 по справі № 923/1379/20, від 03.08.2022 по справі № 910/5408/21.

В контексті спірних правовідносин, судова колегія також враховує, що в пункті 66 постанови Верховного Суду від 03.08.2022 у справі № 910/5408/21 вказано, що при розгляді справ суди мають дотримуватись презумпції цілісності (достовірності) електронних доказів, що означає, що доказ вважається цілісним (достовірним), поки інша сторона цього не спростує.

Отже, за наведених обставин, з огляду на те, що ані під час розгляду справи місцевим господарським судом ані під час апеляційного перегляду даної справи, якщо відповідач жодними належними та допустимими доказами у розумінні приписів Господарського процесуального кодексу України не довів відсутність цілісності кредитного договору, то будь-які протилежні за змістом твердження відповідача із зазначеного питання взагалі є безпідставними та такими, що ґрунтуються на довільному тлумаченні норм законодавства.

Натомість, на підтвердження укладення електронного кредитного договору разом з позовною заявою та в якості додатку до неї позивачем було надано до суду та відповідачу візуальну форму щодо укладення електронного кредитного договору (надалі - візуальна форма), з чіткою хронологією укладення останнього.

Отже, окрім долученого позивачем до матеріалів справи цілісного кредитного договору, зазначена візуальна форма також є належним та допустимим доказом в розумінні вищезазначених положень чинного законодавства України.

При цьому, в преамбулі візуальної форми, наданої позивачем до матеріалів справи, зазначаються, в тому числі і наступні відомості: - РНОКПП відповідача ); - номер телефону відповідача ( НОМЕР_3 , який відповідає тому, що був зазначений відповідачем у відзиві).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що позивачем було надано до суду належні та допустимі докази в розумінні приписів Господарського процесуального кодексу України, які підтверджують факт укладення кредитного договору у відповідності до норм чинного законодавства України.

Окрім викладеного, колегія суддів також зазначає, що стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2- 383/2010).

Відповідачем ані під час розгляду справи місцевим господарським судом ані під час апеляційного перегляду даної справи не було надано будь-яких доказів на спростування тих обставин, що кредитний договір відповідачем не укладався, хоча саме відповідач в такому випадку повинен був довести факт неукладення кредитного договору і саме на нього у відповідності до приписів Господарського процесуального кодексу України покладено тягар доказування відсутності укладення кредитного договору, що відповідає правовій позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 14.06.2022 у справі №757/40395/20.

Як було зазначено вище, 03.12.2021 позивачем було надано відповідачу кредит у розмірі 80000,00грн. шляхом перерахування зазначеної суми на картковий рахунок № НОМЕР_1 , вказаний позичальником в особистому кабінеті на сайті https://bizpozyka.com/, що підтверджується витягом з анкети клієнта та довідками про перерахування коштів, які були надані позивачем разом з позовною заявою, чим виконав свої зобов`язання за договором своєчасно та в повному обсязі, проте до теперішнього часу відповідач лише частково сплатив позивачу заборгованість за договором в розмірі 16337,50грн.

Отже, здійснивши 2 (два) платежі з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конкпюдентні дії щодо визнання договору.

При цьому, судова колегія зауважує, що вищевказані факти перерахування суми кредиту позивачем відповідачу в повному обсязі та часткового виконання відповідачем його грошових зобов`язань за кредитним договором самостійно визнаються відповідачем як у відзиві на позовну заяву так і в апеляційній скарзі.

Зважаючи на вищезазначене, а також приймаючи до уваги правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2022 у справі №227/3760/19-ц, в якій Судом зазначено, зокрема, що у разі якщо договір виконувався обома сторонами, що мало місце в даному випадку у відносинах між позивачем та відповідачем за кредитним договором, то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта про те, що він не отримував пропозиції позивача укласти електронний договір (оферту) з істотними умовами такого договору, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитом, а тому цей договір за твердженням скаржника є не укладеним в силу приписів частини 3 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію".

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з приписами статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно піддягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Отже, в даному випадку має місце презумпція правомірності правочину, всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, створені обов`язки підлягають виконанню.

При цьому, судова колегія відхиляє доводи апелянта про те, що грошові кошти у вигляді кредиту були перераховані позивачем за кредитним договором на поточний банківський рахунок відповідача як фізичної особи, в той час як на думку відповідача Інструкцією 492 такі рахунки забороняється використовувати для здійснення підприємницької діяльності, оскільки перерахування суми кредиту не могло відбуватись інакше як за банківськими реквізитами, які були самостійно надані ФОП Луценко Оленою Олександрівною.

Колегія суддів наголошує, що позивач не може нести відповідальність за використання банківського рахунку, який йому не належить, а тому саме відповідач - ФОП Луценко Олена Олександрівна, який є власником банківського рахунку в АТ "Універсал бпнк", який обслуговується за допомогою банківської карти № НОМЕР_1 , інформацію про яку саме ФОП Луценко Олена Олександрівна надала позивачу в якості банківського реквізиту, на який слід перераховувати суму кредиту, несе відповідальність та можливі ризики, включаючи і негативні наслідки, викладені у відзиві на позовну заяву, а покладення будь-якої відповідальності за такі дії на позивача є безпідставним.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги порушення відповідачем умов договору, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором № 308510-КС-006 про надання кредиту від 03.12.2021, що становить 236436,18грн., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 80000,00грн., суми прострочених платежів по процентах - 148711,33грн. та суми прострочених платежів за комісією - 7724,85грн. обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм права. Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються наявними в матеріалах справи документами та вчинені при довільному тлумаченні наявних між сторонами правовідносин і норм права.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства, фактичним обставинам справи, а рішення відповідає вимогам статті 236 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення господарського суду Харківської області від 11.09.2023 у справі №922/2974/23 без змін.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає, що оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, то судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 77, 86, 129, 240, 269, 270, п.1, ч.1 ст.275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Луценко Олени Олександрівни залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 11.09.2023 у справі №922/2974/23 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 16.02.2024

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя О.І. Терещенко

Суддя П.В. Тихий