РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.02.2024Справа № 910/6805/23
За позовом Фізичної особи-підприємця Попова Вячеслава Євгеновича

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "БРОКБІЗНЕС"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Комунальне підприємство «Київтранспарксервіс»

про стягнення 150 533,66 грн

Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

без виклику.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Попов Вячеслав Євгенович (далі також - позивач, ФОП Попов В.Є.) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "БРОКБІЗНЕС" (далі також - відповідач, ПрАТ «СК «БРОКБІЗНЕС») про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 150 533,66 грн.

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 17.05.2023 відкрито провадження у справі № 910/6805/23, вирішено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи та залучено до участі в справі третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Комунальне підприємство «Київтранспарксервіс» (далі також - третя особа, КП «Київтранспарксервіс»).

26 та 29 травня 2023 від третьої особи надійшли пояснення та додаткові пояснення по справі.

12.06.2023 відповідачем подано відзив на позов та заяву в порядку ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач, у свою чергу, 23.06.2023 надав письмову відповідь на відзив.

Керуючись ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд враховує припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

З урахуванням вищевикладеного та приймаючи до уваги те, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як стверджує позивач, 26.05.2022 в м. Києві по вул. Сім`ї Кульженків, 1 водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом МАЗ 437041, д.н.з. НОМЕР_1 , під час руху з навантаженим транспортним засобом «Mersedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_2 , відірвалося кріплення на евакуаторі МАЗ 437041 д.н.з. НОМЕР_1 , у зв`язку з чим транспортний засіб «Mersedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_2 зіскочив з евакуатора та відбулося падіння вантажу.

З доводів позивача вбачається, що внаслідок вказано дорожньо-транспортної пригоди, транспортному засобу «Mersedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_2 було завдано механічних ушкоджень, а власнику такого транспортного засобу - матеріального збитку.

Відповідно до постанови Оболонського районного суду м. Києва від 30.06.2022 у справі № 756/4070/22, дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем МАЗ 437041, д.н.з. НОМЕР_1 .

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення № 094313, ОСОБА_1 на момент ДТП працював у КП «Київтранспарксервіс», що підтверджується штатно-посадовим списком працівників КП «Київтранспарксервіс».

Крім того, відповідно до подорожнього листа № 5759056 вантажного автомобіля від 27.05.2022 ТЗ МАЗ 437041, д.н.з. НОМЕР_1 був технічно справним та дозволено виїзд на місце призначення, що підтверджується підписом механіка.

10.02.2021 між Комунальним підприємством «Київтранспарксервіс» (як страхувальником) та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» (як страховиком) було укладено договір № 002-000768/02ДВ добровільного страхування відповідальності перед третіми особами при наданні послуг евакуації (далі також - договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, які не суперечать закону та пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної страхувальником майну (транспортному засобу третіх осіб (виключно власники пошкодженого ТЗ) в результаті здійснення страхувальником застрахованої діяльності, а саме, евакуація ТЗ (транспортування/перевезення/переміщення) страхувальником шляхом використання евакуатора у тому числі під час навантаження та розвантаження.

Зважаючи на те, що цивільно-правова відповідальність водія КП «Київтранспарксервіс» на момент скоєння ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «БРОКБІЗНЕС», то позивач вважає, що завдані йому матеріальні збитки мають бути відшкодовані саме відповідачем на загальну суму 150 533,66 грн.

КП «Київтранспарксервіс» проти позову не заперечувало та підтвердило доводи позивача, які викладено у позовний заяві.

Відповідач, заперечуючи проти заявленого позову, посилався на наступне:

- фактично автомобіль тримався на рейці стріли навантажувача і без стоян очного гальма, розгойдувався на ременях. Тому, при рушанні евакуатора під гору, автомобіль «Mersedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_2 з`їхав разом з рейкою на якій він гойдався;

- постановою Оболонського районного суду м. Києва від 30.06.2022 у справі № 756/4070/22 встановлено, зокрема, що відірвалося кріплення на евакуаторі;

- наведені у відзиві обставини щодо ДТП свідчать про те, що подія підпадає під виключення із страхових випадків, передбачених розділом 10 договору страхування - 10.1. не визнається страховим випадком та не підлягає відшкодуванню вимога про відшкодування шкоди або шкода, нанесена внаслідок, зокрема:

10.1.4. Недотримання страхувальником (його працівниками) законів, постанов, відомчих і виробничих правил і норм, в т.ч.: правил техніки безпеки, правил зберігання ТЗ, пожежних та санітарних норм та правил, інших нормативних актів, що встановлюють вимоги щодо провадження застрахованої діяльності.

10.1.9. Грубої необережності в діях, бездіяльності страхувальника. Груба необережність страхувальника полягає у відсутності прояву елементарної обачності щодо виконання обов`язків по здійсненню застрахованої діяльності, яку можна вимагати від будь-якої і кожної дієздатної особи внаслідок її майнових прав, обов`язків та посадових повноважень, і наслідки якої вона могла або повинна була передбачити в силу своїх професійних або громадських зобов`язань та умов цього договору, але необачно розраховувала на їх відвернення;

- руба необережність і відсутність прояву елементарної обачності проявляється в тому, що водій ОСОБА_1 знав і усвідомлював, що у момент завантаження у автомобіля «Mersedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_2 стоян очне гальмо не функціонувало і автомобіль буде розгойдуватися на платформі, також він бачив наскільки крутий підйом при виїзді із гаражного кооперативу, тому зобов`язаний був проявити максимальну обачність;

- враховуючи вимоги Керівництва з експлуатації евакуатора, відповідно до п. 3.2-2 якого зазначено, що перед початком вантажно-розвантажувальних робіт необхідно переконатися, що транспортний засіб знаходиться на ручному гальмі, водій ОСОБА_1 не мав права перевозити такий автомобіль без функціонуючого стоян очного гальма;

- матеріали справи не містять обґрунтованих претензій або позовів до страхувальника КП «Київтранспарксервіс» та не містить рішення суду, яке набрало законної сили і зобов`язує страхувальника КП «Київтранспарксервіс» відшкодувати шкоду власнику транспортного засобу «Mersedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_2 .

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов таких обґрунтованих висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Стаття 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлює, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Частиною 2 ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Оскільки транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, тоді на підставі ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як вже було вказано вище, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 094313, водій ОСОБА_1 на момент здійснення дорожньо-транспортної пригоди працював у КП «Київтранспарксервіс», що підтверджується штатно-посадовим списком працівників КП «Київтранспарксервіс» станом на 31.05.2022 року.

Крім того, відповідно до подорожнього листа № 5759056 вантажного автомобіля від 27.05.2022 року транспортний засіб «МАЗ 437041», державний номерний знак « НОМЕР_1 » був технічно справним та дозволено виїзд на місце призначення, що підтверджується підписом механіка.

Також, під час розгляду справи встановлено, що 10.02.2021 між Комунальним підприємством «Київтранспарксервіс» та ПрАТ «СК «БРОКБІЗНЕС» було укладено договір №002-000768/02ДВ добровільного страхування відповідальності перед третіми особами при наданні послуг евакуації.

Ліміт відповідальності на один страховий випадок становить 200 000 грн.

Відповідно до п.п. 9.4.2. п. 9.4. договору страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, після того як стане відомо про настання події, яка має ознаки страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для здійснення своєчасної виплати страхового відшкодування.

Згідно з п.п. 11.1.4 п.п. 11.1 п. 11 договору, при настанні події, яка за своїми ознаками може бути визнана страховим випадком страхувальник зобов`язаний не пізніше 48 годин з моменту настання події, яка має ознаки страхового випадку, письмово, за формою встановленою страховиком, повідомити страховика про подію.

П.п. 12.2.1. п. 12.2 договору передбачено, що для отримання страхового відшкодування третя особа (потерпіла особа) подає страховику письмову заяву про виплату страхового відшкодування за встановленою страховиком формою, до якої обов`язково повинні бути надані ряд документів а саме: звіт/висновок про визначення вартості матеріального збитку складений експертом/оцінювачем, що має відповідну кваліфікацію.

Відповідно до п. 12.6. договору, протягом 15 робочих днів з дати отримання всіх документів, необхідних для встановлення факту, обставин, причин та наслідків настання страхового випадку та/або розміру завданих збитків, страховик приймає рішення про виплату/відмову у виплату страхового відшкодування або про відмову у виплаті страхового відшкодування. Після прийняття відповідного рішення протягом 15 робочих днів після підписання страхового акту виплачує страхове відшкодування.

Матеріалами справи підтверджується, що 27.05.2022 КП «Київтранспарксервіс» повідомив ПрАТ «СК «БРОКБІЗНЕС» про подію, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу.

Аварійний комісар ПрАТ «СК «БРОКБІЗНЕС» оглянув пошкоджений транспортний засіб «Mercedes-Benz» д.н.з. « НОМЕР_2 », що підтверджується звітом про результати огляду майна.

13.03.2023 між ОСОБА_2 (далі - Первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем Поповим Вячеславом Євгеновичем (далі - Новий кредитор) укладено Договір № 13/03/2023 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування завданих збитків Первісному кредитору у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу «Mercedes-Benz» д.н.з. « НОМЕР_2 », внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 26.05.2022 року.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, є договори та інші правочини.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, до ФОП Попова В.Є. перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідальних осіб суми збитків, завданої в результаті ДТП 26.05.2022.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводяться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, що складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, визначеній страховиком.

24.03.2023 року ФОП Попов Вячеслав Євгенович звернувся до ПрАТ «СК «БРОКБІЗНЕС» із заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу «Mercedes-Benz» д.н.з. « НОМЕР_3 », що належить ОСОБА_2 .

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або заковом (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України страховик зобов`язаний випадку здійснити страхову вирлату у строк, встановлений ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Як стверджує позивач та не було спростовано відповідачем, жодних дій зі сторони ПрАТ «СК «БРОКБІЗНЕС» щодо виплати страхового відшкодування проведено не було, а відтак, позивач був змушений звертатись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів у спосіб, який передбачений нормами ЦК України (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до Висновку експерта № 437 за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи від 06.09.2022 року вартість матеріального збитку завданого власнику пошкодженого автомобіля «Mercedes-Benz» державний номерний знак « НОМЕР_4 ?». склала 150 533, 66 грн (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу).

У той же час суд не приймає до уваги доводи відповідача про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування.

До предмету доказування в даній справі не входить з`ясування належного/неналежного виконання водієм ОСОБА_1 своїх службових обов`язків та дотримання вимог Керівництва з експлуатації евакуатора під час керування транспортного засобу «МАЗ 437041», державний номерний знак « НОМЕР_1 ».

Матеріали справи містять докази звернення страхувальника та потерпілої особи до страховика та не містять доказів надання відповідачем обґрунтованої відмови від виплати страхового відшкодування.

З огляду на наявні в матеріалах справи фактичні дані суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт заподіяння йому збитків внаслідок ДТП 26.05.2023, розмір збитку та наявність підстав для відшкодування завданого збитку в розмірі 150 533,66 грн саме страховиком ПрАТ «СК «КБРОКБІЗНЕС».

Згідно з ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частина 1 ст. 74 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з пунктом 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 ГПК України.

Стосовно заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 16 826,50 грн суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ст. 124 Господарського процесуального кодексу України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Разом із позовною заявою позивачем надано докази понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Так, на підтвердження понесених позивачем судових витрат у матеріалах справи наявні наступні докази (у копіях):

- договір про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019;

- Додаткова угода 1 Акт приймання-передачі правової (правничої) допомоги до договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019;

- платіжне доручення про оплату послуг адвоката;

- довіреність від 03.02.2022;

- свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката серія КВ № 6314.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частинною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України встановлено, що положення цієї глави (глави 63 "Послуги. Загальні положення" підрозділу 1 розділу III Книги п`ятої цього Кодексу) можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону № 5076-VI врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож, домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Верховний Суд у постанові від 09.04.2019 р. у справі № 826/2689/15 зазначив, зокрема, що чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості, а тому сторона не повинна надавати докази на підтвердження обґрунтованості ринкової вартості послуг.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Відповідна позиція наведена у постанові Верховного Суду від 20.11.2020 №910/13071/19.

Стосовно доводів відповідача про відсутність відомостей про Самойленка П.М. в Єдиному реєстрі адвокатів України та щодо видачі свідоцтва не уповноваженими особами, то суд звертає увагу на таке.

Частиною четвертою статті 60 ГПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Так, на підтвердження повноважень представником позивача долучено до матеріалів справи копію довіреності від 29.01.2019.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» особі, яка склала присягу адвоката України, радою адвокатів регіону у день складення присяги безоплатно видаються свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката України.

Крім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України.

Отже, особа адвоката підтверджується посвідченням адвоката України та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю, тоді як відомості до Єдиного реєстру адвокатів України вносяться радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України.

Аналогічна правова позиція про те, що особа адвоката підтверджується посвідченням адвоката України та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю викладена у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 06 липня 2019 року у справі № 855/229/19 та Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 910/3845/19.

Крім того, варто також зазначити, що Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові по справі №757/213848/19-ц від 21.10.2019року дійшов до висновку, що відсутність в Єдиного реєстру адвокатів України даних про адвоката не позбавляє останнього права представляти інтереси клієнта у цивільному судочинстві.

Водночас, до матеріалів справи долучено копію посвідченням адвоката України та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, виданого на підставі рішення Ради адвокатів міста Києва.

Доказів того, що вказані документи визнані у передбаченому законом порядку недійсними або є скасованими, матеріали справи не містять, й відповідачем не надано.

Також відсутні докази щодо припинення права Самойленка Петра Миколайовича на заняття адвокатською діяльністю у порядку передбаченому законом.

Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд у своїй постанові № 757/213848/19- ц від 21.10.2019 року.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не надано суду доказів з метою доведення надмірності понесених позивачем витрат на правову допомогу та не надано доказів на їх спростування.

Дії представника позивача відповідають умовам договору про надання правової допомоги, а час, витрачений на складання та подання документів у справі, є обґрунтованим.

Надаючи оцінку співмірності витрат позивача на оплату послуг адвоката зі складністю справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності розміру витрат та з урахуванням ціни позову у справі, суд дійшов висновку про покладення на відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 16 826,50 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 75, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Фізичної особи-підприємця Попова Вячеслава Євгеновича задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "БРОКБІЗНЕС" (04050, м. Київ, вул. Білоруська, 3; ) на користь Фізичної особи-підприємця Попова Вячеслава Євгеновича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) суму страхового відшкодування в розмірі 150 533,66 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16 826,50 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 684,00 грн. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, то строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано - 20.02.2024.

Суддя Ю.О. Підченко