РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2024Справа № 910/16180/23
Суддя Господарського суду міста Києва Головіна К. І., розглянувши у спрощеному позовному провадженні господарську справу

за позовною заявою Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Державного агентства резерву України

про стягнення 381 452,89 грн

без повідомлення учасників справи

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулося Акціонерне товариство "Українська залізниця" (далі - АТ "Укрзалізниця", позивач) до Державного агентства резерву України (далі - Держрезерв, відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 381 452,89 грн за договором про зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву № ОД/НР-03-670-НЮ від 29.04.2003.

У обґрунтування позову АТ "Укрзалізниця" посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за вказаним договором в частині своєчасного відшкодування зберігачу витрат на зберігання цінностей мобілізаційного резерву за 3 та 4 квартал 2022 року. У позові АТ "Укрзалізниця" просить стягнути з відповідача 381 452,89 грн. таких витрат.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 06.11.2023 за вказаною позовною заявою було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, учасникам справи надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Відповідач надав суду відзив на позов, в якому проти заявлених вимог заперечив, зазначив, що позивачем не надано первинних документів, підтверджуючих заявлену до стягнення суму та факт дійсності понесених витрат. Також відповідач вказав, що акти на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за 3 та 4 квартал 2022 Держрезервом не погоджувались та були повернуті регіональній філії «Одеська залізниця», а відповідний бюджетний період (2022 рік) сплив, тому заявлені вимоги є безпідставними.

У свою чергу АТ "Укрзалізниця" надіслало відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що саме узгоджений сторонами кошторис на 2022 рік є підставою для здійснення відшкодування витрат на зберігання матеріальних цінностей. Також позивач вказав, що по звіту за 3 квартал відповідачу були надані додаткові роз`яснення та розрахунки листом від 14.02.2023 № НЗЕ/ННФ-402/4, звіт про фактичні витрати на зберігання цінностей подається щоквартально до 15 числа місяця за наступного за звітнім, за 4 квартал звіт надається до 15 січня наступного року. Крім того позивач вважав, що строк подачі відповідачем відзиву сплив, а тому просив здійснювати розгляд справи за наявними у справі матеріалами без врахування доводів Держрезерву.

Щодо строків подання відзиву, суд встановив, що період пропуску вчинення такої процесуальної дії відповідачем є незначним, при цьому позивач надав відповідь на вказаний відзив, а тому з метою повного та всебічного встановлення фактичних обставин справи, забезпечення принципів змагальності та рівності учасників судового процесу суд вирішив здійснювати розгляд даної справи з урахуванням поданого відповідачем відзиву.

Отже, розглянувши заяви учасників справи по суті позову та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Установлено, що 29.04.2003 між ДП "Одеська залізниця" (зберігач), правонаступником якого є АТ «Українська залізниця», та Державним комітетом з державного матеріального резерву України, правонаступником якого є Державне агентство резерву України (комітет), був укладений договір відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву № 5/9 (далі - договір), предметом якого є зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, що здійснюється на складських приміщеннях, майданчиках зберігача.

Відповідно до п. 1.2 договору комітет передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання цінності згідно із затвердженою номенклатурою у кількості та вартістю згідно з актом форми № 1. Передбачені договором форми акти затверджуються комітетом.

Згідно з п. 2.7 договору зберігач зобов`язаний, зокрема, щороку подавати комітетові станом на 01 січня - звіт форми № 12, станом на 01 липня - інформацію про результати перевірки якості і умов зберігання цінностей, а також інформацію про відповідність цінностей цілям, для яких вони призначені, за формою, встановленою комітетом.

Пунктом 2.8 договору передбачено, що зберігач щороку разом з річним звітом форми № 12 зобов`язаний подавати зведений кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на наступний рік згідно "Порядку відшкодування залізницям України витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей мобілізаційного резерву", який погоджений Держкомрезервом України і Укрзалізницею від 17.01.2003, а також плани зміни та освіження матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на рік, що планується.

Відповідно до пункту 3.1 договору комітет зобов`язаний відшкодовувати зберігачу витрати на зберігання цінностей згідно з погодженим зведеним кошторисом витрат між зберігачем та комітетом у межах асигнувань, передбачених на ці цілі.

Відшкодування витрат за зберігання цінностей визначається згідно з щорічно погодженим комітетом зведеним кошторисом витрат зберігача, який здійснює відповідальне зберігання цих цінностей мобілізаційного резерву (пункт 4.1 договору).

Як визначено умовами п. 4.2 договору кошторис розрахунку витрат на утримання цінностей, направлений зберігачем на погодження комітету, повинен бути розшифрований по всім статтям, а також містити пояснювальну записку.

Відповідно до пункту 4.3 договору сторони погодили, що зберігач надає комітетові щоквартально до 15 числа місяця, наступного за звітним, звіти про фактичні витрати за зберігання цінностей, що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків на утримання цінностей мобілізаційного резерву за встановленою формою.

Згідно з п. 4.4. договору відшкодування витрат (з урахуванням податку на додану вартість) зберігачу за зберігання цінностей мобілізаційного резерву комітет здійснює в межах, визначених підписаними актами взаєморозрахунків фактичних витрат у відповідності до пункту 4.3 договору, не пізніше 30 числа місяця, наступного за звітним кварталом.

Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє протягом усього терміну зберігання цінностей мобілізаційного резерву (пункт 7.3 договору).

15.09.2010 та 07.10.2011 сторонами були підписані додаткові угоди до вказаного договору, у яких вони погодили річний розмір коштів на відшкодування витрат зберігача на утримання матеріальних цінностей.

Відповідно до частини 1 статті 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно з ч. 1 ст. 938 ЦК України зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Частиною1 ст. 946 ЦК України передбачено, що плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання. Витрати зберігача на зберігання речі можуть бути включені до плати за зберігання (ч. 1 ст. 947 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 4, 5 статті 11 Закону України "Про державний матеріальний резерв" запаси матеріальних цінностей державного резерву розміщуються на підприємствах, в установах і організаціях, спеціально призначених для зберігання матеріальних цінностей державного резерву. Розміщення і будівництво на території України підприємств, установ, організацій та інших об`єктів системи державного резерву здійснюються в порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 4 Порядку формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1129 від 08.10.97, на підприємствах, в установах і організаціях, що здійснюють відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву, розміщення матеріальних цінностей забезпечується Держрезервом, виходячи з критеріїв економічної доцільності, наявності у цих зберігачів, необхідних для зберігання продукції умов, доцільності територіального розташування зберігачів тощо.

Підприємства, установи і організації всіх форм власності, яким встановлені мобілізаційні та інші спеціальні завдання, зобов`язані забезпечити розміщення, зберігання, своєчасне освіження, заміну, а також відпуск матеріальних цінностей із державного резерву згідно із зазначеними завданнями власними силами.

Законом України "Про державний матеріальний резерв" передбачено відшкодування підприємствам, установам і організаціям, що виконують відповідальне зберігання, фактичних витрат, пов`язаних з таким зберіганням. Згідно з цією нормою та п. 7 Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2002 № 532 (далі - Порядок), таке відшкодування здійснюється на підставі договору, укладеного між Держрезервом України і відповідальним зберігачем за встановленою формою, за рахунок асигнувань державного бюджету та інших джерел, визначених законодавством.

Згідно з пунктом 2 Порядку сума витрат, що підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням вимог цього Порядку на кожен рік і сплачується пропорційними частками за узгодженням між Держрезервом та відповідальним зберігачем.

Пунктом 5 Порядку визначено, що Держрезерв на підставі аналізу статей витрат відповідальних зберігачів щороку визначає середній розмір суми витрат із зберігання матеріальних цінностей виходячи з розрахунку на 1 м2 складського приміщення (відкритого огородженого майданчика), 1 кубометр холодильної камери, резервуара для зберігання нафтопродуктів, підземних газових сховищ, а також зберігання 1 тонни зернових культур в зерносховищі.

Залежно від номенклатури, асортименту та особливостей технології зберігання передбачаються можливі додаткові витрати, пов`язані з обслуговуванням матеріальних цінностей державного резерву, зокрема витрати на консервацію, переміщення, перефарбування тощо. Розмір додаткових витрат визначається у кожному разі окремо за узгодженням між Держрезервом та відповідальним зберігачем на підставі обґрунтованих фактичних витрат відповідального зберігача.

Судом встановлено, що на виконання умов договору та вищевказаного Порядку, 05.09.2022 позивач направив Агентству Держрезерву кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на 2022 рік в сумі 1 434 002,40 грн. з ПДВ.

Листом № 1693/0/4-22 від 21.09.2022 Держрезерв погодив, підписав та засвідчив печаткою кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву по Регіональній філії «Одеська залізниця» АТ "Українська залізниця" на вказану суму.

Разом з тим встановлено, що у 3 та 4 кварталі 2022 році ДП "Одеська залізниця" надало відповідачу послуги зі зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву, витрати на утримання яких склали 381 452,89 грн, а саме: витрати за 3 квартал 2022 - у сумі 186 619,63 грн, за 4 квартал 2022 - у сумі 194 833,26 грн.

Зазначені обставини підтверджуються наявними у справі копіями актів на відшкодування витрат зі зберігання цінностей за 3 та 4 квартали 2022 року, звітів витрат на зберігання цінностей за 3 та 4 квартали 2022 року та рахунків на оплату, що були направлені відповідачу листами від 08.11.2022 № НР-16/155 та від 01.02.2023 № НР-16/36.

Однак відповідач витрати на зберігання матеріальних цінностей позивачу не компенсував, хоча за умовами договору зобов`язаний був відшкодовувати залізниці витрати за зберігання та утримання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву не пізніше 30 числа місяця, наступного за звітним кварталом (п. п. 4.4 договору), в межах, визначених підписаними актами взаєморозрахунків фактичних витрат та зведеним кошторисом витрат зберігача.

Отже судом встановлено, що за договором № ОД/НР-03-670-НЮ від 29.04.2003 позивач надав відповідачу послуги зі зберігання матеріальних цінностей у 3 та 4 кварталі 2022 року, проте, відповідач вартість таких послуг не сплатив, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість на суму 381 452,89 грн.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 вказаної статті).

Зазначене також кореспондується зі ст. ст. 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання. Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Судом встановлено, що свій обов`язок з пред`явлення відповідачеві документів, які підтверджують надання зберігачем послуг, зокрема, актів на відшкодування витрат на зберігання за 3 - 4 квартали 2022, звітів про витрати на зберігання та підтверджуючих витрати документів, розмір яких складає 381 452,89 грн., позивач виконав належним чином,

Проте, листами № 2261/04/4-22 від 30.11.2022, № 496/0/4-23 від 21.02.2023 та № 560/0/4-23 від 28.02.2023 відповідач повідомив позивача про те, що він не погоджує акти на відшкодування витрат за 3 та 4 квартал 2022 року та повертає їх на доопрацювання.

У відповідь на лист відповідача від 30.11.2022 №2261/0/4-22 позивач надав відповідачу додаткові роз`яснення та розрахунки листом від 14.02.2023 №НЗЕ/ННФ-402/4.

Поряд з цим відповідач свої зобов`язання за договором станом на час розгляду справи так і не виконав та зазначив про ненадання зберігачем підтверджуючих документів на заявлену вартість послуг.

Розглянувши доводи відповідача, суд зазначає наступне.

Щодо відсутності підтверджуючих документів (платіжних відомостей, посадових інструкцій, необхідних розрахунків і т.п.) для нарахування заробітної плати працівникам, суд звертає увагу на те, що відповідні копії посадових інструкцій працівників, задіяних в обслуговуванні та зберіганні МЦМР, були надані відповідачу листом № НР-16/134 від 05.09.2022 разом з комплектом документів, які направлялися для узгодження кошторису витрат на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» на 2022 рік.

Щодо тверджень відповідача про включення до складу витрат податку на додану вартість, який нараховано на заробітну плату, суд зазначає, що за умовами договору Держрезерв здійснює відшкодування витрат зі зберігання цінностей, що, свою чергу, у розумінні положень чинного Податкового кодексу України є об`єктом відповідного оподаткування. При цьому, як вбачається з наданих позивачем документів щодо понесених витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, податок на додану вартість нараховується в цілому на суму відшкодування, а не на її окремі складові.

Згідно з положеннями п. 4.2 договору відшкодування витрат (з урахуванням податку на додану вартість) зі зберігання цінностей здійснюється за узгодженням між Держрезервом та зберігачем згідно з поданими документами (узгодженим з Держрезервом кошторисом витрат). При цьому відповідний податок на додану вартість був включений у погоджений сторонами кошторис. Отже узгоджений сторонами кошторис (у розумінні п. 4.2 договору) є підставою для здійснення відшкодування за зберігання матеріальних цінностей, в тому числі і податку на додану вартість.

Інші твердження відповідача про неврахування проведеного відпуску матеріальних цінностей, що призвело до зменшення фактично зайнятої площі матеріальними цінностями, щодо неправомірного включення до актів фактичних витрат на електроенергію для освітлення адміністративного приміщення, щодо ненадання матеріалів інвентаризації матеріальних цінностей та інші, суд також вважає необґрунтованими, оскільки всі ці витрати були погоджені відповідачем у кошторисі на 2022 рік.

Водночас у відзиві на позовну заяву відповідач не надав власний контррозрахунок витрат позивача по зберіганню матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву за 3 та 4 квартал 2022 рік з відповідними доказами, а тому всі його доводи є безпідставними.

Стосовно посилань відповідача на сплив строку відповідного бюджетного періоду (2022 рік) на подачу звіту про витрати на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву за 4 квартал 2022 року, у зв`язку з чим у відповідача відсутні підстави для сплати заборгованості, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 4.3 договору позивач надає відповідачу щоквартально до 15 числа місяця, наступного за звітним, звіт про фактичні витрати на зберігання цінностей, зокрема, за 4 квартал звіт надається до 15 січня наступного року.

Як вбачається із матеріалів справи, звіт про фактичні витрати з документами на підтвердження таких витрат за 4 квартал 2022 позивач направив відповідачу 01.02.2023, однак, сам факт порушення строку направлення вказаного звіту не свідчить про те, що такі витрати не були понесені позивачем та не звільняє відповідача від обов`язку з відшкодування понесених позивачем витрат.

Згідно з ст. 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, враховуючи підтверджений факт наявності у відповідача заборгованості з відшкодування витрат за зберігання цінностей у розмірі 381 452,89 грн., суд вважає, що вимоги позивача про стягнення вказаної заборгованості є обґрунтованими.

Оскільки належних доказів відшкодування вартості наданих послуг зберігання відповідач не надав, доводів позивача не спростував, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з Державного агентства резерву України заборгованості в сумі 381 452,89 грн. підлягають задоволенню.

У разі задоволення позову, згідно зі ст. 129 ГПК України, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73 - 79, 129, 236 - 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Державного агентства резерву України про стягнення 381 452,89 грн. задовольнити.

Стягнути з Державного агентства резерву України (01024, вул. Євгена Чикаленка (Пушкінська), 28, ідентифікаційний код 37472392) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ідентифікаційний код 40075815) заборгованість в сумі 381 452 (триста вісімдесят одна тисяча чотириста п`ятдесят дві) грн. 89 коп. та судовий збір в сумі 4 577 (чотири тисячі п`ятсот сімдесят сім) грн. 44 коп.

Повне судове рішення складене 21 лютого 2024 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К. І.