ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2024 р. Справа№ 910/10427/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Гончарова С.А.

Тищенко О.В.

за участю секретаря судового засідання: Гончаренка О.С.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 21.02.2024 у справі №910/10427/23 (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні

матеріали апеляційної скарги Моторного (транспортного) страхового бюро України

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.12.2023, повний текст якої складений 11.12.2023,

у справі № 910/10427/23 (суддя Полякова К.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Голуба Андрія Олександровича

до 1. Моторного (транспортного) страхового бюро України

2. Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім»

про зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.12.2023 у справі № 910/10427/23 відмовлено у задоволенні заяви Моторного (транспортного) страхового бюро України про ухвалення додаткового рішення у справі.

Постановляючи вказану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що:

- умовами п. 4.7.3 укладеного апелянтом з Адвокатським об`єднанням «ІНС.ЛОУ Груп» договору про надання послуг в сфері права № 4.1/12-10/2021 від 12.10.2021 встановлено, що послуги вважаються наданими з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг, проте доказів вчинення відповідачем 1 дій із прийняття наданих адвокатом послуг шляхом підписання передбаченого договором акту приймання-передачі наданих послуг матеріали справи не містять, так само як не містять і інших доказів, які могли б свідчити про прийняття відповідачем 1 послуг адвоката, зокрема, шляхом оплати таких послуг. За таких обставин підстави для стягнення з позивача 2 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката відсутні;

- також відсутні і підстави для стягнення з позивача 1 000,00 грн. витрат, пов`язаних із залученням спеціаліста - нотаріуса для засвідчення підпису Генерального директора Моторного (транспортного) страхового бюро України для надання відповіді на письмове опитування, оскільки за змістом положень ст. 88 ГПК України не вимагається нотаріальне посвідчення підпису сторін, третіх осіб, їх представників, які дали згоду на допит їх як свідків, а оскільки у відповідній заяві свідка є представник відповідача 1 - Генеральний директор ОСОБА_1, який надав згоду на допит як свідка, нотаріальне посвідчення його підпису законом не вимагалося.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.12.2023 у справі № 910/10427/23 та постановити нове рішення про задоволення заяви МТСБУ про стягнення судових витрат з позивача.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, оскільки під час її прийняття судом першої інстанції було порушено норми процесуального права.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на те, що:

- так як умовами договору про надання послуг в сфері права № 4.1/12-10/2021 від 12.10.2021 визначено фіксовану суму гонорару, вимога суду про надання акту виконаних робіт є надмірним формалізмом;

- суд першої інстанції не звернув увагу на те, що генеральний директор апелянта не надавав згоду на допит його як свідка, а відтак вимога щодо нотаріального посвідчення була обов`язковою.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.12.2023, справу № 910/10427/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Шаптала Є.Ю., Тищенко О.В..

З огляду на те, що апеляційна скарга надійшла до Північного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, що у даному випадку унеможливлює розгляд поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування матеріалів даної справи у суду першої інстанції та відкладення вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, до надходження матеріалів справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.12.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/10427/23 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи № 910/10427/23.

01.01.2024 від Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали оскарження даної справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.01.2024 залишено без руху апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.12.2023 у справі № 910/10427/23 та повідомлено про право на усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків протягом 10 днів з дня вручення вказаної ухвали шляхом звернення до суду апеляційної інстанції із заявою/клопотанням з підтвердженням сплатити судового збору у розмірі 2 684,00 грн., про що надати відповідні докази.

19.01.2024 від Моторного (транспортного) страхового бюро України до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про усунення недоліків, до якого, зокрема, додані докази сплати судового збору в зазначеному розмірі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.12.2023 у справі № 910/10427/23, розгляд апеляційної скарги призначено на 21.02.2023 о 15:15 год.

У зв`язку з перебуванням судді Шаптали Є.Ю. на лікарняному розпорядженням керівника апарату суду № 09.1-08/847/24 від 21.02.2024 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/10427/23.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.02.2024, визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Тищенко О.В., Гончаров С.А..

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2024 Моторного (транспортного) страхового бюро України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.12.2023 у справі № 910/10427/23 прийняти до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Тищенко О.В., Гончаров С.А.

Позивач та відповідач представників в судове засідання не направили, про причини неявки суду не повідомили.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, те, що апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, та те, що явка представників учасників судового процесу в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність представників сторін за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Станом на 21.02.2024 до Північного апеляційного господарського суду відзивів на апеляційну скаргу та клопотань від учасників справи не надходило.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала я суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям додаткового рішення, з наступних підстав.

У червні 2023 року позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України, в якому просив зобов`язати Моторне (транспортне) страхове бюро України розглянути заяву позивача про здійснення регламентної виплати в сумі збитку, заподіяного внаслідок ДТП, вказаної в зареєстрованому Приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім» 16.07.2018 за № 712/14458 Повідомленні про подію, що може бути визнана страховою.

У позовній заяві (з урахуванням заяви на усунення недоліків) позивачем поставлено відповідачу та третій особі запитання в порядку статті 90 ГПК України.

Під час розгляду справи ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2023 задоволено заяву позивача про зміну статусу третьої особи та залучено до участі у справі в якості співвідповідача Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім», змінивши його процесуальний статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Відповідач 1 проти задоволення позову заперечив, а у відзиві на позов, серед іншого зазначив про те, що ним за вивчення та аналіз позовної заяви по справі, підготовки правової позиції по справі, подання відзиву на позовну заяву, участі адвоката у судовому процесі, у разі необхідності подання апеляційної та касаційної скарги, відповідач планує понести судові витрати в сумі 2 000,00 грн., та просив стягнути з позивача вказані витрати на правову допомогу в сумі 2 000,00 грн. До відзиву відповідачем 1 додано копію договору про надання послуг в сфері права № 4.1/12-10/2021 від 12.10.2021 та додаткової угоди до вказаного договору.

21.09.2023 відповідач 1 звернувся до суду першої інстанції з заявою про стягнення судових витрат, у якій просив стягнути з позивача витрати в сумі 1 000,00 грн., пов`язані із залученням спеціаліста - нотаріуса для засвідчення підпису Генерального директора Моторного (транспортного) страхового бюро України для надання відповіді на письмове опитування. До вказаної заяви долучені рахунок-акт № 2 від 11.09.2023 та копію платіжної інструкції № 977467 від 13.09.2023.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.11.2023 у задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Голуба Андрія Олександровича відмовлено повністю.

16.11.2023 до суду першої інстанції надійшла заява відповідача 1 про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій відповідач 1 просив стягнути з позивача витрати на правову допомогу в сумі 2 000,00 грн. та витрати в сумі 1 000,00 грн., пов`язані із залученням спеціаліста - нотаріуса для засвідчення підпису Генерального директора Моторного (транспортного) страхового бюро України для надання відповіді на письмове опитування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.11.2023 прийнято до розгляду заяву Моторного (транспортного) страхового бюро України про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/10427/23 та призначено судове засідання на 05.12.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.12.2023 у справі № 910/10427/23 відмовлено у задоволенні заяви Моторного (транспортного) страхового бюро України про ухвалення додаткового рішення у справі, з чим колегія у повній мірі погодитись не може з огляду на таке.

Стаття 221 ГПК України встановлює, що:

- якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 1);

- для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 2);

- у випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу (ч. 3).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (ч. 3 ст. 244 ГПК України).

Частина 1 ст. 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. (п. 1 та п. 4 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Згідно з приписами ч. 2 ст. 16 ГПК України представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частина 1 ст. 124 ГПК України встановлює, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Водночас за приписами ч. 2 ст. 124 ГПК України, у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

При цьому ч. 8 ст. 129 ГПК України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Отже, за приписами ГПК України попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат сторона має подати до суду разом з першою заявою по суті спору, якою відповідно до приписів ч. 2 ст. 161 ГПК України є позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву, а докази понесення таких витрат - до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, за змістом положень ч. 5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

З матеріалів справи слідує, що:

- відповідач 1 у відзиві на позов, серед іншого, зазначив про те, що ним за вивчення та аналіз позовної заяви по справі, підготовки правової позиції по справі, подання відзиву на позовну заяву, участі адвоката у судовому процесі, у разі необхідності подання апеляційної та касаційної скарги, відповідач планує понести судові витрати в сумі 2 000,00 грн. та просив стягнути з позивача вказані витрати на правову допомогу в сумі 2 000,00 грн. До відзиву відповідачем 1 додано копію договору про надання послуг в сфері права № 4.1/12-10/2021 від 12.10.2021 та додаткової угоди до вказаного договору;

- 21.09.2023 відповідач 1 звернувся до суду першої інстанції з заявою про стягнення судових витрат, у якій просив стягнути з позивача витрати в сумі 1 000,00 грн., пов`язані із залученням спеціаліста - нотаріуса для засвідчення підпису Генерального директора Моторного (транспортного) страхового бюро України для надання відповіді на письмове опитування. До вказаної заяви долучені рахунок-акт № 2 від 11.09.2023 та копію платіжної інструкції № 977467 від 13.09.2023;

- 16.11.2023 до суду першої інстанції надійшла заява відповідача 1 про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій відповідач 1 просив стягнути з позивача витрати на правову допомогу в сумі 2 000,00 грн. та витрати в сумі 1 000,00 грн., пов`язані із залученням спеціаліста - нотаріуса для засвідчення підпису Генерального директора Моторного (транспортного) страхового бюро України для надання відповіді на письмове опитування.

Отже, матеріалами справи підтверджується дотримання відповідачем 1 як строків подання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, так і строків подання доказів понесення таких витрат.

Частини 1 та 2 ст. 126 ГПК України встановлює, що:

- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави;

- за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

На підтвердження факту понесення відповідачем 1 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2 000,00 грн., ним до матеріалів справи долучені належним чином засвідчені копії укладеного з Адвокатським об`єднанням «ІНС.ЛОУ ГРУП» договору про надання послуг в сфері права № 4.1/12-10/2021 від 12.10.2021 (далі договір) з додатковими угодами від 23.12.2021 та № 970 від 14.07.2023

Згідно пункту 4.1 договору надання послуг замовнику здійснюється на підставі договору та додаткових угод до нього, які є його невід`ємними частинами; у додатковій угоді обов`язково зазначаються відомості про справу, за якою надаються послуги, якщо здійснення дій спрямовано на врегулювання наявної дебіторської чи кредиторської заборгованості замовника.

У пункті 5.2 договору вартість послуг, що надаються виконавцем у справах, у яких замовник є відповідачем (співвідповідачем, цивільним відповідачем) або третьою особою, а також в інших випадках, визначається таким чином: 1 000,00 грн. - у справі, в якій замовник є третьою особою; 1 000,00 грн. - у справі, в якій ціна позову визначена до 4 999,00 грн.; 1 500,00 грн. - у справі, в якій ціна позову визначена в межах від 5 000,00 грн. до 9 999,00 грн.; 2 000 грн - у справі, в якій ціна позову становить 10 000,00 грн. і більше.

Згідно з п.5.3 договору оплата здійснюється замовником шляхом перерахування суми винагороди на рахунок виконавця на підставі акта приймання-передачі наданих послуг, який складається виконавцем раз на місяць та передається замовнику у місяці, наступному за звітним, у двох екземплярах із матеріалами справи.

Зі змісту додаткової угоди №970 від 14.07.2023 до договору вбачається, що замовник передав, а виконавець прийняв завдання на ведення від імені замовника, справи №346/23 (внутрішній обліковий номер) за позовом ФОП Голуб А.О. до МТСБУ, немайновий позов та вартістю відповідних послуг у розмірі 2 000,00 грн. грн.

Правову допомогу відповідачу 1 у даній справі надавав адвокат Проц А.В., який діяв на підставі довіреностей, виданих на виконання договору, вказаною особою подавались відзив на позовну заяву, інші заяви з процесуальних питань. Вказана особа також представляла інтереси відповідача 1 в судових засіданнях.

Враховуючи наведене, відсутність Акту виконаних робіт жодним чином не перешкоджало місцевому господарському суду встановити обставини щодо реальності надання адвокатом відповідачу послуг правничої допомоги.

Отже, у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у задоволенні заяви відповідача.

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 та підтримані Верховним Судом в постановах від 21.08.2023 у справі 910/433/22, від 06.10.2023 у справі №910/912/22 та інших, прийнятих за результатами розгляду аналогічних спорів між МТСБУ та Товариством.

Матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем вказаних витрат, однак відповідно до правових позицій Верховного Суду в постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, матеріалами справи підтверджується факт надання відповідачу 1 Адвокатським об`єднанням «ІНС.ЛОУ ГРУП» послуг на заявлену до стягнення суму.

Щодо обставин, пов`язаних з визначенням розміру витрат на правничу допомогу при розгляді справи судом першої інстанції, слід зазначити таке.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частина 4 ст. 126 ГПК України встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 ст. 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Так, за змістом ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 ст. 129 ГПК України.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5-6 ст. 126 ГПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7,9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч.ч. 5-7,9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Як в суді першої , так і в суді апеляційної інстанції позивач письмових заперечень проти розміру витрат відповідача 1 на правову допомогу не навів.

За таких обставин колегія суддів вважає, що заявлений відповідачем 1 розмір витрат на правову допомогу відповідає критерію розумної необхідності таких витрат та є співмірним з ціною позову.

Щодо витрат відповідача 1 в сумі 1 000,00 грн., пов`язані із залученням спеціаліста - нотаріуса для засвідчення підпису Генерального директора Моторного (транспортного) страхового бюро України для надання відповіді на письмове опитування, понесення яких підтверджено рахунком-актом № 2 від 11.09.2023 та копією платіжної інструкції № 977467 від 13.09.2023, слід зазначити таке.

Як встановлено вище, у позовній заяві (з урахуванням заяви на усунення недоліків) позивачем поставлено відповідачу та третій особі запитання в порядку статті 90 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.07.2023 при відкритті провадження у справі звернуто увагу Моторного (транспортного) страхового бюро України та Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», що згідно з ч. 2 ст. 90 ГПК України учасник справи, якому поставлено питання іншим учасником справи, зобов`язаний надати вичерпну відповідь окремо на кожне питання по суті. На запитання до учасника справи, який є юридичною особою, відповіді надає її керівник або інша посадова особа за його дорученням.

За положеннями статті 90 ГПК України учасник справи має право поставити в першій заяві по суті справи або у додатку до неї не більше десяти запитань іншому учаснику справи про обставини, що мають значення для справи. Учасник справи, якому поставлено питання іншим учасником справи, зобов`язаний надати вичерпну відповідь окремо на кожне питання по суті. На запитання до учасника справи, який є юридичною особою, відповіді надає її керівник або інша посадова особа за його дорученням. Відповіді на запитання подаються до суду учасником справи - фізичною особою, керівником або іншою посадовою особою юридичної особи у формі заяви свідка не пізніше як за п`ять днів до підготовчого засідання, а у справі, що розглядається в порядку спрощеного провадження, - за п`ять днів до першого судового засідання. Копія такої заяви свідка у той самий строк надсилається учаснику справи, який поставив письмові запитання.

Положеннями статті 88 ГПК України передбачено, що показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка. У заяві свідка зазначаються ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності), обставини, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень. Підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом. Не вимагається нотаріальне посвідчення підпису сторін, третіх осіб, їх представників, які дали згоду на допит їх як свідків.

Як слідує з долученої до матеріалів справи заяви свідка, Генеральним директором Моторного (транспортного) страхового бюро України ОСОБА_1, на виконання ухвали суду від 13.07.2023, надані відповіді на поставлені позивачем запитання. На даній заяві міститься засвідчувальний напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Трубарової М.В. щодо справжності підпису ОСОБА_1 , зареєстрований у реєстрі за № 560.

У заяві свідка також зазначено, що свідок підтверджує про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень.

Як вірно встановлено судом першої інстанції оскільки представник відповідача 1 Генеральний директор ОСОБА_1 надав у заяві свідка згоду на допит як свідка, нотаріальне посвідчення його підпису законом не вимагалося.

Колегія суддів вважає, що недоведеними твердження апелянта про те, що його генеральний директор не надавав згоду на допит його як свідка, так у заяві свідка такі відомості відсутні.

Отже, колегія суддів погоджується висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для покладення на позивача витрат відповідача 1 у сумі 1 000,00 грн. на нотаріальне посвідчення підпису Генерального директора Моторного (транспортного) страхового бюро України на заяві свідка, оскільки посвідчення підпису в даному випадку чинним процесуальним господарським законом не вимагалося.

Водночас, з врахуванням положень ст. 244 ГПК України з яких слідує, що у випадку задоволення (зокрема і часткового - примітка суду) заяви про ухвалення додаткового рішення судом ухвалюється саме додаткове рішення, а ухвала за наслідками розгляду такої заяви поставляється лише у випадку повної відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, у цій справі, незважаючи на те, що судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні заяви відповідача в частині покладення на позивача витрат відповідача 1 у сумі 1 000,00 грн. на нотаріальне посвідчення підпису Генерального директора Моторного (транспортного) страхового бюро України на заяві свідка, ухвала Господарського суду міста Києва від 05.12.2023 у справі № 910/10427/23 підлягає скасуванню з прийняттям додаткового рішення, яким заява відповідача 1 про ухвалення додаткового рішення задовольняється частково, стягненню з позивача на користь відповідача 1 підлягають витрати на правову допомогу в сумі 2 000,00 грн., в задоволення решти вимог заяви відмовляється.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

За змістом ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 статті 277 ГПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ч. 2 ст. 277 ГПК України).

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваної ухвали лише в частині відмови у задоволенні заява відповідача 1 про ухвалення стягнення з позивача на користь відповідача 1 витрати на правову допомогу в сумі 2 000,00 грн. судом першої інстанції мало місце порушення норм процесуального права, проте враховуючи викладене вище, ухвала Господарського суду міста Києва від 05.12.2023 у справі № 910/10427/23 підлягає скасуванню з прийняттям додаткового рішення, яким заява відповідача 1 про ухвалення додаткового рішення задовольняється частково, стягненню з позивача на користь відповідача 1 підлягають витрати на правову допомогу в сумі 2 000,00 грн., в задоволення решти вимог заяви відмовляється.

Враховуючи вимоги, які викладені в апеляційній скарзі, апеляційна скарга Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольняється частково.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по справі за подачу апеляційної скарги покладаються на позивача та відповідача 1 порівну.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.12.2023 у справі № 910/10427/23 задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.12.2023 у справі № 910/10427/23 скасувати та прийняти додаткове рішення, яким заяву Моторного (транспортного) страхового бюро України про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Голуба Андрія Олександровича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь. Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 8, ідентифікаційний код 21647131) витрати на правову допомогу в сумі 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

4. В задоволення решти вимог заяви Моторного (транспортного) страхового бюро України про ухвалення додаткового рішення відмовити.

5. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Голуба Андрія Олександровича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь. Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 8, ідентифікаційний код 21647131) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 1 342 (одну тисячу триста сорок дві) грн. 00 коп.

6. Видачу наказів на виконанні цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва

7. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/10427/23.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 21.02.2024.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді С.А. Гончаров

О.В. Тищенко