ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

"06" лютого 2024 р. Справа№ 927/782/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Ходаківської І.П.

Демидової А.М.

за участю секретаря судового засідання Невмержицької О.В.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 06.02.2024

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 05.10.2023

у справі №927/782/23 (суддя Белов С.В.)

за позовом Заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Киселівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФДС БУД»

про визнання додаткових угод недійсними та стягнення 373 798, 24 грн,

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Чернігівської окружної прокуратури (далі по тексту - прокурор) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом в інтересах держави в особі Киселівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області (далі по тексту - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФДС БУД» (далі по тексту - відповідач) про визнання недійсними Додаткових угод №1 від 31.12.2021 (далі по тексту - Додаткова угода №1), №2 від 01.04.2022 (далі по тексту - Додаткова угода №2) та стягнення з відповідача на користь позивача 373 798,24 грн штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання за Договором №372 від 23.12.2021 (далі по тексту - Договір), а саме: 269 551,72 грн пені за період прострочення з 01.01.2022 по 01.07.2022, 104 246,52 грн 7% штрафу відповідно до умов пункту 6.3 Договору.

Підставою звернення прокурора до суду із даним позовом стало неналежне виконання позивачем своїх повноважень у сфері публічних закупівель. В обґрунтування позову прокурор посилається на укладення спірних Додаткових угод з порушенням вимог пункту 4 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі». Крім того, прокурор нарахував відповідачу 269 551,72 грн пені за період прострочення з 01.01.2022 по 01.07.2022, 104 246,52 грн 7% штрафу відповідно до умов пункту 6.3 Договору.

Господарський суд Чернігівської області рішенням від 05.10.2023 у справі №927/782/23 у задоволені позову відмовив.

Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для визнання Додаткових угод №1 та №2 до Договору недійсними. Враховуючи досягнення між сторонами домовленості про розірвання Договору, зобов`язання відповідача по виконанню робіт з капітального ремонту внутрішньої системи опалення припинились, а тому підстави для покладення на відповідача відповідальності за порушення строків виконання робіт відсутні у зв`язку із чим суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову про стягнення штрафу та пені.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду першої інстанції, Заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 05.10.2023 у справі №927/782/23 про відмову у задоволенні позову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи вимоги та доводи апеляційної скарги прокурор посилається на укладення Додаткової угоди №1 з порушенням пункту 4 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки станом на 31.12.2021 були відсутні підстави непереборної сили. Щодо Додаткової угоди №2, то вона укладена 01.04.2022, тоді як активна фаза військової агресії на території Киселівської територіальної громади тривала у період з 24.02.2022 по 02.04.2022, а тому її строк не міг бути продовжено через обставини непереборної сили.

Як стверджує апелянт, невиконання договірних зобов`язань відповідачем розпочалося до введення воєнного стану в Україні, бюджетні кошти залишені не освоєними на потреби, визначені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 28.10.2021 №1337-р «Деякі питання розподілу у 2021 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення заходів щодо соціально-економічного розвитку окремих територій», роботи по встановленню альтернативного джерела опалення не виконанні у зв`язку із чим держава понесла збитки, а тому відповідачем мають бути сплачені штрафні санкції.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.10.2023 апеляційну скаргу Заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури у справі №927/782/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 30.10.2023 витребував з Господарського суду Чернігівської області матеріали справи №927/782/23. Відкладено розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Чернігівської області від 05.10.2023 у справі №927/782/23.

Матеріали справи №927/782/23 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 06.12.2023.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 07.12.2023 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Чернігівської області від 05.10.2023 у справі №927/782/23. Розгляд апеляційної скарги призначив на 23.01.2024 о 12 год. 00 хв.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 23.01.2024 відклав розгляд справи №927/782/23 на 06.02.2024 на 12 год. 20 хв.

Відповідач своїм правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту - ГПК України), не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, що не є перешкодою для апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції.

06.02.2024 від позивача на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про розгляд справи №927/782/23 за відсутності представника позивача, щодо апеляційної скарги, то позивач покладається на розсуд суду.

Представник прокуратури у судовому засіданні 06.02.2024 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції її задовольнити, рішення Господарського суду Чернігівської області від 05.10.2023 у справі №927/782/23 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги

Розглянувши вимоги та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника прокуратури, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції і зазначене знайшло своє відображення у матеріалах даної справи, 10.12.2021 опубліковано оголошення про проведення процедури закупівлі робіт за кодом згідно Національного класифікатора України - ДК 021:2015:45453000-7 - Капітальний ремонт і реставрація, очікуваною вартістю 1496440,00 грн. Ідентифікатор закупівлі UА-2021-12-10-005672-а (а.с. 23).

Кінцевою датою подання тендерних пропозицій визначено - 21.12.2021.

Строк поставки товарів (надання послуг, виконання робіт) визначено до 31.12.2021.

Розкриття пропозицій відбулось 21.12.2021 та згідно з реєстром отриманих тендерних пропозицій, участь у процедурі закупівлі взяли 2 (два) учасника: Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРСПЕЦСЕРВІС» та відповідач (а.с. 28).

Протоколом уповноваженої особи Замовника від 22.12.2021 переможцем визначено відповідача та оприлюднено повідомлення про намір укласти договір про закупівлю (а.с. 29, 31).

23.12.2021 між позивачем (Замовник) та відповідачем (Виконавець) укладено Договір, за умовами пункту 1.1. якого Виконавець приймає на себе зобов`язання із своїх матеріалів, своїми силами та засобами виконати роботи: «Капітальний ремонт (технічне переоснащення) внутрішньої системи опалення (встановлення котла(ів) на альтернативному виді палива в Киселівському навчально-виховному комплексі «Загальноосвітній навчальний заклад-дошкільний навчальний заклад» Киселівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області за адресою: с. Киселівка, вул. Нова 1-а» (код ДК 021:2015:45453000-7 - Капітальний ремонт і реставрація)» (Об`єкт), а Замовник - прийняти та оплатити їх (а.с. 14-15).

Пунктом 1.3. Договору сторони узгодили, що роботи за цим Договором мають бути виконані у термін до 31.12.2021.

Згідно з пунктом 2.1. Договору загальна вартість робіт за цим Договором складає 1 489 235,94 грн з ПДВ.

Відповідно до пункту 2.2. Договору джерело фінансування - Субвенція з Державного бюджету місцевим бюджетам на соціально-економічний розвиток окремих територій.

Пунктом 2.3. Договору встановлено, що оплата здійснюється на підставі актів виконаних робіт, в національній валюті шляхом перерахування у безготівковій формі грошових коштів Замовником на поточний рахунок Виконавця, вказаний у цьому Договорі протягом 10 робочих днів.

Відповідно до пункту 3.1.1. Договору Виконавець зобов`язаний виконати роботу, обумовлену договором, своїми засобами, зі своїх матеріалів, якісно та у встановлений строк.

За порушення умов цього Договору Сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та цим Договором (пункт 6.1. Договору).

Згідно із пунктом 6.2. Договору якщо Виконавець своєчасно не розпочав роботу за цим Договором, або виконує роботу настільки повільно, що закінчення її в строк стає явно неможливим, Замовник має право відмовитися в односторонньому порядку від Договору та вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до пункту 6.3. Договору у разі порушення з вини Виконавця кінцевого строку завершення виконання робіт, який передбачений п. 1.3. цього договору, Виконавець сплачує Замовнику згідно з частино 2 статті 231 Господарського кодексу України пеню в розмірі 0,1% від загальної вартості робіт за цим Договором (ціни Договору), за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% (сім відсотків) від загальної вартості робіт за цим Договором (ціни Договору).

Згідно із пунктом 6.6. Договору застосування штрафних санкцій до сторони, яка порушила зобов`язання, не звільняє її від виконання таких зобов`язань, крім випадків, коли Замовник відмовляється від прийняття виконання зобов`язань згідно умов договору.

Збитки, завдані Замовнику неналежним виконанням/невиконанням Виконавцем зобов`язань за цим договором, підлягають відшкодуванню у повній сумі встановлені договором штрафні санкції (пункт 6.7. Договору).

Цей Договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами та діє до 31.12.2021, але у будь-якому разі до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором (пункт 8.1 Договору).

Всі зміни та доповнення до цього Договору складаються у письмовій формі і вважаються дійсними після їх підписання уповноваженими представниками обох Сторін. Всі доповнення до цього Договору вважаються його невід`ємною частиною (пункт 9.2 Договору).

Додатками №1 та №2 до Договору Сторонами погоджено календарний графік виконання робіт та план фінансування виконаних робіт, згідно з якими, протягом грудня 2021 року відповідач зобов`язався здійснити монтаж транспортабельної модульної котельні та придбання устаткування на загальну суму 1 489 235,94 грн (а.с. 16).

Сторонами узгоджено та підписано договірну ціну (а.с. 17).

31.12.2021 сторони уклали Додаткову угоду №1 до Договору, якою продовжили строк виконання робіт за Договором до 31.03.2022. Також сторонами погоджено календарний графік виконання робіт та план фінансування виконаних робіт, відповідно до яких протягом січня - березня 2022 року відповідач зобов`язався здійснити монтаж транспортабельної модульної котельні вартістю 31 552,51 грн (березень 2022 року) та придбання устаткування вартістю 1 489 235,94 грн (січень - лютий 2022 року) (а.с. 18).

01.04.2022 сторони уклали Додаткову угоду №2 до Договору, якою продовжили строк виконання робіт за Договором до 31.12.2022. Сторонами погоджено календарний графік виконання робіт та план фінансування виконаних робіт, відповідно до яких протягом квітня - серпня 2022 року відповідач зобов`язався здійснити монтаж транспортабельної модульної котельні вартістю 31 552,44 грн (червень 2022 року) та придбання устаткування вартістю 1 457 683,50 грн (квітень - серпень 2022 року) (а.с. 20).

30.12.2022 сторони уклали Додаткову угоду №3 до Договору, якою сторони дійшли згоди розірвати Договір відповідно до статей 651, 653, 654 Цивільного кодексу України, за взаємною згодою сторін у зв`язку з неможливістю виконання Виконавцем його умов (а.с. 22).

Спір виник через те, що, за твердженням прокурора, Додаткові угоди №№1,2 укладені з порушенням Закону України «Про публічні закупівлі», а тому наявні підстави для визнання їх недійсними в судовому порядку на підставі статті 215 Цивільного кодексу України та стягнення з відповідача на користь позивача 269 551,72 грн пені та 104 246,52 грн 7% штрафу.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 131-1 Конституції України передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частини третя і п`ята стаття 53 ГПК України встановлюють, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

У положеннях частини четвертої статті 53 ГПК України визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до абзацу першого та другого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший, другий і третій частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі 912/2385/18 дійшла наступних правових висновків. Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Європейський Суд з прав людини (ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 №1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба в здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п.3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності в статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому випадку прокурор набуває статусу позивача (частина четверта, абзац другий частини п`ятої статті 53 ГПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.01.2023 у справі №488/2807/17 висновувала, що бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для їхнього захисту, але не подав відповідний позов у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду, повинен обґрунтувати бездіяльність компетентного органу.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Судом встановлено, що позивач є органом місцевого самоврядування, до повноважень якого Законом України «Про місцеве самоврядування в України» відноситься здійснення фінансування видатків з місцевого бюджету та за приписами Бюджетного кодексу України позивач є розпорядником бюджетних коштів.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі бюджету, фінансів і цін, зокрема, віднесено фінансування видатків з місцевого бюджету в установленому законом порядку (пункт 4 частини 1 статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Матеріальною основою місцевого самоврядування є рухоме та нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є в комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах.

Киселівська сільська рада, як орган місцевого самоврядування, є розпорядником бюджетних коштів у розумінні статті 22 Бюджетного кодексу України, що уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення видатків бюджету, водночас, зобов`язана ефективно та раціонально використовувати бюджетні кошти, чим сприяти недопущенню порушень інтересів держави у бюджетній сфері.

Отже, сільська рада є органом, до компетенції якого віднесені повноваження контролю за використанням виділених їй бюджетних коштів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №469/1044/17 зазначено, що за певних обставин прокурор може звертатися до суду в інтересах держави і в особі органу місцевого самоврядування, зокрема тоді, коли цей орган є стороною правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. Оскільки таку позовну вимогу вправі заявити, зокрема будь-яка сторона правочину, відповідний орган як така сторона може бути позивачем. У такій ситуації прокурор для представництва інтересів держави в особі компетентного органу як сторони правочину має продемонструвати, що цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист відповідних інтересів, не реагуючи на повідомлення прокурора про наявність підстав для звернення до суду (абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону «Про прокуратуру»).

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень (абзац третій частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

З матеріалів справи вбачається, що прокурор звертався до позивача з листами від 07.12.2022 №7184ВИХ-22 (а.с. 45), від 23.01.202 №55-75-684ВИХ-23 (а.с. 46-47), від 14.02.2023 №55-75-1424ВИХ-23 (а.с. 48-49) щодо надання інформації про виконання Договору №372 від 23.12.2021 та спірних Додаткових угод до нього.

Киселівська сільська рада Чернігівського району Чернігівської області, на звернення прокурора, листом №02-18/266 від 01.03.2023 (а.с. 52) повідомила, що 31.12.2022 із відповідачем укладена Додаткова угода №3 про розірвання Договору за взаємною згодою через неможливість останнього виконати умови Договору.

Позивач підтвердив, що ним не здійснювались жодні заходи, спрямовані на звернення до суду з відповідним позовом.

З урахуванням вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що прокурор правильно визначив позивача у цій справі, оскільки Киселівська сільська рада є замовником послуг при здійсненні процедури закупівель товарів, робіт і послуг за рахунок бюджетних коштів за законодавством України. Підставою реалізації прокурором представницьких функцій стала усвідомлена пасивна поведінка позивача, який є стороною спірних правочинів, юридичною особою, що може від свого імені придбати майнові права та нести обов`язки, є розпорядником бюджетних коштів та здійснює процедуру закупівель товарів, робіт і послуг за рахунок коштів місцевого бюджету за законодавством України і має право звернутись до суду щодо захисту порушених інтересів.

Таким чином, компетентний орган був достеменно обізнаний з фактом порушення законодавства у сфері публічних закупівель, та у позивача було достатньо часу для вжиття будь-яких заходів з метою реагування на порушення інтересів держави, проте останній самостійно не захистив інтереси держави у суді.

Прокурор, дотримуючись порядку, визначеного частиною 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» повідомив позивача про намір подати позов.

Статтею 203 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) визначено, що

Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади визначено Законом України «Про публічні закупівлі».

Згідно із частиною 1 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до частин 1-3 статті 180 Господарського кодексу України (далі по тексту - ГК України) зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до частини 1 статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач та відповідач уклали Договір за результатами процедури відкритих торгів, на момент підписання Договору сторонами були погоджені всі істотні умови - предмет, ціну та строк виконання зобов`язань за Договором відповідно до вимог частини 3 статті 180 Господарського кодексу України та статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі».

Загальна вартість робіт по Договору складає 1 489 235,94 грн, строк виконання робіт - до 31.12.2021.

Згідно положень пункту 4 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.

Судом встановлено, що Додатковими угодами №1 та №2 строк виконання робіт було продовжено до 31.03.2022 та 31.12.2022 відповідно за взаємною згодою сторін.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

Для визнання оспорюваного договору недійсним позивач має довести за допомогою належних засобів доказування, що договір суперечить вимогам чинного законодавства щодо його форми, змісту, правоздатності і волевиявленню сторін, на момент укладення договору свідомо існує об`єктивна неможливість настання правового результату, а також те, що внаслідок його укладення порушені права позивача.

Таким чином, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Таким чином, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач у справі повинен довести, що такий правочин, саме у момент його укладання суперечив Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Стаття 41 Закону України «Про публічні закупівлі», яким є спеціальним для застосування до спірних правовідносин, визначає вимоги до договору про публічні закупівлі.

Як вже зазначалось, положеннями пункту 4 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» визначено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.

Судом встановлено, що Договір №372 укладено сторонами 23.12.2021, термін виконання робіт визначено до 31.12.2021, враховуючи обмежений строк виконання робіт (7 днів), сторони за Договором за взаємною згодою дійшли висновку про продовження такого строку Додатковою угодою №1 до 31.03.2022.

З 5 години 30 хвилин 24.02.2022 на всій території України на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 було запроваджено військовий стан, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Листом від 28.02.2022 Торгово-промислової палати України, на підставі ст. 14, 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Статуту ТПП України, засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтвердило, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Відповідно до частини 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Верховний Суд у постанові від 31.08.2022 у справі №910/15264/21 зазначив, що надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (постанова Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.

У постановах Верховного Суду від 07.06.2023 у справі № 912/750/22, від 07.06.2023 у справі № 906/540/22, від 15.06.2023 у справі № 910/8580/22, від 29.06.2023 у справі № 922/999/22 та від 13.12.2023 у справі № 922/193/23, також зазначено, що підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної ТПП. Водночас сертифікат Торгово-промислової палати України не є єдиним доказом існування форс-мажорних обставин; обставина форс-мажору має оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Обставини початку дії воєнного стану в Україні з 24.02.2022 є загальновідомим і не потребують доказуванню в силу частини 3 статті 75 ГПК України, як і та обставина, що бойові дії на території Чернігівщини почалися 24.02.2022, а вся Чернігівська область офіційно була деокупована лише 03.04.2022.

Через активну фазу військової агресії російської федерації у період з 24.02.2022 по 02.04.2022 на території Киселівської територіальної громади, коли фактично робота всіх підприємств, установ і організацій була паралізована, роботи у визначений сторонами термін відповідачем не були виконані, що стало підставою для укладання Додаткової угоди №2 та продовження строку виконання робіт за Договором до 31.12.2022, що також підтверджує позивач у листі адресованому прокурору Чернігівської обласної прокуратури (а.с. 51) та відповідач у своєму відзиві та позовну заяву (а.с. 85-89).

Враховуючи вищевикладені обставини, Додаткові угоди №1, №2 не суперечать вимогам Закону України «Про публічні закупівлі», а тому відсутні підстави для визнання їх недійсними відповідно до статті 215 ЦК України.

Крім того, Договір припинив свою дію, згідно укладеної між сторонами Додаткової угоди №3 від 30.12.2022, доказів її оскарження у встановленому законодавством порядку (у судовому порядку) матеріали даної справи не містять.

Відповідно до частини 1 статті 604 ЦУ України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін.

Згідно із статтями 651, 653 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Отже, договірні відносини між позивачем та відповідачем є припиненим.

Водночас, з урахуванням встановлених судом першої інстанції обставин, відсутності підстав для визнання недійсними Додаткових угод №1, №2, за якими сторонами продовжено строки виконання робіт за Договором, недоведеними є позовні вимоги прокуратури про порушення відповідачем умов Договору в частині своєчасного виконання робіт, та як наслідок відсутні підстави для застосування до відповідача відповідальності за порушення умов Договору у вигляді стягнення пені та штрафу.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Не заслуговують на увагу доводи прокурора про понесення державою збитків, так як кошти залишені не освоєними на потреби, визначені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 28.10.2021 №1337-р «Деякі питання розподілу у 2021 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення заходів щодо соціально-економічного розвитку окремих територій», роботи по встановленню альтернативного джерела опалення не виконанні, оскільки кошти по державній субвенції, які надійшли в кінці 2021 року знаходяться на казначейському рахунку позивача, про що свідчить лист позивача від 30.01.2023 №823-23 (а.с. 51).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволені позову.

Згідно із частинами 4, 5 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно із статтями 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

У пункті 53 рішення ЄСПЛ у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Апеляційним господарським судом при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні висновки доводам сторін із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню для вирішення спірних правовідносин.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Чернігівської області від 05.10.2023 у справі №927/782/23 прийняте з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на Чернігівську обласну прокуратуру.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Чернігівської області від 05.10.2023 у справі №927/782/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 05.10.2023 у справі №927/782/23 залишити без змін.

3. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Чернігівську обласну прокуратуру.

4. Матеріали справи №927/782/23 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в статтях 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано суддями 22.02.2024.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді І.П. Ходаківська

А.М. Демидова