У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

20 лютого 2024 року м. Чернігівсправа № 927/176/24

Господарський суд Чернігівської області, в складі судді Романенко А.В., у порядку наказного провадження розглянув матеріали заяви від 16.02.2024 б/н

фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ;

до боржника: Приватного підприємства «Агрофірма «Мета», вул. Перемоги, 28, с. Вишнівка, Прилуцький район, Чернігівська область, 16716;

про видачу судового наказу на стягнення 106000,00 грн

УСТАНОВИВ:

16.02.2024, надійшла заява фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) про видачу судового наказу на стягнення з Приватного підприємства «Агрофірма «Мета» (далі ПП Агрофірма «Мета») 106000,00 грн заборгованості за послуги по збиранню врожаю комбайном, надані на підставі письмового договору від 05.08.2023 № 25/08/23; відшкодування судових витрат по сплаті судового збору в сумі 302,80 грн та витрат на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

21.02.2024, за заявою стягувача ФОП ОСОБА_1 , виданий судовий наказ про стягнення з божника ПП «Агрофірма «Мета»: 106000,00 грн боргу та 302,80 грн судового збору.

При цьому суд відмовив у стягненні 5000,00 грн витрат на правничу допомогу, заявлених до відшкодування в наказному провадженні, виходячи з наступного.

Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні визначені Господарським процесуальним кодексом (далі - ГПК України).

Підстави та порядок видачі судового наказу врегульовані положеннями розділу ІІ ГПК України.

Частиною 1 статті 147 ГПК України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу, за частиною 1 якої судовий наказ може бути виданий тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 01.01.2024 302800 грн).

Виходячи з загальних засад наказного провадження та встановленого порядку розгляду заяви про видачу судового наказу, наказне провадження в господарському судочинстві забезпечує можливість стягнення грошової заборгованості, наявність та безспірність якої підтверджується доданими до заяви документами.

Водночас, розділом ІІ ГПК України не передбачене стягнення з боржника в наказному провадженні сум, відмінних від неоспорюваної заборгованості та витрат зі сплати судового збору за подання заяви про видачу судового наказу

Частинами 1, 3 статті 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Отже, за приписами ГПК України, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат сторона має подати до суду разом з першою заявою по суті спору, якими відповідно до частини 2 статті 161 ГПК України є позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Разом з тим, згідно з частиною 1 статті 150 ГПК України заява про видачу судового наказу подається до суду в письмовій формі та підписується заявником. Частини 2, 3 зазначеної статті містять вимоги до форми і змісту такої заяви, що не передбачають визначення розміру судових витрат на правничу допомогу та надання належних доказів в їх обґрунтування.

Аналіз наведених приписів процесуального законодавства, свідчить, що наказне провадження є безспірним, тобто, в його порядку задовольняються тільки ті вимоги заявника, що мають безспірний характер. Заперечення боржника проти вимог стягувача означає наявність спору про право і сам факт подання заяви боржником є достатньою підставою для скасування судового наказу, так як закон не зобов`язує суд на цій стадії перевіряти обґрунтованість заперечень боржника. Зазначені в заяві про скасування судового наказу доводи боржника можуть бути перевірені судом лише під час розгляду справи в порядку позовного провадження.

Отже, розгляд заяви про видачу судового наказу в порядку наказного провадження не є розглядом спору по суті, а лише свідчить про наявність спору, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження в разі надходження заяви про скасування судового наказу в порядку статті 157, при цьому, положення статей 157, 158, зокрема, та розділі ІІ ГПК України, в цілому, не передбачають розподілу будь-яких судових витрат за результатами розгляду заяви боржника про скасування судового наказу.

У той час як положення статті 129 ГПК України регулює питання розподілу судових витрат між сторонами спору в залежності від результатів розгляду справи по суті, а відтак, в даному випадку, не підлягають застосуванню. Судові витрати, понесені заявником під час наказного провадження в подальшому можуть бути враховані та розподілені за результатами розгляду даного спору в порядку позовного провадження (частина 2 статті 151 ГПК України).

Стаття 126 ГПК України визначає, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, виходячи з положень статті 126 ГПК України, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи, натомість, у наказному провадженні судом розглядається заява про видачу судового наказу.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 13 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Проте, враховуючи порядок здійснення судочинства в наказному провадженні, в боржника відсутня можливість доведення неспівмірності витрат, заявлених до стягнення заявником, що суперечить приписам частини 1 статті 13, частин 5, 6 статті 126 ГПК України, що свідчить про порушення принципу змагальності, що суперечить висновкам викладеним у постанові КГС ВС від 02.03.2023 у справі № 5019/1274/11.

Крім того, відповідно до статті 157 ГПК України, при незгоді боржника із стягненням витрат на правову допомогу останній буде позбавлений права на подання заяви про скасування судового наказу, оскільки п. 5 частини 3 статті 157 ГПК України передбачає, що в такій заяві боржник повинен зазначити про повну, або часткову необґрунтованість вимог стягувача, однак не щодо заявлених до відшкодування судових витрат.

Виходячи з наведеного, за висновком суду, процесуальний закон не передбачає розподілу будь-яких судових витрат, окрім судового збору в порядку здійснення судочинства в наказному провадженні, що свідчить про те, що заявлена заявником вимога не підлягає розгляду в порядку наказного провадження.

Суддя відмовляє в видачі судового наказу, якщо заявлена вимога, яка не відповідає вимогам статті 148 ГПК України (п. 3 частини 1 статті 152 цього Кодексу).

Згідно з частиною 3 статті 152 ГПК України в разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову в видачі судового наказу лише в частині цих вимог.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до статті 153 ГПК України, відмова в видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини 1 статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою.

Керуючись статтями 12, 147, 148, 150 - 154, 233 - 235 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Відмовити фізичній особі підприємцю ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у видачі судового наказу про стягнення з Приватного підприємства «Агрофірма «Мета» () 5000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її підписання в порядку статті 256 ГПК України.

Ухвала складена та підписана 20.02.2024.

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до приписів частин 5-8 статті 6 та частин 5, 6 статті 242 ГПК України, пунктів 5.6, 5.8, 10, 16, 17, 29, 37 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, учасникам справи (їх представникам), які є користувачами Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, судові рішення в паперовій формі не надсилаються і не вручаються. Суд надсилає такі рішення в електронній формі до електронного кабінету таких осіб, і вони вважаються врученими в день отримання повідомлення про доставку копії судового рішення на офіційну електронну адресу учасника справи (його представника), з якого і починається перебіг процесуального строку, встановленого законом або судом. Обмін процесуальними документами в електронній формі між судом та/або особами, що є (повинні бути) користувачами Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, мають здійснюватися виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/

Суддя А.В. Романенко