ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"13" лютого 2024 р.м. Одеса Справа № 916/479/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Шаратова Ю.А. розглянувши заяву Квартирно-експлуатаційного відділу міста Херсона про встановлення або зміну способу та порядку виконання судового рішення (вх. № 2-1697/23) у справі за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу міста Херсона (73008, м. Херсон, с. Чкалова, 37, ) до Таврійської міської ради (74988, м. Таврійськ, вул. І. Франка, 29, ), Виконавчого комітету Таврійської міської ради (74988, м. Таврійськ, вул. І. Франка, 29, )

про розірвання Договору оренди комунального майна № 2 від 04.02.2022

Представники:

Від стягувача (заявника) не з`явився;

Від Таврійської міської ради не з`явився;

Від Виконавчого комітету Таврійської міської ради не з`явився.

в с т а н о в и в:

Рішенням Господарського суду Одеської області від 10.05.2023 у справі № 916/479/23 позов задоволено. Розірвано Договір оренди комунального майна № 2, укладений між Квартирно-експлуатаційним відділом міста Херсона, Таврійською міською радою та Виконавчим комітетом Таврійської міської ради від 04.02.2022. Стягнуто з Таврійської міської ради на користь Квартирно-експлуатаційного відділу міста Херсона витрати на сплату судового збору в розмірі 1 240,50 грн. Стягнуто з Виконавчого комітету Таврійської міської ради на користь Квартирно-експлуатаційного відділу міста Херсона витрати на сплату судового збору в розмірі 1 240,50 грн.

05.09.2023 на примусове виконання рішення суду від 10.05.2023 у справі № 916/479/23 Господарським судом Одеської області видано відповідні накази.

10.11.2023 на адресу Господарського суду Одеської області від Квартирно-експлуатаційного відділу міста Херсона надійшла заява про встановлення або зміну способу та порядку виконання судового рішення (вх. № 2-1697/23), в якій просить суд змінити спосіб та порядок виконання рішення Господарського суду Одеської області від 10.05.2023 у справі № 916/479/23 в частині стягнення з Таврійської міської ради (74988, м. Таврійськ, вул. І. Франка, 29, ) витрат на сплату судового збору в розмірі 1 240,50 грн. шляхом стягнення на користь КЕВ м. Херсона витрат на сплату судового збору в розмірі 1 240,50 грн. з рахунків Виконавчого комітету Таврійської міської ради (74988, м. Таврійськ, вул. І. Франка, 29, ).

Ухвалою суду від 15.11.2023 призначено заяву Квартирно-експлуатаційного відділу міста Херсона про встановлення або зміну способу та порядку виконання судового рішення (вх. № 2-1697/23) до розгляду в судовому засіданні на 06.12.2023.

Засідання суду призначене на 06.12.2023 не відбулось, у зв`язку із подоланням наслідків хакерської атаки, про що складено відповідну довідку.

Наказом голови Господарського суду Одеської області № 46 від 07.12.2023 постановлено відновити розгляд справ у судових засіданнях з 15.12.2023.

Ухвалою суду від 12.12.2023 призначено судове засідання на 27.12.2023.

Протокольною ухвалою від 27.12.2023 оголошено перерву в судовому засіданні до 13.02.2024.

Стягувач не забезпечив явку свого повноважного представника до судового засідання, про місце, дату та час повідомлений належним чином.

Боржник Таврійська міська рада не забезпечила явку свого повноваженого представника до судового засідання, про причини неявки суд не повідомила.

Боржник Виконавчий комітет Таврійської міської ради не забезпечив явку свого повноважного представника до судового засідання, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до частин першої та другої статті 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Заява Квартирно-експлуатаційного відділу міста Херсона про встановлення або зміну способу та порядку виконання судового рішення (вх. № 2-1697/23) обґрунтована тим, що як вбачається зі змісту Листа ГУДКСУ у Херсонській області № 04-22/10-06/4059 від 01.11.2023, Головне управління Державної казначейської служби України у Херсонській області розглянуло заяву від 27.10.2023 № 570/892 щодо виконання наказу, виданого Господарським судом Одеської області 05.09.2023 у справі № 916/479/23 про стягнення з Таврійської міської ради на користь КЕВ м. Херсона витрат по сплаті судового збору в розмірі 1 240,50 грн., та в межах компетенції повідомило, що боржник за виконавчим документом - Таврійська міська рада () не має відкритих рахунків в органах Казначейства.

Згідно із статтею 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною 1 статті 18 Господарського процесуального кодексу України, також визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно із частиною другою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 326 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012). Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Відповідно до частин першої, третьої статті 331 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Поняття "спосіб і порядок" виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею 16 Цивільного кодексу України. Для зміни способу виконання судового рішення необхідним є з`ясування питання чи не призведе така зміна способу виконання до зміни первісно обраного позивачем способу захисту своїх прав та інтересів, оскільки змінюючи спосіб виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 713/1062/17 та постанові Верховного Суду України від 25.11.2015 року у справі № 6-1829цс15.

Таким чином, в основу судового акту про зміну способу і порядку виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання.

Статтею 1 Закону України „Про виконавче провадження встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Закону України „Про виконавче провадження, у виконавчому документі зазначаються резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України „Про виконавче провадження, за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Господарський суд зауважує, що необхідною та обов`язковою умовою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є факт існування обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим.

Підставою для зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Проте, вирішуючи питання про зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (пункт 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.2012 № 9).

Як вбачається з відповіді Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області від 01.11.2023 № 04-22/10-06/4059, яка додана до заяви КЕВ м. Херсона про встановлення або зміну способу та порядку виконання судового рішення від 10.11.2023 (вх. № 2-1697/23), Таврійська міська рада () не має відкритих реєстраційних рахунків в органах казначейства.

Враховуючи встановлені обставини, суд зазначає що статтями 1, 2 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні встановлено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Виконавчі органи рад створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

На підставі частин першої, другої статті 11 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Згідно із частинами першою, восьмою статті 51 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Виконавчий комітет ради є підзвітним і підконтрольним раді, що його утворила, а з питань здійснення ним повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольним відповідним органам виконавчої влади.

На підставі частини другої статті 64 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, сільські, селищні, міські, районні в містах (у разі їх створення) ради та їх виконавчі органи самостійно розпоряджаються коштами відповідних місцевих бюджетів, визначають напрями їх використання.

Згідно із пунктом 3 частини другої статті 22 Бюджетного кодексу України, за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети, головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, право на суд, захищене ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19.03.1997 р., п. 40, Reports of Judgme№ts and Decisions 1997-II). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 07.06.2005 р. у справі "Фуклев проти України", заява № 71186/01, п. 84). На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці (рішення від 17.05.2005 р. у справі "Чіжов проти України" п. 40, заява № 6962/02). Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення у справі "Comingersoll S. A." проти Португалії", заява № 35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV).

Окрім того, вирішуючи справу Шмалько проти України Європейський суд з прав людини в п. 43 свого рішення від 20.07.2004 дійшов наступного висновку: Суд наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду однієї зі сторін. Було б незрозуміло, як би стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Також, як зазначив Конституційний Суд України в пункті 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012, за практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (Рішення у справі Шмалько проти України від 20 липня 2004 року). Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, а також приймаючи до уваги, що рішення Господарського суду Одеської області від 10.05.2023 у справі № 916/479/23 боржником добровільно не виконано, а розпорядження Таврійською міською радою коштами місцевого бюджету відбувається через Виконавчий комітет Таврійської міської ради, а також враховуючи, що Таврійська міська рада, не є розпорядником коштів місцевого бюджету м. Таврійськ та не має рахунків в органах державного казначейства, суд вважає за необхідне змінити порядок виконання рішення, шляхом стягнення з Таврійської міської ради на користь Квартирно-експлуатаційного відділу міста Херсона витрат на сплату судового збору в розмірі 1 240,50 грн. судового збору за рахунок місцевого бюджету з рахунку розпорядника бюджетних коштів місцевого бюджету міста Таврійськ Виконавчого комітету Таврійської міської ради.

Керуючись статтями 232, 233, 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Квартирно-експлуатаційного відділу міста Херсона про встановлення або зміну способу та порядку виконання судового рішення (вх. № 2-1697/23 від 10.11.2023) задовольнити.

2. Стягнути з Таврійської міської ради через Виконавчий комітет Таврійської міської ради (74988, м. Таврійськ, вул. І. Франка, 29, ) на користь Квартирно-експлуатаційного відділу міста Херсона (73008, м. Херсон, с. Чкалова, 37, ) витрати на сплату судового збору в розмірі 1 240,50 грн. (одна тисяча двісті сорок гривень 50 коп.).

Ухвала набрала законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її постановлення.

Повний текст ухвали складено 15.02.2024.

Суддя Ю.А. Шаратов