ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" лютого 2024 р.м. Одеса Справа № 916/3697/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Пінтеліної Т.Г., за участю секретаря судового засідання Боднарук І.В., розглянувши справу за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ДЕВЕЛОПБУДШЛЯХ (01030, м.Київ, вул.Леонтовича, буд.7, ) до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ТАКО-АГРО ІНВЕСТ (03022, м.Одеса, вул. Івана Франка, буд. 55, 8, ) про розірвання договору та стягнення заборгованості 1 999 000грн.

За участю представників

від позивача Соловей Л.В., за ордером;

від відповідача - Філатова В.К. за ордером.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ДЕВЕЛОПБУДШЛЯХ звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю ТАКО-АГРО ІНВЕСТ про розірвання договору № 4-2-021 від 01.10.2021р. про надання транспортних послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом у міському та міжміському сполученні.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.08.2023р. було відкрито провадження у справі № 916/3697/23, справи вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, із призначенням до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 27.02.2023р. підготовче провадження було закрито, розгляд справи призначено по суті в судовому засіданні.

Відповідачу по справі ухвала про відкриття провадження у справі була надіслана в межах строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України, на його адресу реєстрації та отримана останнім 15.09.2023р., що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням.

16.10.2023р. за вх. № 36442/23 до суду від відповідача надійшов відзив на позов, згідно якого останній позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованим, безпідставними в зв`язку з чим в задоволені позову просить суд відмовити.

Судом після виходу з нарадчої кімнати, в порядку ст.240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

01.10.2021р. між Товариством з обмеженою відповідальністю ДЕВЕЛОПБУДШЛЯХ, та Товариством з обмеженою відповідальністю ТАКО-АГРО ІНВЕСТ було укладено договір № 4-2021 про надання транспортних послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом у міському та міжміському сполученні.

Згідно предмету Договору, відповідач, як Виконавець, зобов?язалось доставляти ввірені йому позивачем, як Замовником, вантажі до пункту призначення та передавати їх особі, уповноваженій на отримання таких вантажів, а Замовник зобов`язався сплатити встановлену за перевезення плату.

На виконання п.4.5. розд.4 Договору, ТОВ «Девелопбудшлях» на користь ТОВ ТАКО-АГРО ІНВЕСТ було здійснено наступні банківські транзакції, а саме:

- 09.11.2022р., перераховано на рахунок Відповідача грошові кошти у розмірі - 299 000грн., що підтверджується платіжною інструкцією ПуАт «КБ «Акордбанк» за №l від 09.11.2022р.

- 10.11.2022p., перераховано на рахунок Відповідача грошові кошти у розмірі - 500 000грн., що підтверджується платіжною інструкцією ПуАт «КБ «Акордбанк» за №2 від 10.11.2022р.

- 14.11.2022. перераховано на рахунок Відповідача грошові кошти у розмірі - 300 000грн., що підтверджується платіжною інструкцією ПуАт «КБ «Акордоанк» за №3 від 14.11.2022р. (

- 15.11.2022., перераховано на рахунок Відповідача грошові кошти у розмірі - 300 000грн., що підтверджується платіжною інструкцією ПуАт «КБ «Акордбанк» за №4 від 15.11.2022р.

- 16.11.2022р., перераховано на рахунок Відповідача грошові кошти у розмірі - 410 900грн., що підтверджується платіжною інструкцією ПуАТ «КБ «Акордбанк» за №5 від 16.11.2022р.

- ??16.11.2022р., перераховано на рахунок Відповідача грошові кошти у розмірі - 189 100грн., що підтверджується платіжною інструкцією ПуАТ «КБ «Акордбанк» за №6 від 16.11.2022р.

Позивачем свої зобов`язання, на виконання п.4.5. розд.4 Договору, було внесено попередню оплату у загальному розмірі - 1 999 000 грн..

Як зазначає позивач, внаслідок змін у господарській діяльності ТОВ ДЕВЕЛОПБУДШЛЯХ, у наданні транспортних послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом у міському та міжміському сполученні - відпала потреба, жодні транспортні послуги за Договором - Відповідачем не надавались.

Відповідно до п.9.2. розд. 9 Договору, Договір може бути розірваним на вимогу однієї із Сторін. Повідомлення про розірвання Договору передається рекомендованим листом не менше, ніж за 14 календарних днів до дати припинення Договору.

На виконання вказаного пункту, 09.05.2023р., позивачем, через засоби поштового зв`язку АТ «Укрпошта» (цінний лист з описом вкладення за № 316) звернулося до відповідача з повідомленням (пропозицією) про розірвання (припинення) Договору. Разом із зазначеною пропозицією було також надіслано та запропоновано до підпису два примірники додаткової угоди про розірвання (припинення) Договору, котрі вже були підписані зі сторони позивача. Однак, вищезазначений лист не був одержаний Відповідачем та, 01.06.2023р., повернувся до ТОВ «Девелопбудшлях», як відправника, за його зворотною адресою.

Станом на день звернення до суду з цією позовною заявою, попередня оплата транспортних послуг за Договором у розмірі 1 999 000грн. - здійснена, транспортні послуги - не надані, а численні спроби комунікації та проведені переговори з керівництвом щодо розірвання укладеного Договору за згодою сторін та повернення сплачених ТОВ «Девелопбудшлях» грошових коштів - не дали жодних практичних результатів щодо вирішення спору.

Недотимання відповідачем пунктів договору № 4-2021 про надання транспортних послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом у міському та міжміському сполученні. стало підставою для звернення Товариства з обмеженою ДЕВЕЛОПБУДШЛЯХ до суду з відповідним позовом для захисту свого порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як встановлено судом, 01.10.2021р.. між Товариством з обмеженою відповідальністю ДЕВЕЛОПБУДШЛЯХ, та Товариством з обмеженою відповідальністю ТАКО-АГРО ІНВЕСТ було укладено договір № 4-2021 про надання транспортних послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом у міському та міжміському сполученні.

Згідно предмету Договору, відповідач, як Виконавець, зобов?язалось доставляти ввірені йому позивачем, як Замовником, вантажі до пункту призначення та передавати їх особі, уповноваженій на отримання таких вантажів, а Замовник зобов`язався сплатити встановлену за перевезення плату - п.1.2 договору.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що вартість транспортно-експедиційних послуг погоджується у кожному конкретному випадку і зазначається, зокрема, у рахунках за надані послуги.

Сторони домовились, що орієнтовна загальна ціна договору визначена у розмірі 300000грн. - п.4.4 договору.

Згідно п.4.5 договору розрахунки за цим договором здійснюються замовником у наступному порядку : - Замовник сплачує попередню оплата в розмірі 50% від орієнтовної загальної ціни договору.

На виконання п.4.5. розд.4 Договору, ТОВ «Девелопбудшлях» на користь ТОВ ТАКО-АГРО ІНВЕСТ було внесено попередню оплату у загальному розмірі 1999000 грн.

Відповідно до п.9.1, цей договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2022р., але за умови повного виконання сторонами своїх зобов"язань, в іншому випадку - договір автоматично продовжує діяти до повного виконання сторонами своїх зобов"язань.

Відповідач не заперечує того, що на виконання п. 4.1 - 4.5 договору позивач дійсно перерахував йому 1999000грн. в рахунок наступних транспортно-експедиційних послуг.

Відповідач не заперечує, що фактично жодних транспортно-експедиційних послуг позивачеві за укладеним договором № 4-2021 за весь час дії договору - не надавав.

Відповідно до п.9.2. розд. 9 Договору, сторони домовились, що може бути розірваний на вимогу однієї із сторін. Повідомлення про розірвання Договору передається рекомендованим листом не менше, ніж за 14 календарних днів до дати припинення Договору. Відтак, Сторони домовились про беззаперечне право розірвання укладеного договору, без будь-яких додаткових умов.

Судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що 09.05.2023р. позивач надіслав відповідачу повідомлення про розірвання (припинення ) договору № 4-2021 від 01.10.2021р. (а.с.19). Разом з повідомленням відповідачу було надіслано додаткову угоду про розірвання даного договору (а.с.20). Опис вкладення про надіслання повідомлення про розірвання договору та додаткової угоди цінним листом додано до позовної заяви (а.с.21-25.) З наданих позивачем документів вбачається, що вони надсилаись за належною адресою місцезнаходження відповідача.

Згідно з ч.1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст.651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов?язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Порядок зміни та розірвання господарських договорів врегульований ст.188 ГК України, відповідно до якої зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Враховуючи викладене, договір, у разі істотної зміни обставин може бути розірваний не лише за згодою сторін, а і на підставі рішення суду, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились.

На виконання вказаного пункту, 09.05.2023р., позивачем, через засоби поштового зв`язку АТ «Укрпошта» (цінний лист з описом вкладення за № 316) звернулося до відповідача з повідомленням (пропозицією) про розірвання (припинення) Договору. Разом із зазначеною пропозицією було також надіслано та запропоновано до підпису два примірники додаткової угоди про розірвання (припинення) Договору, котрі вже були підписані зі сторони позивача. Однак, вищезазначений лист не був одержаний Відповідачем та, 01.06.2023р., повернувся до ТОВ «Девелопбудшлях», як відправника, за його зворотною адресою.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що вказані позивачем обставини є підставою для розірвання договору, у зв`язку з чим відповідні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю ДЕВЕЛОПБУДШЛЯХ про розірвання договору №4-2021 про надання транспортних послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом у міському та міжміському сполученні та стягнення 1 999 000 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому заперечення відповідача до уваги судом не приймаються з огляду на наступне. Відповідачем підтверджується укладання договору № 4-2021 та отримання 1 999 000 грн., але зазначає, що будь-яких заявок на перевезення вантажів від позивача не надходило та договор діє до повного виконання зобов`язань сторонами.

Так заперечуючи проти позовних вимог відповідач вказує, що наданні позивачем докази направлення відповідачу зазначених у позові документів, оскільки за змістом опису вкладення до цінного листа за трек- номером № 316 відповідачу було направлено: два прмірника опису, повідомлення та додаткової угоди без зазначення буль-якої ідентифікації документів.

Відповідач посилається на ст. 188 ГК України та зазначає, що умови договору № 4-2021 від 01.10.2021 року Товариством з обмеженою відповідальністю ТАКО-АГРО ІНВЕСТне порушувались та наполягає, що будь-якого правового обгрунтування заявлених позивачем вимог про розірвання договору та стягнення коштів не наведено

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями частин першої та другої статті 598 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Отже, зазначеною нормою встановлено основне правило щодо можливості припинення зобов`язання лише на підставі договору або закону. При цьому припинення зобов`язання на вимогу однією зі сторін можливе, якщо такі дії вчинені відповідно до вимог закону або передбачені умовами договору.

Відповідно до частини другої статті 214 Цивільного кодексу України особи, які вчинили дво- або багатосторонній правочин, мають право за взаємною згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом, відмовитися від нього, навіть і в тому разі, якщо його умови повністю ними виконані.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Отже, розірвання договору в односторонньому порядку (розірвання договору на вимогу однієї із сторін) - це можливість однієї зі сторін припинити дію договору в разі порушення іншою стороною договору та в інших випадках, встановлених договором або законом. Заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду, якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді.

При цьому за загальним правилом, встановленим як господарським, так і цивільним законодавством, зміна та розірвання господарських та цивільних договорів допускається лише за згодою сторін або в судовому порядку (у разі відсутності згоди іншої сторони, яка отримала вимогу/пропозицію про розірвання договору).

Враховуючи наведені вище законодавчі положення, суд звертає увагу на те, що у спорі про розірвання договору та зобов`язання повернути аванс за послуги,які не надавались - заінтересованою особою є сторона договору, яка ініціює розірвання договору з підстав, передбачених договором або законом.

Частинами першою, другою статті 652 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зі змісту статті 652 Цивільного кодексу України випливає, що укладаючи договір, сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей. Проте в ході виконання договору можуть виникати обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін.

При укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, при яких він буде виконуватися. Інтереси сторін можуть порушуватися будь-якою зміною обставин, що виникають у ході виконання договору, проте лише істотна зміна обставин визнається підставою для вимоги про зміну договору. Зміна обставин вважається істотною тільки тоді, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони б не уклали договір або уклали б його на інших умовах.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. (ч. 2 ст. 509 ЦК України)

За приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч.1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень частини 2 статті 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно ч. 5 ст. 188 ГК України, якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається змінений або розірваний з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Разом із тим, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до п. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як зазначено судом вище, позивач звертався до відповідача з вимогами про повернення сплаченого авансу у розмірі 1999000,00грн, які залишені відповідачем без належного реагування.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 76 Господарського процесуального Кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального Кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 78 Господарського процесуального Кодексу України визначено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Приписами ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 1 ст. 86 Господарського процесуального Кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, як обґрунтовані, підтверджені належними доказами та наявними матеріалами справи.

На підставі ст.129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, судові витраті по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю ДЕВЕЛОПБУДШЛЯХ (01030, м.Київ, вул.Леонтовича, буд.7, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю ТАКО-АГРО ІНВЕСТ (03022, м.Одеса, вул. Івана Франка, буд. 55, 8, ) задовольнити повністю.

2. Розірвати договір № 4-2021 від 01.10.2021 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю ДЕВЕЛОПБУДШЛЯХ (01030, м.Київ, вул.Леонтовича, буд.7, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю ТАКО-АГРО ІНВЕСТ (03022, м.Одеса, вул. Івана Франка, буд. 55, 8, ).

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ТАКО-АГРО ІНВЕСТ (03022, м.Одеса, вул. Івана Франка, буд. 55, 8, ) на користь Товариством з обмеженою відповідальністю ДЕВЕЛОПБУДШЛЯХ (01030, м.Київ, вул.Леонтовича, буд.7, ) грошові кошти в розмірі 1 999 000 (Один мільйон дев`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч) грн. та судовий збір в розмірі 32 669 (Тридцять дві тисячі шістсот шістдесят дев`ять) грн.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 16 лютого 2024 р.

Суддя Т.Г. Пінтеліна