УХВАЛА

м. Київ

20.02.2024Справа № 910/8190/22
Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., розглянувши заяву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про забезпечення позову у справі №910/8190/22

За позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

до відповідача-1 ОСОБА_1 ,

до відповідача- 2 ОСОБА_2 ,

до відповідача- 3 ОСОБА_3 ,

до відповідача-4 ОСОБА_4 ,

до відповідача-5 ОСОБА_5 ,

до відповідача-6 ОСОБА_6 ,

до відповідача-7 ОСОБА_7 ,

до відповідача-8 ОСОБА_8 ,

до відповідача-9 ОСОБА_9 ,

до відповідача-10 ОСОБА_10 ,

до відповідача-11 ОСОБА_11 ,

до відповідача-12 ОСОБА_12 ,

до відповідача-13 ОСОБА_13 ,

до відповідача-14 ОСОБА_14 ,

до відповідача-15 ОСОБА_15 ,

до відповідача-16 ОСОБА_16 ,

до відповідача-17 ОСОБА_17 ,

до відповідача- 18 ОСОБА_18 ,

до відповідача-19 ОСОБА_19 ,

до відповідача-20 ОСОБА_20 ,

до відповідача-21 ОСОБА_21 ,

до відповідача-22 ОСОБА_22 ,

до відповідача-23 ОСОБА_23 ,

до відповідача- 24 ОСОБА_24

про стягнення ,55 грн збитків

Без повідомлення (виклику) представників учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до фізичних осіб - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 про стягнення збитків у розмірі ,55 грн, а саме:

- солідарно у розмірі 261099484,13 грн з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_25 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ;

- солідарно у розмірі 306280757,12 грн з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_25 ;

- солідарно у розмірі 144761349,68 грн з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ;

- солідарно у розмірі ,10 грн з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_25 ;

- солідарно у розмірі 44732328,80 грн з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_25 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 ;

- солідарно у розмірі 189948122,11 грн з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_25 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 ;

- солідарно у розмірі 366658136,35 грн з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_25 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 ;

- солідарно у розмірі 210950641,26 грн з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_25 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 ..

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Фондом гарантування вкладів фізичних осіб під час здійснення процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Хрещатик" виявлено ряд порушень щодо прийняття посадовими особами банку управлінських рішень, направлених на придбання "токсичних" активів, видачу кредитів позичальникам, які мали ознаки неплатоспроможності, що стало "каталізатором" неплатоспроможності банку та завдання йому збитків у загальному розмірі ,55 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.09.2022 відкрито провадження у справі №910/8190/22, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі.

При цьому, в межах підготовчого провадження, з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті і створення належних умов для забезпечення реалізації ОСОБА_14 права на подання відзиву на позов, ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.10.2023 року підготовче засідання призначено на 20.02.2024 року та зупинено провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2024 року поновлено провадження у справі.

У той же час, через відділ діловодства суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просить:

- накласти арешт на все майно (нерухоме, рухоме, в тому числі корпоративні права, акції, будь-які інші цінні папери) та грошові кошти, що належать на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_25 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 в межах суми позову, а саме ,55 грн, в тому числі, але не виключно на вказане заявником нерухоме майно;

- накласти арешт на корпоративні права, що випливають з участі відповідачів в господарських товариствах та належні відповідачам частки в статутних капіталах товариств та/або акції цих товариств чи інші цінні папери, а саме ОСОБА_14 , ОСОБА_24 , ОСОБА_3 ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_21 ;

- заборонити всім та будь-яким суб`єктам державної реєстрації вчиняти реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань щодо внесення змін до відомостей юридичних осіб, пов`язаних із зміною бенефіціарного власника та/або відчуження часток товариств належних ОСОБА_14 , ОСОБА_24 та ОСОБА_21 ;

- заборонити всім та будь-яким суб`єктам державної реєстрації вчиняти реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань щодо внесення змін до відомостей щодо корпоративних прав, належних ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_25 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 в тому числі в частині державної реєстрації змін учасників/акціонерів та/або змін часток учасників/акціонерів в господарських товариствах;

- заборонити державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, визначених Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вчиняти дії щодо проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що належать на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_25 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 спрямовані на їх відчуження, зміну та/або припинення чи обтяження таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

- заборонити реєстраторам державного реєстру обтяжень рухомого майна, визначеним наказом Міністерства юстиції України №57/5 від 07.07.2006 року вчиняти дії щодо внесення записів про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяжень, яке належать на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_25 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 .

Заява про вжиття заходів забезпечення позову обґрунтована тим, що відповідачі входили до кредитного комітету та правління банку - Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" і в результаті прийняття ними рішень і вчинення на їх підставі правочинів, пов`язаних з придбанням неліквідних активів, банку та його кредиторам заподіяні збитки у заявленій сумі. Тоді як, деякими відповідачами було відчужено частину належного їм майна та майнових прав, що, за міркуванням позивача, є достатньо обґрунтованим припущенням, що з метою уникнення відповідальності відповідачі можуть вчинити дії, спрямовані на відчуження належного їм майна та коштів, що призведе до неможливості виконання постановленого у даній справі судового рішення, у разі задоволення позову, та відновлення порушених прав.

12.02.2024 року через систему Електронний суд від відповідача-15 надійшли заперечення на заяву про забезпечення позову, в яких наголошено на тому, що заява про забезпечення позову не містить обґрунтування вчинення ОСОБА_15 жодних дій, які б свідчили про ухилення від виконання рішення суду у справі, у разі задоволення позову.

13.02.2024 року через систему Електронний суд від відповідача-1 надійшли заперечення на заяву про забезпечення позову, в яких ОСОБА_1 наголошує на тому, що ним не вчинялися дії на відчуження належного йому майна, а тому застосування заходів забезпечення позову, у тому числі, накладення арешту на все належне відповідачам майно не є пропорційним і необґрунтовано порушує право власності відповідачів.

13.02.2024 року через систему Електронний суд від відповідача-10 надійшли заперечення на заяву про забезпечення позову, з урахуванням доповнень до них від 16.02.2024, в яких наголошено на тому, що подана заява містить лише деяке індивідуалізоване майно певних відповідачів, на яке заявник просить накласти арешт, тоді як вимоги про накладення арешту на все майно і всі корпоративні права всіх відповідачів заявлені без вказівки на індивідуальні ознаки такого майна. При цьому, сама по собі заява не містить обґрунтування необхідності застосування заходів забезпечення позову щодо кожного з відповідачів з урахуванням оцінки поведінки кожного відповідача.

Розглянувши заяву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про забезпечення позову суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні заяви, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог статті 136 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

За змістом цієї норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Згідно з приписами частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Отже, забезпечення позову - це, по суті, обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідачів з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача і з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є доведення наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача (відповідачів) чи інших учасників справи з тим, щоб забезпечити позивачу реальний та ефективний захист або поновлення порушених його прав (інтересів), якщо рішення буде прийняте на його користь, в тому числі задля забезпечення можливості захисту порушених прав в межах одного судового провадження без нових звернень до суду.

Відтак, мета заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. Тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (рішення ЄСПЛ від 13.01.2011 у справі "Кюблер проти Німеччини").

При цьому, умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (у тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідачів на момент пред`явлення позову до них, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Таким чином, у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність, в тому числі, передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків вжиття заходів забезпечення позову.

При цьому, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Аналогічні правові висновки щодо застосування приписів статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України наведені в постановах Верховного Суду від 30.01.2024 у справі №908/2835/22 (908/1829/23), від 09.06.2021 у справі №914/2438/20, від 24.05.2021 у справі №910/3158/20, від 13.01.2020 у справі №922/2163/17, від 25.01.2019 у справі №925/288/17, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18 та інших.

Не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору, що відповідає правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 13.09.2023 у справі № 910/11678/22.

Водночас, під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в частини 2, 5, 6, 7 статті 137 ГПК України), про що зазначено в постанові Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №910/688/13.

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи.

У даному випадку, здійснивши оцінку доводів заявника, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про забезпечення позову, оскільки необхідність у застосуванні судом всіх визначених заявником заходів забезпечення позову щодо всіх відповідачів не обґрунтована і документально не підтверджена, так як не містить обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Згідно зі статтями 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідних заходів забезпечення позову. При цьому достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Обов`язок по доведенню та обґрунтуванню наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника (позивача), обґрунтованості та невідворотності додаткових зусиль і витрат у майбутньому, під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, покладається саме на заявника (позивача).

У той же час, заявляючи вимогу про накладення арешту на все майно (нерухоме, рухоме, в тому числі корпоративні права, акції, будь-які інші цінні папери), грошові кошти, що належать на праві власності відповідачам та корпоративні права, що випливають з участі відповідачів в господарських товариствах та належні відповідачам частки в статутних капіталах товариств та/або акції цих товариств чи інші цінні папери заявником не доведено наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника (позивача), як і існування, у даному випадку, реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, у разі невжиття саме визначених заявником заходів забезпечення позову.

Так, саме лише посилання заявника на те, що менеджментом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" завдано збитків як самому банку, так і його кредиторам, не є саме по собі достатньою підставою, визначеною вимогами Господарського процесуального кодексу України, для вжиття заходів забезпечення позову, тим більш, що питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не може вирішуватися під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Не є обґрунтованими і посилання заявника на те, що відчуження частини належного ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_25 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_14 , ОСОБА_24 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 майна та/або майнових прав є тими безумовними обставинами, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову, оскільки наведені заявником обставини, з урахуванням темпоральності такого відчуження, не свідчать про вчинення вищевказаними особами дій, спрямованих на ухилення від майнової відповідальності, зважаючи на те, що вказаними особами, з огляду на наведений заявником перелік майна, яке їм належить, здійснено відчуження лише частини майна, а не вчинення системних послідовних дій кожною особою, які б свідчили про намір ухилення від майнової відповідальності шляхом виведення всього належного їм майна кожним вказаним відповідачем.

При цьому, як вбачається зі змісту поданої заяви, значна кількість правочинів щодо відчуження, визначеними заявником особами, була вчинена задовго до подання даного позову і відтак не може свідчити про наявність на даний час системності дій та реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Водночас, заявляючи вимогу про вжиття, визначених заявником заходів забезпечення позову, щодо всіх відповідачів і належного їм майна, заявник не наводить жодних доказів наявності обставин з якими пов`язується застосування заходів забезпечення позову щодо інших відповідачів, а наведені в заяві доводи стосуються лише його власних припущень щодо можливого невиконання всіма відповідачами рішення суду, у разі задоволення позовних вимог.

У той же час, визначені заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно (нерухоме, рухоме, в тому числі корпоративні права, акції, будь-які інші цінні папери), грошові кошти, що належать на праві власності відповідачам та корпоративні права, що випливають з участі відповідачів в господарських товариствах та належні відповідачам частки в статутних капіталах товариств та/або акції цих товариств чи інші цінні папери в межах ціни позову щодо всіх відповідачів, не є співмірними та пропорційними з заявленими позовними вимогами, зважаючи на той факт, що позивач, користуючись правом об`єднання позовних вимог, об`єднав позовні вимоги про відшкодування збитків за різними фактами, періодами, до різних відповідачів і з різними вимогами щодо сум солідарного стягнення.

Як вже зазначалось судом, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідачів або пов`язаних з ними інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача. Саме тому суд має виважено підходити до оцінки доводів заявника і заявлених заходів забезпечення позову.

У даному випадку, зі змісту заяви реальної загрози невиконання чи утруднення виконання відповідачами можливого рішення суду про задоволення позову не вбачається. Заявником, з огляду на обрані способи забезпечення позову, не наведено суду переконливого обґрунтування наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову; не доведено необхідності обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів всіх відповідачів на даному етапі судового розгляду; не вмотивовано припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача та визначено заходи до забезпечення позову не співмірні до позовних вимог, з якими звернувся до суду позивач щодо кожного відповідача, оскільки, як вбачається із прохальної частини позовної заяви, не всі відповідачі відповідають за спричинення шкоди саме у межах загальної ціни позову.

Відтак, здійснивши оцінку доводів заявника, суд дійшов висновку про необґрунтованість поданої заяви Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про забезпечення позову, оскільки подана заява в своїй редакції не відповідає вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, доведеності обставин щодо ймовірності ускладнення чи неможливості ефективного захисту порушених прав позивача в разі невжиття таких заходів.

Слід зауважити і на тому, що застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на все майно боржників у межах суми вимог при відсутності відомостей про вартість такого майна є невиконуваним.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.03.2019 у справі №824/239/2018.

Статтею 129 Конституції України, як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Приймаючи до уваги вищевикладене, оцінивши доводи заявника щодо необхідності вжиття, визначених заявником заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення.

Керуючись статтями 136, 137, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили 20.02.2024 та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя Т.В. Васильченко