ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2024 р. Справа№ 911/2498/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Копитової О.С.

суддів: Доманської М.Л.

Отрюха Б.В.

за участю секретаря судового засідання: Гріщенко А.О.

у присутності представників сторін згідно протоколу судового засідання від 14.02.2024 року

розглянувши матеріали справи за апеляційними скаргами Комлика Іллі Сергійовича , акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Аргумент Фонд", акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Базис Траст", Національного банку України та Головного управління Державної податкової служби у Київській області

на ухвалу господарського суду Київської області від 20.06.2023 року

(повний текст ухвали складено 29.06.2023 року)

у справі №911/2498/18 (суддя Наріжний С.Ю.)

за заявою голови ліквідаційної комісії приватного акціонерного товариства "Росава"

до боржника приватного акціонерного товариства "Росава"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції арбітражний керуючий Комлик Ілля Сергійович, звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу господарського суду Київської області від 20.06.2023 року у справі № 911/2498/18 в частині: задоволення скарги Національного Банку України від 21.09.2022 року № 18-0013/65886 (вх. № 12889/22) про відсторонення арбітражного керуючого Комлика Іллі Сергійовича від виконання повноважень ліквідатора, визнання неправомірною бездіяльності ліквідатора приватного акціонерного товариства «Росава» арбітражного керуючого Комлика Іллі Сергійовича у справі № 911/2498/18, відсторонення арбітражного керуючого Комлика Іллі Сергійовича від виконання повноважень ліквідатора у справі № 911/2498/18 про банкрутство приватного акціонерного товариства «Росава», призначення ліквідатором приватного акціонерного товариства «Росава» арбітражного керуючого Рабана Микиту Тарасовича. Також, арбітражний керуючий просить ухвалити нове судове рішення в даній частині, яким відмовити у задоволенні скарги Національному банку України від 14.02.2022 року № 18-0013/13628 (вх. № 17/22) на бездіяльність ліквідатора приватного акціонерного товариства «Росава» арбітражного керуючого Комлика Іллю Сергійовича та в призначенні ліквідатором приватного акціонерного товариства «Росава» арбітражного керуючого Рабана Микиту Тарасовича.

Відповідно до витягу з протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 07.08.2023 року апеляційну скаргу арбітражного керуючого Комлика Іллі Сергійовича передано для розгляду колегії суддів у складі головуючого судді: Копитової О.С., суддів: Демидова А.М., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.08.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою арбітражного керуючого Комлика Іллі Сергійовича (надалі по тексту арбітражний керуючий Комлик, апелянт 1) на ухвалу господарського суду Київської області від 20.06.2023 року у справі № 911/2498/18 та призначено на 27.09.2023 року.

Не погодившись з ухвалою господарського суду Київської області в частині відмови у визнанні кредитором боржника з апеляційною скаргою звернулось головне управління Державної податкової служби у Київській області (надалі по тексту ГУ ДПС у Київській області, апелянт 2) та просить суд скасувати ухвалу господарського суду Київської області від 20.06.2023 року в частині невизнання кредиторських вимог ГУ ДПС у Київській області в розмірі 8 486 390, 89 грн. та включити кредиторські вимоги у розмірі 8 486 390, 89 грн. до реєстру вимог кредиторів.

Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 07.08.2023 року апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області передано для розгляду колегії суддів у складі головуючого судді: Копитової О.С., суддів: Демидова А.М., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.08.2023 року апеляційну скаргу ГУ ДПС у Київській області на ухвалу господарського суду Київської області від 20.06.2023 року у справі № 911/2498/18 залишено без руху.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Київській області на ухвалу господарського суду Київської області від 20.06.2023 року у справі № 911/2498/18 та призначено на 27.09.2023 року.

Також не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції в частині задоволення скарги Національного банку України про відсторонення арбітражного керуючого Комлика та задоволення заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтакт» (надалі по тексту ТОВ «ФК «Фінтакт») про визнання вимог до боржника з апеляційною скаргою звернулось акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Базис Траст» ( надалі по тексту АТ «ЗНВКІФ «Базис Траст», апелянт 3), і якій просить скасувати ухвалу в цій частині та прийняти нове рішення яким в задоволенні скарги Національного банку України про відсторонення арбітражного керуючого Комлика від виконання повноважень ліквідатора боржника відмовити, в задоволенні заяви ТОВ «ФК «Фінтакт» про визнання вимог до боржника, як майнового поручителя відмовити.

Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 07.08.2023 року апеляційну скаргу АТ «ЗНВКІФ «Базис Траст» передано для розгляду колегії суддів у складі головуючого судді: Копитової О.С., суддів: Демидова А.М., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.08.2023 року апеляційну скаргу АТ «ЗНВКІФ «Базис Траст» на ухвалу господарського суду Київської області від 20.06.2023 року у справі №911/2498/18 залишено без руху.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «ЗНВКІФ «Базис Траст» на ухвалу господарського суду Київської області від 20.06.2023 року у справі № 911/2498/18 та призначено на 27.09.2023 року.

Також не погоджуючись з ухвалою господарського суду Київської області з апеляційною скаргою звернувся Національний банк України (надалі по тексту НБУ, апелянт 4) та просить суд апеляційної інстанції частково змінити мотивувальну частину ухвали господарського суду Київської області від 20.06.2023 року у справі № 911/2498/18, зокрема: вилучити з мотивувальної частини ухвали господарського суду Київської області від 20.06.2023 року у справі № 911/2498/18 висновки про: 1. «Відносно доводів НБУ в частині укладення Ліквідатором договору про надання послуг фізичної охорони майна Банкрута, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 61 КУзПБ забезпечення збереження майна банкрута відноситься до повноважень Ліквідатора, а в силу п. 4 ч. 1 ст. 12 КУзПБ арбітражний керуючий має право залучати для забезпечення виконання своїх повноважень на договірних засадах інших осіб та спеціалізовані організації з оплатою їхньої діяльності за рахунок боржника, якщо інше не встановлено цим Кодексом чи угодою з кредиторами». 2. «Відносно доводів НБУ про необґрунтованість складу лоту, запропонованого Ліквідатором, а також про необхідність продажу майна Банкрута, переданого в заставу НБУ, окремим лотом, суд зазначає, що при визначенні умов та порядку продажу майна банкрута Ліквідатор повинен обирати такий спосіб, який забезпечить відчуження майна за найвищою ціною. З матеріалів справи вбачається, що майно Банкрута (у т.ч. майно, яке є предметом забезпечення різних кредиторів) є цілісним майновим комплексом, складовими частинами технологічного циклу з виробництва автомобільних шин, має спільні комунікації, під`їзні шляхи тощо. Відтак суд вважає обґрунтованими доводи Ліквідатора Банкрута про доцільність продажу майна одним лотом. Протилежні твердження НБУ відхиляються судом». 3. «Доводи НБУ про неправомірне використання Ліквідатором коштів Банкрута, у зв`язку з поданням від імені Банкрута апеляційної скарги на рішення Господарського суду м. Києва від 24.01.2020 у справі № 910/21578/16 та сплату судового збору в розмірі 310050,00 гри, суд вважає необґрунтованими, оскільки положення КУзПБ не забороняють вчинення таких дій Ліквідатором Банкрута, якщо відповідні дії спрямовані на захист прав та законних інтересів Банкрута в судовому порядку». Внести у мотивувальну частину ухвали Господарського суду Київської області від 20.06.2023 у справі № 911/2498/18 вказівки про порушення Ліквідатором під час виконання свої обов`язків у справі № 911/2498/18 вимог статті 30 Кодексу щодо невиконання Ліквідатором обов`язку своєчасного звітування та погодженням із заставним кредитором витрат, стосовно заставного майна; порушення Ліквідаторам вимог статті 75 Кодексу, щодо формування майна одним лотом, який складається виключно із заставного майна Національного банку; порушення Ліквідаторам вимог статей 12, 30, 48 Кодексу щодо несанкціонованого подання апеляційної скарги у справі №910/21578/16 та здійснення необґрунтованих витрат з рахунку Боржника.

Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 07.08.2023 року апеляційну скаргу Національного банку України передано для розгляду колегії суддів у складі головуючого судді: Копитової О.С., суддів: Демидова А.М., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Національного банку України на ухвалу господарського суду Київської області від 20.06.2023 року у справі № 911/2498/18 та призначено на 27.09.2023 року.

Не погоджуючись з ухвалою господарського суду Київської області з апеляційною скаргою звернулось акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Аргумент фонд» (надалі по тексту АТ «ЗНВКІФ «Аргумент Фонд», апелянт 5) в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Київської області від 20.06.2023 року в частині задоволення скарги НБУ про відсторонення арбітражного керуючого Комлика від виконання повноважень ліквідатора та задоволення заяви ТОВ «ФК «Фінтакт» про визнання вимог до боржника та ухвалити нове судове рішення яким відмовити в задоволенні вказаних заяви та скарги. В іншій частині ухвалу господарського суду Київської області від 20.06.2023 року залишити без змін.

Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 07.08.2023 року апеляційну скаргу АТ «ЗНВКІФ «Аргумент Фонд» передано для розгляду колегії суддів у складі головуючого судді: Копитової О.С., суддів: Демидова А.М., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.08.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «ЗНВКІФ «Аргумент Фонд» на ухвалу господарського суду Київської області від 20.06.2023 року у справі № 911/2498/18 та призначено на 27.09.2023 року.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт 1 зазначає наступне.

Щодо вжиття ліквідатором дієвих заходів, спрямованих на реальне виконання судового рішення у справі №911/2498/18 (911/2833/20) з повернення майнового комплексу боржника з володіння ТОВ «Преміорі».

Ліквідатором ПрАТ «Росава» під час виконання повноважень було встановлено, що нерухоме майно, що перебуває у власності боржника та знаходиться в заставі у ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» та Національного банку України було передано в оренду ТОВ «Преміорі».

З метою повернення майна з фактичного користування ТОВ «Преміорі», ліквідатором ПрАТ «Росава» арбітражним керуючим Комликом було направлено на адресу ТОВ «Преміорі» вимогу про повернення майна, яка була отримана ТОВ «Преміорі».

З метою повернення майна з фактичного користування ТОВ «Преміорі» ліквідатор ПрАТ «Росава» арбітражний керуючий Комлик звернувся до господарського суду Київської області із заявою про усунення перешкод у користуванні майном та повернення орендованого майна.

Ухвалою господарського суду Київської області від 09.02.2021 року у справі №911/2498/18 (911/2833/20), яка залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2021 року, заяву ліквідатора було задоволено, у зв`язку з чим останнім направлено вимогу про повернення орендованого майна.

Ліквідатор наголошує, що про вищезазначені дії ліквідатором було зазначено у письмових поясненнях, поданих до суду першої інстанції, які підтверджують, що арбітражним керуючим Комликом під час виконання повноважень ліквідатора ПрАТ «Росава» здійснювалися необхідні дії спрямовані на повернення майна боржника із незаконного володіння, в тому числі майна, що є предметом забезпечення Національного банку України.

На підтвердження вчинення ліквідатором дій щодо витребування майна з чужого володіння, останнім до пояснень додано відповідні документи.

Ліквідатор вважає, що матеріалами справи підтверджується, що останній, у відповідності до вимог Кодексу України з процедур банкрутства, належним чином виконував свої обов`язки, зокрема, формування ліквідаційної маси боржника та задоволення вимог кредиторів у справі №911/2498/18.

Крім того, ліквідатор в поданій апеляційній скарзі зазначає, що з метою стягнення дебіторської заборгованості боржника ліквідатором ПрАТ «Росава» Комликом І.С. подано заяви про визнання недійсності правочинів боржника та стягнення.

Також було подано заяви на примусове виконання судових рішень разом із дублікатами судових наказів щодо стягнення заборгованості.

Також ліквідатор наголошує, що доказом належного виконання останнім повноважень ліквідатора боржника також є часткове погашення першої-четвертої черг вимог кредиторів.

Однак, ні Національний банк України в своїй скарзі, ні суд першої інстанції не зазначають, які саме заходи у відповідності до законодавства мали б вчинятися ліквідатором ПрАТ «Росава» Комликом І.С.

Крім того, ліквідатор наголошує, що до матеріалів справи №911/2498/18 було долучено рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.12.2022 року у справі №640/16003/22, яке має преюдиційне значення і містить встановлені обставини справи та результати дослідження доказів з приводу перевірки діяльності арбітражного керуючого Комлика І.С. під час виконання повноважень ліквідатора ПрАТ «Росава» за скаргою Національного банку України, що була скерована до контролюючого органу.

В зв`язку з чим, ліквідатор вважає, що зазначені Національним банком України порушення, вже були перевірені Окружним адміністративним судом міста Києва, однак, господарським судом Київської області не враховано зазначені обставини та не надано їм оцінку.

Щодо укладення договору охорони майна ПрАТ «Росава» від 10.07.2020 року №10-07/2020Ф за рахунок боржника при умові не повернення ТОВ «Преміорі» цілісного майнового комплексу підприємства.

Ліквідатор зазначає, що Національний банк України у поданій скарзі вказував на те, що за результатами ознайомлення з проміжним звітом ліквідатора №02-31/2487 від 18.07.2022 року стало відомо про понесені витрати в процедурі ліквідації ПрАТ «Росава», зокрема, послуги фізичної охорони майна боржника.

При цьому, за твердженням Банку ліквідатором боржника не було погоджено з Національним банком України витрати на охорону заставного майна.

Ліквідатор з цього питання зазначає, що фізична охорона майна боржника здійснюється на підставі договору від 10.07.2020 року №10-07/2020 Ф про надання послуг з фізичної охорони об`єктів.

Вимоги законодавства, що регулюють дані відносини, ліквідатором боржника арбітражним керуючим Комликом І.С. та іншими сторонами Договору були дотримані в повному обсязі.

При цьому, ліквідатор наголошує, що обставина того, що частина майна боржника перебувала у користуванні ТОВ «Преміорі» не звільняє ліквідатора від виконання обов`язку із забезпечення схоронності майна боржника.

В разі, якщо б було у липні 2020 року ліквідатором ПрАТ «Росава» не було укладеного договір фізичної охорони майна боржника, з високою долею вірогідності левова частина цього майна станом на червень 2023 року фактично була б розкрадена, що призвело б до неможливості реалізації заставного майна кредиторів, в тому числі Національного банку України.

Однак, ліквідатор вважає, що оцінка даним обставинам судом першої інстанції надана не була.

Щодо висновку місцевого суду проте , що нездійснення ліквідатором не здійснювалися дії щодо проведення актуальної оцінки вартості майна боржника, то ліквідатор зазначає, що із зазначеним твердженням місцевого суду не погоджується, оскільки, у зв`язку з накладенням арешту на майно боржника було не можливо здійснити замовлення та проведення оцінки майна боржника.

Ліквідатор наголошує, що станом на момент розгляду скарги Національного банку України та винесення оскаржуваної ухвали суду, накладені на майно боржника арешти продовжують діяти.

Таким чином, замовлення та проведення нової оцінки майна боржника до моменту зняття арештів з майна боржника є недоцільним, адже до моменту зняття арештів нова оцінка теж стане неактуальною, і необхідно буде замовляти повторну оцінку.

В зв`язку з чим, ліквідатор заперечує стосовно твердження суду першої інстанції про відсутність дій ліквідатора ПрАТ «Росава» Комлика І.С. щодо проведення актуальної оцінки вартості майна боржника.

Таким чином, ліквідатор стверджує, що вищезазначені дії підтверджують дотримання ліквідатором ПрАТ «Росава» Комликом І.С. вимог Кодексу України з процедур банкрутства та виконання належним чином своїх повноважень, а твердження Банку щодо бездіяльності ліквідатора не відповідають дійсності.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт 2 зазначає, що не погоджується з висновком місцевого суду, що податковим органом подано заяву про визнання грошових вимог до боржника з пропуском передбаченого ст. 102 Податкового кодексу України строку давності податкового зобов`язання, оскільки п. 102.9 ст. 102 Податкового кодексу України передбачено, що на період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану, що вводиться в Україні, зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім випадків, передбачених цим Кодексом, також перебіг строків було зупинено постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року

Таким чином, апелянт 2 вважає, що з урахуванням внесених до податкового законодавства змін, при зверненні до господарського суду із заявою про визнання кредиторських вимог до боржника ГУ ДПС у Київській області не було пропущено. Передбачений ст. 102 Податкового кодексу України, строк давності податкового зобов`язання.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу в частині оскарження кредиторських вимог ТОВ «ФК «Фінтакт», апелянт 3 зазначає, що не погоджується з висновками місцевого суду в частині визнання грошовим вимог ТОВ «ФК «Фінтакт» до боржника, як майнового поручителя та вважає їх передчасними та такими, що не ґрунтуються на доказах та не відповідають обставинам справи.

Апелянт 3 зазначає, що 31.05.2023 року до суду першої інстанції від ТОВ «ФК «Фінтакт» надійшла заява від 31.05.2023 року №78 про визнання грошових вимог до боржника в розмірі 417 83414,00 грн., як такі, що забезпечені заставою майна боржника.

13.06.2023 року ТОВ «ФК «Фінтакт» подано клопотання про залучення доказів до справи, а саме, відповіді ТОВ «БК «Основа» на повідомлення ТОВ «ФК «Фінтакт» від 18.10.2017 року про відступлення права грошової вимоги та Вимогу ТОВ «ФК «Фінтакт» про сплату боргу від 17.12.2019 року, посвідчені ТОВ «БК «Основа», які були отримані ТОВ «ФК «Фінтакт» 12.06.2023 року.

При цьому, апелянт 3 вважає, що судом першої інстанції в порушення норм процесуального законодавства долучено документи, подані ТОВ «ФК «Фінтакт» з порушенням строку на їх подання, та були покладені судом в основу відмови застосування строків позовної давності.

Таким чином, з урахуванням наведеного, можна дійти до висновку, що порушені судом першої інстанції норми процесуального права надали можливість ТОВ «ФК «Фінтакт» фактично поновити пропущений строк позовної давності до основного зобов`язання.

Крім того, апелянт 3 вважає, що суд першої інстанції розглядаючи вимоги ТОВ «ФК «Фінтакт», не врахував того, що останнім пропущено строки позовної давності з вимогами до боржника, як майнового поручителя за зобов`язаннями ТОВ «БК «Основа».

Так, суд встановив, що зобов`язання за Договором про мультивалютну кредитну лінію №1398м-12 від 29.02.2012 року, укладеним між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» та ТОВ «БК «Основа» щодо повернення кредитних коштів, забезпечені майновим поручителем ПрАТ «Росава» за Договором застави майнових прав №2884ИП/0310 від 31.03.2010 року, за умовами якого в заставу передаються майнові права на отримання товару за 42 дилерськими договорами та договорами дистрибуції, укладеними ПрАТ «Росава» з контрагентами.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Апелянт 3 наголошує, що згідно додаткової угоди від 23.07.2015 року до кредитного договору позичальник (ТОВ «БК «Основа») зобов`язався повернути всі отримані кредитні кошти у валюті заборгованості по кожному траншу до 23.10.2015 року.

Крім того, рішенням господарського суду Київської області від 03.10.2016 року у справі №911/2218/16, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2017 року, позов ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» до ТОВ «БК «Основа», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково, а саме, присуджено до стягнення з ТОВ «БК «Основа» на користь ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» 12 947 866.78 грн. простроченої заборгованості за основною сумою кредиту, 2 044 037,40 грн. простроченої заборгованості за нарахованими процентами, 2 210 857,58 грн. пені за несвоєчасну сплату кредиту, 227 726,15 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів за договором про відновлювальну кредитну лінію №1398-12 від 29.02.2012 року та 200 102,47 грн. судового збору.

Апелянт 3 наголошує, що відповідно до п. 6.2 Договору застави - в разі невиконання позичальником будь-якого із зобов`язань, забезпечених заставою, у визначений в Кредитному договорі строк має право будь-яким чином за своїм вибором звернути стягнення на предмет застави або здійснити його відчуження.

Тобто, первісний кредитор, а в подальшому ТОВ «ФК «Фінтакт» має право починаючи з 23.10.2015 року по 23.10.2018 року здійснити звернення стягнення на предмет застави у відповідності до умов Договору застави та чинного законодавства.

В зазначений період жодним із кредиторів не здійснено звернення стягнення на предмет застави. В свою чергу звернення із заявою про визнання ТОВ «ФК «Фінтакт» з вимогами до боржника в 2023 році свідчить про пропуск заявником строку позовної давності майнового поручителя згідно договору застави.

Таким чином, апелянт 3 вважає, що боржник (ТОВ «БК «Основа») за основним зобов`язанням та майновий поручитель (ПрАТ «Росава») не є солідарними боржниками, відповідно вимога майнового поручителя «піддається» впливу позовної давності.

Матеріали справи не містять доказів переривання строків позовної давності на пред`явлення вимог через пропуск строків позовної давності.

Однак, суд першої інстанції не здійснив належну перевірку даних обставин, при цьому маючи всі необхідні документи.

Щодо висновку місцевого суду стосовно трасформування застави, то апелянт 3 зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що застава трансформувалася і є дійсною, оскільки матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження доводів наведених в заяві, а також те, що ТОВ «ФК «Фінтакт» висувала будь-які вимоги ПрАТ «Росава», як майнову поручителю в порядку ст. 52 Закону України «Про заставу».

Апелянт 3 стверджує, що матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили, що ТОВ «ФК «Фінтакт» чи попередній кредитор зверталися з вимогою до ПрАТ «Росава» виконати умови Договору застави про перерахування отриманих від ТОВ «Валса» коштів, також не містять і судових рішень про стягнення штрафу за порушення умов Договору застави.

Також апелянт 3 зазначає, що Акт звірки взаємних розрахунків від 17.02.2017 року, який доданий до заяви ТОВ «ФК «Фінтакт» не заповнений зі сторони ТОВ «Валса».

В свою чергу, відповідно до рішення від 31.03.2017 року у справі №911/648/17, борг ТОВ «Валса» перед ПрАТ «Росава» за переданий згідно договору дистрибуції №40/330 від 22.06.2010 року товар на момент прийняття судового рішення у справі склав 19 490 355,02 грн., що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків від 17.02.2017 року. В рішенні суду відсутня будь-яка згадка про те, що ПрАТ «Росава» отримало від ТОВ «Валса» суму 25 168 285,84 грн., а в матеріалах справи відсутні докази того, що рішення суду виконано і ПрАТ «Росава» отримала від ТОВ «Валса» кошти.

Таким чином, апелянт 3 вважає, що матеріали справи не містять доказів того, що ПрАТ «Росава» отримала від ТОВ «Валса» кошти на виконання договору дистрибуції №40/330 від 22.06.2010 року, які б могли трансформуватися в предмет застави, та які б могли за вимогою кредитора бути направлені на погашення заборгованості.

Крім того, апелянт 3 наголошує, що суд першої інстанції залишив поза увагою, що договір застави забезпечував кредити і інших позичальників, відмінних від ТОВ «БК «Основа», а сам договір не містить пріоритетності (черговості) погашення. Таким чином, при отриманні коштів від ТОВ «Валса» ПрАТ «Росава» мала право направити такі кошти на погашення інших зобов`язань, які визначені в Договорі застави та є відмінними від ТОВ «БК «Основа».

Враховуючи вищевикладене, апелянт 3 вважає, що суд першої інстанції не дослідив належним чином матеріали справи та дійшов помилкового висновку про задоволення заяви ТОВ «ФК «Фінтакт» з грошовими вимогами до боржника.

Щодо задоволення скарги Національного банку України то апелянт 3 зазначає, що не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення скарги Національного банку України, оскільки матеріалами справи підтверджено, що ліквідатором боржника Комликом І.С. вживалися заходи щодо повернення заставного майна, а саме, ліквідатором ПрАТ «Росава» Комликом І.С. під час виконання повноважень було встановлено, що нерухоме майно, що перебуває у власності боржника та знаходиться в заставі у ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» та Національного банку України було передано в оренду ТОВ «Преміорі».

З метою повернення майна з фактичного користування ТОВ «Преміорі», ліквідатором ПрАТ «Росава» Комликом І.С. було направлено на адресу ТОВ «Преміорі» вимогу про повернення майна, яка була отримана ТОВ «Преміорі».

З метою повернення майна з фактичного користування ТОВ «Преміорі» ліквідатор ПрАТ «Росава» Комлик І.С. звертався до господарського суду Київської області із заявою про усунення перешкод у користуванні майном та повернення орендованого майна.

Ухвалою господарського суду Київської області від 09.02.2021 року у справі №911/2498/18 (911/2833/20), яка залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2021 року, заяву ліквідатора було задоволено, у зв`язку з чим останнім направлено вимогу про повернення орендованого майна.

Вищезазначені дії підтверджують дотримання ліквідатором ПрАТ «Росава» Комликом І.С. вимог Кодексу України з процедур банкрутства та виконання належним чином своїх повноважень, зокрема, формування ліквідаційної маси ПрАТ «Росава» та задоволення вимог кредиторів у справі №911/2498/18.

Апелянт 3 також зазначає, що як вбачається з листів та вимог, які містяться в матеріалах справи, виконання ухвали господарського суду Київської області від 09.02.2021 року у справі №911/2498/18 (911/2833/20) здійснюється в добровільному порядку, але через великий об`єм майна займає тривалий час.

Крім того, апелянт 3 зазначає, що ліквідатором до матеріалів справи долучено рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.12.2022 року у справі №640/16003/22, яке має преюдиційне значення і містить встановлені обставини справи та результати дослідження доказів з приводу перевірки діяльності арбітражного керуючого Комлика І.С. під час виконання повноважень ліквідатора ПрАТ «Росава» за скаргою Національного банку України, що була скерована до контролюючого органу.

Так, позов ліквідатора було задоволено і відповідні факти порушень не знайшли своє підтвердження.

Таким чином, апелянт 3 вважає, що зазначені Банком порушення, про які судом описано вже оцінені і не знайшли своє підтвердження.

Також не знайшли своє підтвердження і твердження Банку, викладені в скарзі, і щодо порушень ліквідатором обов`язків щодо схоронності майна та понесених витрат на охорону.

Таким чином, на підставі викладеного, на думку апелянта 3, місцевий суд дійшов до передчасних висновків на предмет наявності в діях ліквідатора порушень вимог чинного законодавства в процедурі банкрутства ПрАТ «Росава».

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт 4 зазначає, що на його думку, місцевим судом під час прийняття оскаржуваної ухвали було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а тому мотивувальна частина оскаржуваної ухвали не відповідає вимогам ст. 236 та 237 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на наступне.

Так, не погоджуючись з витратами на охорону заставного Національний банк України у своїй скарзі зазначив, що відповідно до поданих проміжних звітів ліквідатора за наслідками проведеної ліквідаційної процедури ПрАТ «Росава» не було зазначено про укладення договору.

Про наявність понесених витрат в процедурі ліквідації ПрАТ «Росава», зокрема - послуги фізичної охорони майна боржника за період з 25.08.2020 року, які сплачуються щомісячно, сума яких буде сформована та повідомлена по результату продажу майна боржника, Національному банку України стало відомо за результатами ознайомлення з проміжним звітом ліквідатора №02-31/2487 від 18.07.2022 року.

Апелянт 4 зазначає, що в подальшому, у зверненні ліквідатора від 16.05.2022 року №02-31/2423 про надання згоди на продаж майна боржника вказано, що послуги фізичної охорони майна боржника надаються відповідно до договору від 10.07.2020 року №10-07/2020Ф.

Апелянт 4 наголошує, що у відповідності до ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства ліквідатор з дня свого призначення, серед іншого, виконує функції з управління та розпорядження майном боржника, формує ліквідаційну масу, передає майно боржника для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку передбаченому цим Кодексом.

За рахунок коштів, отриманих від реалізації майна, що є предметом забезпечення, відшкодовуються витрати, пов`язані з утриманням та збереженням такого майна, сплачується винагорода оператора електронного майданчика. Склад та розмір таких витрат підлягають погодженню в порядку, визначеному цим Кодексом. Кошти, що залишилися після здійснення зазначених виплат, використовуються виключно для задоволення вимог кредиторів за зобов`язаннями, які забезпечують таке майно.

Частиною 3 ст. 75 Кодексу України з процедур банкрутства (в редакції чинній на момент виникнення спору) передбачено, якщо продажу підлягає майно, яке є предметом забезпечення, до умов продажу належить також умова про витрати, пов`язані з утриманням, збереженням та продажем цього майна, які підлягають відшкодуванню з коштів, отриманих від реалізації такого майна.

Однак, на думку апелянта 4, всупереч вказаній нормі, у зверненні ліквідатором лише зазначалось, що такі витрати будуть відшкодовуватись за рахунок коштів, отриманих від реалізації заставного майна.

Крім того, апелянт 4 зазначає, що з моменту укладення Договору охорони від 10.07.2020 року №10-07/2020Ф інформація про його укладення та наявність понесених витрат до 18.07.2022 року жодного разу до Банку не доводилась, звіт про здійснення та відшкодування витрат не погоджувався.

Таким чином, апелянт 4 вважає, що ліквідатором допущено порушення вимог ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства у вигляді невиконання обов`язку щодо звітування та погодженням із заставним кредитором витрат ліквідатором, що стосується заставного майна.

Також апелянт 4 у своїй апеляційній скарзі зазначає і щодо необґрунтованості складу лоту, запропонованого ліквідатором, та необхідності продажу майна боржника, переданого в заставу Банку, окремим лотом.

Апелянт 4 вважає, що з огляду на вартість майна, яке було включено ліквідатором до складу одного лоту та принцип пропорційності розподілу коштів між кредиторами за наслідками продажу одним лотом майна, не є економічно доцільним здійснювати продаж майна. Яке перебуває у заставі разом з іншим майном боржника.

Крім того, апелянт 4 наголошує, що право забезпеченого кредитора вимагати продажу заставного майна окремо від іншого майна боржника прямо регламентовано положеннями ст. 75 Кодексу України з процедур банкрутства.

Однак, будь-яких звернень для встановлення умов реалізації майна не відбулось.

Отже, висновки місцевого суду, про обґрунтованість доводів ліквідатора боржника про доцільність продажу майна одним лотом, на думку апелянта 4, є передчасними.

Також апелянт 4 в апеляційній скарзі зазначає, що, на його думку, висновок господарського суду Київської області про те, що кошти сплачені ліквідатором у якості судового збору за подання апеляційної скарги у справі №910/21578/16 були повернуті останньому, не спростовує той факт, що ліквідатор при поданні апеляційної скарги діяв недобросовісно та не розсудливо, не погодив подання скарги та несення витрат з рахунку боржника в розмірі 310 05,00 грн. на комітеті кредиторів, чим порушив вимоги ст.ст. 12, 30, 48 Кодексу України з процедур банкрутства.

Підсумовуючи апеляційну скаргу, апелянт 4 зазначає, що судом першої інстанції при розгляді скарги Банку на дії/бездіяльність ліквідатора боржника арбітражного керуючого Комлика І.С. не в повній мірі з`ясовано всі обставини справи, що зумовило передчасні висновки суду викладені в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.08.2023 року апеляційну скаргу Національного банку України на ухвалу господарського суду Київської області від 20.06.2023 року у справі №911/2498/18 залишено без руху.

Обґрунтування та доводи апеляційної скарги апелянта 5, викладені в апеляційній скарзі є аналогічними з твердженнями, викладеними АТ «ЗНВКІФ «Базис Траст» в своїй апеляційній скарзі у даній справі.

НБУ подано відзив на апеляційні скарги арбітражного керуючого Комлика, АТ «ЗНВКІФ «Аргумент Фонд», в якому зазначає, що доводи апелянтів є ідентичними та на думку НБУ не можуть слугувати підставами для відмови в задоволенні скарги.

НБУ наголошує, що ліквідатором нездійснено належних заходів направлених на збереження майна боржника, протягом тривалого часу не повернуто в розпорядження боржника його майно, що є предметом застави НБУ, незважаючи на судові рішення, прийняті в 2021 році. Крім того, банк вказує, що ліквідатор незважаючи на рішення судів у справі № 911/2498/18 (911/2833/20) не тільки не вживає заходів щодо повернення майна у володіння банкрута, а і передає його в охорону без погодження та звітування перед кредиторами.

Також НБУ вказує, що арбітражним керуючим Комликом порушено порядок підготовки та погодження майна для продажу. Зокрема, банк зазначає, що ні перше, ні друге звернення арбітражного керуючого Комлика щодо надання згоди на продаж нерухомого та рухомого майна не відповідало вимогам ст. 75 Кодексу України з процедур банкрутства та містило суттєві умови, які виходять за межі визначені кодексом умов формування, реалізації майна, що зумовило прийняття НБУ рішення про відмову ліквідатору в такому погодженні.

Також банк зазначає, що подані ліквідатором до звернення звіти про оцінку майна мали певні недоліки, яки вплинули на оцінку заставного майна про що було вказано ліквідатору. Також Національним банком України було замовлено рецензування звітів за результатом чого ГО «Всеукраїнська спіла оцінювачів землі» було надано рецензії та встановлено недоліки у вказаних звітах, про що було повідомлено ліквідатора.

Банк вважає, що всі ці обставин свідчать про неналежну підготовку майна до продажу та наявністю порушень при підготовці запиту на надання згоди на реалізацію майна банкрута.

При цьому банк вказує, що протягом тривалого часу ліквідатором не подавалось банку нового звернення на погодження умов продажу заставного майна з виправленим звітами та з усуненням недоліків на яких зауважував банк в своїй першій відмові.

Банк повідомляв ліквідатора, що заставне майно необхідно реалізовувати у складі одного лоту сформувавши його лише з нерухомого та рухомого майна, що перебуває в забезпеченні Національного банку України та наголошував, що законодавством встановлено необхідність погодження умов та порядку продажу майна банкрута, що перебуває в заставі виключно з заставним кредитором, будь-якого іншого погодження, зокрема з комітетом кредиторів кодексом не вимагається. Проведення зборів кредиторів в зв`язку зі зміною реєстру вимог кредиторів або обрання (переобрання) комітету кредиторів у зміненому чи новому складі не можуть бути самостійною підставою для зміни або перегляду попередньо прийнятих зборами або комітетом кредиторів рішень.

В повторному Зверненні ліквідатором зазначено про доцільність об`єднання в один лот нерухомого та рухомого майна, що перебуває в заставі Національного банку України з майном, що перебуває в заставі іншого кредитора та іншим майном не обтяженим заставою третіх осіб, однак, звернення не містить жодних підстав та обґрунтувань щодо необхідності в такому об`єднанні, що є припущенням ліквідатора. Також Національний банк України повторно наголошував на наявності недоліків в поданих ліквідаторам звітах про оцінку майна.

В якості окремого порушення банк зазначає непогодження з заставним кредитором витрат на охорону заставного майна. При цьому банк зазначає, що за результатами ознайомлення з проміжним звітом ліквідатора стало відомо про понесені витрати в процедурі ліквідації ПрАТ «Росава», зокрема- послуги фізичної охорони майна банкрута за період з 25.08.2020 року, які сплачуються щомісячно та станом на квітень 2022 року становить 8 397 162 грн. Банк вважає, що оскільки майно боржнику станом на дату розгляду скарги не повернуто, то і відповідно відсутнє розуміння механізму організації охорони майна доступ до якого був обмежений орендарем значний проміжок часу.

Також банк вказує на неправомірність використання ліквідатором коштів боржника, що пов`язані з безпідставним оскарженням судового рішення та відповідно сплати судового збору в розмір 310 050 грн.

Крім того, банк наголошує на несвоєчасному поданні арбітражним керуючим Комлика в проміжних ліквідаційних звітів, що є порушенням ч.6 ст. 30 та ч. 4 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства України.

Банк вважає, що саме бездіяльність арбітражного керуючого Комлика, яка полягає в невиправданому зволіканні та невжитті заходів направлених на реалізацію майна боржника призводить до безпідставного затягування ліквідаційної процедури, збільшення витрат кредиторів, а також є наслідком затягування задоволення вимог кредиторів, зокрема Національного банку України.

Підсумовуючи банк вказує, що порушення арбітражним керуючим Комликом під час виконання ним повноважень ліквідатора боржника вимог ст.ст. 12, 61, 63 Кодексу України з процедур банкрутства, що виразилось у недотриманні проведення всіх дій направлених на підготовку його до продажу та подальшої реалізації за найвищою ціною для погашення вимог Національного банку України, як кредитора у справі, що вказує на його неналежне виконання своїх обов`язків, що є підставою для застосування ст. 28 Кодексу України з процедур банкрутства та відсторонення арбітражного керуючого Комлика від виконання повноважень ліквідатора боржника.

При цьому, банк посилається на свою незгоду з мотивувальною частиною оспорюваної ухвали про що ним вказано в поданій апеляційній скарзі.

Також банк вказує, що вимоги апеляційних скарг щодо скасування оскаржуваного рішення в частині задоволення скарги Національного банку України від 21.09.2022 року № 18-0013/65886(вх. № 12889/22) про відсторонення арбітражного керуючого Комлика від виконання повноважень ліквідатора та ухвалення нового судового рішення у даній частині задоволенню не підлягають, оскільки за вказаним номером та датою банком було клопотання про відсторонення арбітражного керуючого Комлика від виконання повноважень ліквідатора боржника та оспорюваною ухвалою в його задоволенні було відмовлено.

19.09.2023 року до суду апеляційної інстанції від ТОВ «ФК «Фінтакт» надійшов відзив на апеляційні скарги АТ «ЗНВКІФ «Базис Траст» та АТ «ЗНВКІФ «Аргумент Фонд» на ухвалу господарського суду Київської області від 20.06.2023 року у справі №911/2498/18 в частині визнаних кредиторським вимог ТОВ «ФК «Фінтакт», в якому представник просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін.

В обґрунтуваннях поданого відзиву щодо твердження АТ «ЗНВКІФ «Базис Траст» та АТ «ЗНВКІФ «Аргумент Фонд» стосовно того, що ТОВ «ФК «Фінтакт» в порушення приписів Господарського процесуального кодексу України 13.06.2023 року подало до місцевого суду додаткові докази, представник ТОВ «ФК «Фінтакт» зазначає, що додаткові докази ним були подані у відповідності до норм Господарського процесуального кодексу України, а саме, подані до суду в електронній формі через підсистему «Електронний суд».

Також, на думку представника ТОВ «ФК «Фінтакт» є безпідставними твердження АТ «ЗНВКІФ «Базис Траст» та АТ «ЗНВКІФ «Аргумент Фонд», що ТОВ «ФК «Фінтакт» починаючи з 23.10.2015 року (термін погашення заборгованості за основним кредитним договором) по 23.10.2018 року (трирічний термін позовної давності) мав право звернути стягнення на предмет застави, а оскільки ТОВ «ФК «Фінтакт» зазначених зроблено не було, то відповідно, пропустило строк позовної давності до майнового поручителя згідно договору застави.

Крім того, представник наголошує, що в поданих ТОВ «ФК «Фінтакт» до місцевого суду доказів, а саме, листування між ТОВ «ФК «Фінтакт» та ТОВ «БК «Основа», яке визнавало наявність заборгованості перед ТОВ «ФК «Фінтакт», здійснювало поступове погашення боргу, тим самим, відповідно до ст. 264 Цивільного кодексу України, перериваючи перебіг позовної давності, вбачається, що позовна давність за основною вимогою не сплила, та відповідно, не сплила за додатковою (похідною) вимогою про звернення стягнення на заставлене майно.

Крім того, представник зазначає, що втрата ТОВ «ФК «Фінтакт» можливості примусового виконання рішення місцевого суду від 03.10.2016 року у справі №911/2218/16 за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ТОВ «БК «Основа» про стягнення заборгованості за договором про мультивалютну кредитну лінію №1398м-12 від 29.02.2012 року у зв`язку зі спливом строку пред`явлення до виконання відповідного наказу про стягнення коштів, також не має правового значення для чинності застави, оскільки ст. 28 Закону України «Про заставу» не визначає такої підстави припинення застави, як втрата можливості примусового стягнення з боржника заборгованості за виконавчим документом, а також втрата можливості примусового стягнення з боржника заборгованості за виконавчим документом жодним чином не припиняє зобов`язання за договором.

Також представник ТОВ «ФК «Фінтакт» наголошує, що п. 14 Договору застави майнових прав №288ИП/0310 від 31.03.2010 року передбачено, що даний договір діє до повного виконання позичальником (ТОВ «БК «Основа») зобов`язань за кредитним договором.

Таким чином, застава, яка визначена Договором застави майнових прав №288ИП/0310 від 31.03.2010 року, враховуючи непогашення до даного часу заборгованості ТОВ «БК «Основа» перед ТОВ «ФК «Фінтакт», є чинною по даний час.

Представник ТОВ «ФК «Фінтакт» підсумовуючи поданий відзив, зазначає, що викладені твердження АТ «ЗНВКІФ «Базис Траст» та АТ «ЗНВКІФ «Аргумент Фонд» жодним чином не спростовуються доказів, які були представлені ТОВ «ФК «Фінтакт» на підтвердження наявності кредиторських вимог до ПрАТ «Росава».

26.09.2023 року до суду апеляційної інстанції від Національного банку України надійшов відзив на апеляційну скаргу АТ «ЗНВКІФ «Базис Траст», доводи якого є аналогічними доводам викладеним банком у відзиві на апеляційні скарги арбітражного керуючого Комлика та АТ «ЗНВКІФ «Аргумент Фонд».

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.09.2023 року апеляційні скарги арбітражного керуючого Комлика І.С., АТ «ЗНВКІФ «Аргумент Фонд», АТ «ЗНВКІФ «Базис Траст», НБУ та ГУ ДПС у Київській області на ухвалу господарського суду Київської області від 20.06.2023 року у справі № 911/2498/18 в одне апеляційне провадження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.09.2023 року розгляд справи № 911/2498/18 відкладено на 15.11.2023 року.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2023 року, у зв`язку з перебуванням суддів Владимиренко С.В. та Демидової А.М., які не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на підготовці для підтримання кваліфікації у Національній школі суддів України, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколів передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 14.11.2023 року, для розгляду справи сформовано колегію у складі головуючого судді: Копитової О.С. суддів: Доманської М.Л., Пантелієнка В.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2023 року справу №911/2498/18 за апеляційними скаргами Комлика І.С. , АТ «ЗНВКІФ «Аргумент Фонд», АТ «ЗНВКІФ «Базис Траст», НБУ та ГУ ДПС у Київській області на ухвалу господарського суду Київської області від 20.06.2023 року прийнято до провадження у визначеному складі та призначено до розгляду на 13.12.2023 року.

До суду апеляційної інстанції надійшла ухвала Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.11.2023 року у справі №911/2498/18, в якій Верховним Судом ухвалено витребувати з господарського суду міста Києва / Північного апеляційного господарського суду матеріали справи №911/2498/18.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.11.2023 року зупинено апеляційне провадження за апеляційними скаргами Комлика І.С. , АТ «ЗНВКІФ «Аргумент Фонд», АТ «ЗНВКІФ «Базис Траст», НБУ та ГУ ДПС у Київській області на ухвалу господарського суду Київської області від 20.06.2023 року у справі №911/2498/18 до повернення відповідних матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду. Направлено матеріали справи №911/2498/18 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

21.12.2023 року до Північного апеляційного господарського суду від Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшли матеріали справи №911/2498/18.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2024 року поновлено провадження у справі №911/2498/18 за апеляційними скаргами Комлика І.С. , АТ «ЗНВКІФ «Аргумент Фонд», АТ «ЗНВКІФ «Базис Траст», НБУ та ГУ ДПС у Київській області на ухвалу господарського суду Київської області від 20.06.2023 року у справі №911/2498/18 та призначено на 06.02.2024 року.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2024 року, у зв`язку з перебуванням судді Пантелієнка В.О., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколів передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 06.02.2024 року для розгляду справи №911/2498/18 за апеляційними скаргами Комлика І.С. , АТ «ЗНВКІФ «Аргумент Фонд», АТ «ЗНВКІФ «Базис Траст», НБУ та ГУ ДПС у Київській області, сформовано колегію у складі головуючого судді: Копитової О.С. суддів: Доманської М.Л. та Отрюха Б.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2024 року справу №911/2498/18 за апеляційними скаргами Комлика І.С. , АТ «ЗНВКІФ «Аргумент Фонд», АТ «ЗНВКІФ «Базис Траст», НБУ та ГУ ДПС у Київській області на ухвалу господарського суду Київської області від 20.06.2023 року прийнято до провадження у визначеному складі та призначено до розгляду на 06.02.2024 року.

06.02.2024 року у судовому засіданні оголошено перерву до 14.02.2024 року.

12.02.2024 року через відділ документообігу суду від ГУ ДПС у Київській області надійшла письмова промова в судових дебатах, в якій представник податкового органу просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу господарського суду Київської області від 20.06.2023 року в частині невизнання кредиторських вимог ГУ ДПС у Київській області у справі №911/2498/18 про банкрутство ПрАТ «Росава» та включити кредиторські вимоги у розмірі до реєстру вимог кредиторів.

14.02.2024 року через відділ документообігу суду та на електронну адресу суду від приватного акціонерного товариства «Росава» надійшли три аналогічні за змістом клопотання про зупинення провадження у справі №911/2498/18. та два клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 14.02.2024 року в задоволенні зазначених клопотань відмовлено.

Також, в судовому засіданні представником ТОВ «БК «Основа» подано клопотання про відкладення розгляду справи. Колегія суддів відмовила в його задоволенні, в зв`язку з необгрунтованістю.

14.02.2024 року представники сторін, які з`явилися в судове засідання виступили в судових дебатах.

14.02.2024 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Згідно зі статтею 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Разом з тим, 21.04.2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 року №2597-VIII, який введено в дію 21.10.2019 року, відтак в даному випадку застосуванню підлягають положення Кодексу України з процедур банкрутства.

Щодо апеляційної скарги ГУ ДПС у Київській області встановлено наступне.

В заяві заявник просить суд визнати грошові вимоги до Боржника в сумі 28 5032 577,59 грн (за текстом заяви 28503577,59 грн) - пеня за порушення термінів розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності, відповідно до ППР від 04.12.2015 № /1270.

В уточненій заяві від 12.05.2023 ГУ ДПС у Київській області просить суд визнати грошові вимоги до Боржника в розмірі 8486390,89 грн, зокрема у зв`язку з тим, що постановою Київського окружного адміністративного суду від 14.12.2017 у справі № 810/1660/16 (яка залишена без змін постановами Київського апеляційного адміністративного суду від 03.09.2018 та Верховного Суду від 08.07.2022) частково скасовано ППР від 04.12.2015 № /1270, в частині нарахування Боржнику пені в сумі 20017186,70 грн.

Ліквідатор Банкрута в письмових поясненнях заперечив проти визнання заявлених вимог в повному обсязі, зокрема у зв`язку зі скасуванням постановою Київського окружного адміністративного суду від 14.12.2017 у справі № 810/1660/16 ППР від 04.12.2015 № /1270 в частині нарахування Боржнику пені в сумі 20017186,70 грн.

Щодо решти вимог - 8486390,89 грн (згідно уточнення), ліквідатор заявив про пропуск строку давності 1095 календарних днів, передбаченого п. 102.4. ст. 102 Податкового кодексу України, який закінчився 02.09.2021 (враховуючи дату прийняття постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 03.09.2018 у справі № 810/1660/16), починаючи з якої податкове зобов`язання вважається узгодженим.

В матеріалах справи наявна копія ППР від 15.05.2023 № 7851/0709, форма "С" на суму 8486390,89 грн, прийнятого на підставі акта перевірки № 1586/10-02-22-03-30253385 від 16.11.2015, постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.09.2018 та постанови Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 08.07.2022 у справі № 810/1660/16, у зв`язку з порушеннями, допущеними платником податків в період з 13.11.2014 по 19.10.2015.

Судом встановлено, що заявлені в кредиторській заяві (з урахуванням уточнення від 12.05.2023) грошові вимоги ґрунтуються на ППР від 04.12.2015 № /1270, форма "У", прийнятого на підставі акта перевірки № 1586/10-02-22-03/30253385/77 від 16.11.2015, на суму 28503577,59 грн - пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, невик.зобов. та ШС за порушення вимог валютного законодавства.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 14.12.2017 у справі № 810/1660/16 визнано протиправним та скасовано ППР Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 04.12.2015 № /1270 в частині нарахування ПрАТ "Росава" пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД в розмірі 20017186,70 грн.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.09.2018 у справі № 810/1660/16, апеляційну скаргу Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області залишено без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 14.12.2017 без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.07.2022 у справі № 810/1660/16 касаційну скаргу ДПС України в особі ВП ГУ ДПС у Київській області залишено без задоволення; постанову Київського окружного адміністративного суду від 14.12.2017 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 03.09.2018 залишено без змін.

При цьому, колегія суддів вважає вірним посилання місцевого суду на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 910/8428/18, в якій зазначено: Під час розгляду грошових вимог контролюючого органу до боржника, як платника податків, господарському суду належить перевірити дотримання контролюючим органом спеціального строку давності заявлення до стягнення з боржника податкового боргу, який у пункті 102.4. ст. 102 Податкового кодексу України встановлено 1095 календарних днів з дня його виникнення та застосування якого є імперативним.

Тому при розгляді грошових вимог контролюючого органу до боржника, як платника податків, заявлених на підставі податкових повідомлень - рішень, прийнятих за наслідками проведення податкових перевірок боржника, господарському суду належить перевірити дотримання контролюючим органом спеціального строку давності заявлення до стягнення з боржника податкового боргу, який у пункті 102.4 статті 102 Податкового кодексу України встановлено у 1095 календарних днів з дня його виникнення та застосування якого є імперативним (аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.05.2018 у справі № 923/1092/16, від 17.04.2019 № 43/75-15/7-б, від 19.09.2019 № 910/11620/18, від 24.10.2019 у справі № 906/665/17).

У разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, у тому числі пеня та штрафні санкції, а відтак з того часу в контролюючого органу відсутнє право вживати будь - які заходи щодо стягнення такої суми боргу (висновок викладений у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 06.02.2018 у справі № 807/2097/16 (К/9901/99/17).

Відповідний висновок щодо застосування норм права викладений в постанові Верховного Суду від 15.10.2020 у справі № 910/8428/18, а тому місцевий суд вірно застосуючи приписи ч. 4 ст. 236 ГПК України врахував його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що заявлені вимоги ГУ ДПС у Київській області виникли в 2015 році, а з відповідною заявою до суду в межах справи про банкрутство податковий орган звернувся лише 31.12.2021, тобто після спливу визначеного статтею 102 ПК України 1095-денного строку.

ГУ ДПС у Київській області наголошує на тому, що у зв`язку з оскарженням ППР від 04.12.2015 № /1270 в судовому порядку, відповідне податкове зобов`язання вважалось неузгодженим і набуло статусу узгодженого тільки після прийняття постанови Верховного Суду від 08.07.2022. Таким чином податковий орган вважає, що ним не було пропущено строків давності.

В даному випадку слід зазначити, що оскарження податковим органом рішень суду першої та апеляційної інстанцій в касаційному порядку не зупиняє наслідків узгодження суми податкового зобов`язання, крім випадків задоволення судом касаційної інстанції клопотання скаржника про зупинення виконання рішень.

Сума податкового зобов`язання, визначена податковим органом, вважається узгодженою з дня закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання рішенням суду законної сили. Постанова суду набирає законної сили після її перегляду судом апеляційної інстанції. Якщо апеляційна скарга не подавалась, то після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Постанова Київського апеляційного адміністративного суду, якою залишено без змін постанову Київського окружного адміністративного суду від 14.12.2017 у справі № 810/1660/16, прийнята судом 03.09.2018.

Отже, заявлені ГУ ДПС у Київській області вимоги набули статусу узгоджених в судовому порядку 03.09.2018, у зв`язку з чим останнім днем пред`явлення даних вимог, як узгоджених, у даній справі про банкрутство, в межах визначеного ст. 102 ПК України 1095-денного строку є 02.09.2021.

Проте, податковим органом подано заяву про визнання вказаних грошових вимог до Боржника 31.12.2021, тобто з пропуском передбаченого ст. 102 ПК України строку давності для стягнення податкового зобов`язання.

Вказані обставини свідчать про відсутність підстав для визнання заявлених кредиторських вимог ГУ ДПС у Київській області.

Враховуючи викладене вище колегія суддів погоджується з місцевим судом щодо наявності підстав для відмови у задоволенні заяви ГУ ДПС у Київській області та відхиленні заявлених вимог у сумі 8486390,89 грн.

Щодо апеляційних скарг АТ «ЗНВКІФ «Аргумент Фонд», АТ «ЗНВКІФ «Базис Траст» в частині визнання кредиторських вимог ТОВ «ФК «Фінтакт» встановлено наступне.

В заяві від 31.05.2023 № 78 заявником заявлено грошові вимоги до Боржника на загальну суму 41783414,00 грн, як такі, що забезпечені заставою Боржника.

В заяві від 16.06.2023 про уточнення вимог ТОВ «ФК «Фінтакт» уточнено розмір грошових вимог до Боржника в бік зменшення, у зв`язку з чим Заявник просить визнати грошові вимоги до Боржника на загальну суму 11399441,61 грн, як такі, що забезпечені заставою Боржника. В іншій частині Заявник просить суд залишити заявлені вимоги без розгляду.

Враховуючи зазначене вище, предметом розгляду судом першої інстанції були кредиторські вимоги ТОВ «ФК «Фінтакт» в розмірі 11399441,61 грн.

Вказані вимоги заявлені заявником до ПрАТ «Росава», як майнового поручителя за Кредитним договором № 1398м-12 від 29.02.2012 року, укладеним між АТ «Банк «Фінанси та кредит» (правонаступником якого у відповідній частині є ТОВ «ФК «Фінтакт») та ТОВ «БК «Основа».

Так, 29.02.2012 між АТ «Банк «Фінанси та кредит» (Банк) та ТОВ «БК «Основа» (позичальник) було укладено Договір про відновлювальну кредитну лінію № 1398м-12, за умовами якого Банк відкриває позичальникові відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 2000000,00 грн, а позичальник зобов`язався повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти до 28.02.2013 і сплатити за користування кредитними коштами проценти відповідно до розділу 3 договору.

В подальшому до вказаного Договору неодноразово вносились зміни, зокрема додатковими угодами від 08.06.2012, від 26.07.2012, від 23.10.2012, від 21.11.2012, від 04.12.2012, від 20.12.2012, від 03.01.2013, від 22.01.2013, від 12.02.2013, від 25.04.2013, від 27.06.2013, від 25.07.2013, від 31.07.2013, від 28.11.2014, від 23.07.2015, у т.ч. п. 1.1.1. Договору викладено в новій редакції: Надання кредитних коштів здійснюватиметься окремими частинами на умовах, визначених договором в межах відновлювальної мультивалютної кредитної лінії з лімітом максимальної заборгованості у сумі 8830090,00 грн, 8693090,00 грн, 8072613,85 грн, 7845373,41 грн, 7650000,00 грн, 9000000,00 грн, 11150000,00 грн, 11399441,64 грн відповідно.

Крім того укладеними між сторонами додатковими угодами до Договору змінювався строк повернення кредиту та відсотки за користування кредитом.

Так, згідно додаткової угоди від 23.07.2015 року позичальник зобов`язався повернути всі отримані кредитні кошти у валюті заборгованості по кожному траншу до 23.10.2015.

Рішенням Господарського суду Київської області від 03.10.2016 у справі № 911/2218/16 позов ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до ТОВ «БК «Основа» задоволено частково; вирішено стягнути з ТОВ «БК «Основа» на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» 12947866,78 грн простроченої заборгованості за кредитом, 2044037,40 грн простроченої заборгованості за процентами, 2210857,58 грн пені за несвоєчасну сплату кредиту, 227726,15 грн пені за несвоєчасну сплату процентів за Договором про мультивалютну кредитну лінію № 1398м-12 від 29.02.2012 та 200102,47 грн судового збору.

Крім того, 04.09.2012 між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ТОВ "БК "Основа" було укладено договір про відновлювану кредитну лінію № 1433v-12, за умовами якого Банк відкриває позичальникові відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 455000,00 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти до 27.12.2012 року і сплатити за користування кредитними коштами проценти відповідно до розділу 3 договору.

В подальшому до кредитного договору було укладено низку додаткових угод про внесення змін, відповідно до яких було змінено розмір кредиту, розмір відсоткової ставки та строку повернення кредиту.

З матеріалів справи вбачається, що зобов`язання за договорами про мультивалютну кредитну лінію № 1398м-12 від 29.02.2012 та відновлювану кредитну лінію № 1433v-12 від 04.09.2012, укладеними між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ТОВ "БК «Основа» щодо повернення кредитних коштів, забезпечені майновим поручителем ПрАТ «Росава» за Договором застави майнових прав № 2890ИП/0310 від 31.03.2010 (з урахуванням договорів від 08.08.2014, від 11.11.2014, від 08.12.2014, від 22.12.2014, від 26.02.2015, від 25.03.2015, від 24.04.2015 про внесення змін до Договору застави майнових прав № 2890ИП/0310 від 31.03.2010), за умовами якого в заставу передаються майнові права на отримання товару за контрактом № 0408-14 від 04.08.2014, укладеним між ПрАТ «Росава» та «Lanxess Elastmeres SAS».

Крім того, зобов`язання за Договором про мультивалютну кредитну лінію № 1398м-12 від 29.02.2012, укладеним між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ТОВ «БК «Основа» щодо повернення кредитних коштів, забезпечені майновим поручителем ПрАТ "Росава" за Договором застави майнових прав № 2884ИП/0310 від 31.03.2010, за умовами якого в заставу передаються майнові права на отримання товару за 42 дилерськими договорами та договорами дистрибуції, укладеними ПрАТ «Росава» з контрагентами.

Згідно з протоколом електронних торгів № UA-EA-2017-09-07-000058-с від 20.09.2017 щодо продажу активів АТ «Банк «Фінанси та кредит», зокрема права вимоги за Договором про мультивалютну кредитну лінію № 1398м-12 від 29.02.2012 з забезпеченням, торги визнані такими, що відбулись; переможцем аукціону визнано ТОВ «ФК «Інвест-Кредо».

13.10.2017 року між АТ «Банк «Фінанси та кредит» (первісний кредитор) та ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» (новий кредитор) укладено Договір про відступлення права вимоги та майнових прав до позичальників, поручителів, заставодавців, зазначених у Додатку № 1 до договору.

Згідно Додатку № 1 до Договору про відступлення права вимоги та майнових прав від 13.10.2017 року, первісним кредитором відступлено на користь нового кредитора право вимоги до ТОВ «БК «Основа» за договорами про мультивалютну кредитну лінію № 1398м-12 від 29.02.2012 та відновлювану кредитну лінію № 1433v-12 від 04.09.2012, укладеними між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ТОВ «БК «Основа» та до ПрАТ «Росава» за Договорами застави майнових прав № 2884ИП/0310 від 31.03.2010 і № 2890ИП/0310 від 31.03.2010.

18.10.2017 між ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» (первісний кредитор) та ТОВ «ФК «Фінтакт» (новий кредитор) укладено Договір про відступлення права вимоги та майнових прав до позичальників, поручителів, заставодавців, зазначених у Додатку № 1 до договору.

Згідно Додатку № 1 до Договору про відступлення права вимоги та майнових прав від 18.10.2017, первісним кредитором відступлено на користь нового кредитора право вимоги до ТОВ "БК "Основа" за договорами про мультивалютну кредитну лінію № 1398м-12 від 29.02.2012 та відновлювану кредитну лінію № 1433v-12 від 04.09.2012, укладеними між ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" та ТОВ "БК "Основа" та до ПрАТ "Росава" за Договорами застави майнових прав № 2884ИП/0310 від 31.03.2010 і № 2890ИП/0310 від 31.03.2010.

Передача вказаних прав підтверджується підписаним 18.10.2017 року між ТОВ "ФК "Інвест-Кредо" та ТОВ "ФК "Фінтакт" Актом приймання-передачі до Договору про відступлення права вимоги та майнових прав від 18.10.2017 року.

Таким чином, ТОВ «ФК «Фінтакт» набуло права вимоги і до основного боржника ТОВ «БК «Основа» та до ПрАТ «Росава» 18.10.2017 року.

При цьому, як зазначено вище, відповідно до умов додаткової угоди від 23.07.2015 позичальник зобов`язався повернути всі отримані кредитні кошти у валюті заборгованості по кожному траншу до 23.10.2015 року.

Тобто з 23.10.2015 року потягом строків давності визначених діючим законодавством кредитор мав право реалізувати свої права щодо стягнення заборгованості та/або пред`явлення вимог до боржника в справі про банкрутство.

Відповідно до п. 6.2 Договору застави майнових прав № 2884ИП/0310 від 31.03.2010 року в разі невиконання Позичальником будь-якого із зобов`язань, забезпечених заставою у визначений в Кредитному договорі строк (несвоєчасне повернення суми кредиту, несвоєчасна сплата процентів, комісійної винагороди та інших зобов`язань), Заставодержатель має право будь-яким чином за своїм вибором звернути стягнення на предмет застави або здійснити його відчуження;

Право звернення стягнення на предмет застави Заставодержатель набуває також, якщо Заставодержатель відповідно до умов Кредитного договору заявить Позичальнику вимогу повернути кредит та сплатити проценти, комісійну винагороду до настання строків погашення кредитів, а Позичальник не виконає зазначене зобов`язання (п.7).

В разі виконання боржником Заставодавця зобов`язання, зазначеного в п. 1 цього договору, до виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, забезпечених цим договором, всі суми одержані при цьому Позичальником в той же день перераховуються Заставодержателю в рахунок виконання зобов`язання за кредитним договором, забезпеченого цим договором. В разі порушення цього положення Заставодавець сплачує заставодержателю штраф у розмір 25 % від загальної суми заборгованості перед Заставодержателем за кредитним договором на цей момент (п.9).

Враховуючи вказані умови договорів і первісний кредитор, а в подальшому і ТОВ «ФК «Фінтакт» мали право починаючи з 23.10.2015 року до 23.10.2018 року здійснити звернення стягнення на предмет застави у відповідності до умов договору застави та чинного законодавства.

З заявою про визнання заставним кредитором боржника, ТОВ «ФК «Фінтакт» звернулось лише в травні 2023 року, тобто поза межами встановлених строків давності.

При цьому, колегія суддів враховує, що оскаржуючі процесуальні документи господарського суду Київської області, зокрема ухвалу від 27.11.2018 року про порушення провадження по справі про банкрутство ПрАТ «Росава», постанову від 04.12.2018 року про визнання ПрАТ «Росава» банкрутом, ТОВ «ФК «Фінтакт» визначало себе, як заставного кредитора боржника.

Однак, Північним апеляційним господарським судом в ухвалі від 31.10.2022 року по справі№ 911/2498/18 ( залишена без змін Постановою Верховного суду від 03.02.2023 року) встановлений факт припинення застави за Договором застави майнових прав № 2884ИП/0310 від 31.03.2010 року та Договором застави майнових прав № 2890ИП/0310 від 31.03.2010 року.

Переглядаючи вказану ухвалу апеляційного суду, Верховний Суд зазначив, що первісною передумовою для визнання у межах справи про банкрутство забезпеченим кредитором боржника на підставі застави майнових прав вимоги боржника до третіх осіб є відомості про укладений (дійсний, неприпинений) між таким кредитором та боржником договір застави майнових прав, відомості про укладення (дійсність, неприпиненість) між боржником та третіми особами відповідних правочинів та стану їх виконання.

Вторинною передумовою можуть бути відомості про погашення вимог третіх осіб перед заставодавцем і внаслідок цього трансформування відносин між боржником та таким забезпеченим кредитором з відносин застави майнових прав до третіх осіб у відносини застави майна (грошових коштів) боржника у силу статті 52 Закону України "Про заставу". Відповідно у разі одержання заставодавцем від свого боржника в рахунок виконання зобов`язання грошових сум необхідним є встановлення наявності/відсутності вимоги заставодержателя перерахувати відповідні суми в рахунок виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а за умови її наявності - виконання перерахунку коштів заставодавцем у рахунок виконання зобов`язання, забезпеченого заставою.

При цьому слід зауважити, що згідно з ч. 2 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Тож складний характер відносин, що виникають у межах застави майнових прав вимоги боржника до третіх осіб та визначення заставодержателя таких майнових прав у межах провадження у справі про банкрутство у якості забезпеченого кредитора з чітко визначеним предметом юридичного домагання вимагає від такого заставодержателя вчинення активних дій по доведенню суду свого статусу, який залежить не лише від факту укладення основного для такого кредитора правочину (договору застави майнових прав), а й від факту укладання, дійсності, стану виконання правочинів, що укладені між заставодавцем та третіми особами, права вимоги до яких передано у заставу заставодержателю.

В уточненій заяві ТОВ «ФК «Фінтакт» в якості доказу на підтвердження дійсності своїх забезпечених вимог посилається на доведеність факту виконання контрагентом боржника ТОВ «Валса» своїх зобов`язань щодо оплати товару боржника за договором № 40/330 від 22.06.2010 року, що на думку ТОВ «ФК «Фінтакт» свідчить про трансформацію застави майнових прав у заставу грошових коштів отриманих заставодавцем від третьої особи. Відносно застави інших майнових прав ТОВ «ФК «Фінтакт» жодних доводів та обґрунтувань не зазначає, ні щодо чинності застави, ні щодо виконання боржником перед заставодавцем вимог за контрактами, ні щодо продовження їх дії, тощо.

Розглядаючи кредиторську заяву, місцевий суд зазначав, що Договір про мультивалютну кредитну лінію № 1398м-12 від 29.02.2012 року був забезпечений укладеним між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ЗАТ «Росава» договором застави майнових прав № 2884ИП/0310 від 31.03.2010 року.

Відповідно до Договору від 28.08.2015 року про внесення змін до Договору застави майнових прав № 2884ИП/0310 від 31.03.2010 року, ПрАТ «Росава» передало ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» у заставу майнові права на отримання грошових коштів за 42-ма дистрибуторськими договорами, у тому числі право вимоги за договором № 40/330 від 22.06.2010, що укладений між ПрАТ «Росава» та ТОВ «Валса».

З вищенаведеного Договору про внесення змін від 28.08.2015 року вбачається, що на дату укладення даного Договору про внесення змін від 28.08.2015 року, ТОВ «Валса» фактично сплатило ПрАТ «Росава» ,73 грн, залишок заборгованості ТОВ «Валса» становив 550128015,25 грн.

З цього ж Договору про внесення змін від 28.08.2015 вбачається, що вищенаведена застава майнових прав на отримання грошових коштів за 42-ма дистрибуторськими договорами, у тому числі за договором № 40/330 від 22.06.2010 року з ТОВ «Валса», забезпечує повернення кредиту, що виданий ТОВ "БК "Основа" за договором про мультивалютну кредитну лінію № 1398м-12 від 29.02.2012 з усіма змінами до нього на загальну суму 11399441,61 грн строком повернення до 23.10.2015.

При цьому, колегія суддів зауважує, що вищенаведена застава майнових прав на отримання грошових коштів за 42-ма дистрибуторськими договорами, у тому числі за договором № 40/330 від 22.06.2010 з ТОВ «Валса», на який посилається і ТОВ «ФК «Фінтакт» і господарський суд в оскаржуваній ухвалі, забезпечує повернення кредиту, що виданий і безпосередньо самому ТОВ «Валса» за Договором про мультивалютну кредитну лінію № 1065м-01-06 від 01.04.2006 року на суму 30 000 000 грн., договором про відновлювану кредитну лінію № 1323-10 від 06.07.2010 року на суму 410 950 000 грн. ( слід зазначити, що Договір застави майнових прав № 2884ИП/0310 від 31.03.2010 року до внесення в нього змін і доповнень взагалі забезпечував лише кредитні зобов`язання ТОВ «Валса» за Договором про мультивалютну кредитну лінію № 1065м-01-06 від 01.04.2006 року).

Згідно Договору про внесення змін до Договору застави майнових прав майнові права вимоги передаються в заставу, як забезпечення повернення кредитів, виданих ТОВ «Васла», ТОВ «Ворскла сталь», ТОВ Наукво- виробниче підприємство «Атол», товариству з обмеженою відповідальністю «Інтерпрокат», товариству з обмеженою відповідальністю «Факторінгова компанія «ФК «Факторінг», товариству з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Основа», товариству з обмеженою відповідальністю «Прогрес-Груп», тобто обов`язок заставодавця щодо перерахування отриманих від дебіторів коштів перед ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» виникає за зобов`язаннями п`яти позичальників без визначення пріоритетності або черговості такого погашення.

Приймаючи оспорювану ухвалу в цій частині місцевий суд встановив, наявність доказів отримання ПрАТ "Росава" від ТОВ "Валса" грошових коштів у розмірі 25168285,84 грн за Договором дистрибуції № 40/330 від 22.06.2010 станом на 17.02.2017, майнові права за яким були передані в заставу відповідно до Договору застави майнових прав № 2884ИП/0310 від 31.03.2010, та дійшов висновку про те, що виконання таких зобов`язань змінює предмет застави з майнових прав вимоги на заставу отриманих ПрАТ "Росава" грошових коштів в силу ст. 52 Закону України "Про заставу».

Колегія суддів, не вважає такий висновок обґрунтованим та таким, що підтверджений належними доказами.

Так, відповідно до ст. 52 Закону України «Про заставу», якщо боржник заставодавця до виконання заставодавцем зобов`язання, забезпеченого заставою, виконає своє зобов`язання, все, одержане при цьому заставодавцем, стає предметом застави, про що заставодавець зобов`язаний негайно повідомити заставодержателя. При одержанні від свого боржника в рахунок виконання зобов`язання грошових сум заставодавець зобов`язаний за вимогою заставодержателя перерахувати відповідні суми в рахунок виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, якщо інше не встановлено договором застави.

ТОВ «ФК «Фінтакт», в своїй заяві посилався на той факт, що один з боржників ( ТОВ «Валса» ) заставодавця (ПрАТ «Росава») виконав свої зобов`язання перед заставодавцем.

На обґрунтування вказаних тверджень ТОВ «ФК «Фінтакт» надало суду першої інстанції копію Акту звірки взаємних розрахунків від 17.02.2017 року, з якого на думку заявника вбачається, що ПрАТ «Росава» станом на 17.02.2017 року отримало від ТОВ «Валса» 25 168 285, 84 грн. за договором дистрибуції № 40/330 від 22.06.2010 року.

При цьому, ТОВ «ФК «Фінтакт» вказує, що отримало зазначену копію Акту звірки з матеріалів справи № 911/648/17, за позовом ПрАТ «Росава» до ТОВ «Валса» про стягнення заборгованості за Договором дистрибуції 40/330 від 22.06.2010 року.

Судом апеляційної інстанції досліджено рішення господарського суду Київської області по справі № 911/648/17 від 21.03.2017 року, яке розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Зі змісту вказаного рішення не вбачається, що ТОВ «Валса» було перераховано ПрАТ «Росава» на виконання договору дистрибуції № 40/330 від 22.06.2010 року25 168 285,84 грн. Рішенням встановлено, що ПрАТ «Росава» поставило ТОВ «Валса» товар на суму 19 490 355, 02 грн., а ТОВ «Валса» за вказаний товар не розрахувалось в повному обсязі.

Приймаючи вказаний доказ, можна лише припустити, що між сторонами договору дистрибуції № 40/330 від 22.06.2010 року відбувались розрахунки, при цьому незрозуміло чому заявник визначає в якості перерахування саме 25168 285, 84 грн. При тому, що відповідно Договору про внесення змін до Договору застави майнових прав № 2884ИП/0310 від 31.03.2010 року від 25.08.2015 року залишок заборгованості за контрактом 550 128015, 27 грн, а розмір заборгованості визнаний судом в рішенні по справі № 911/648/17 від 21.03.2017 року 19 490 355, 02 грн.

Крім того, в даному контексті, слушною є позиція апелянтів, що згаданий договір застави забезпечував кредити інших позичальників, відмінних від ТОВ «БК «Основа», а сам договір не містить приорітетності (черговості) погашення вимог.

Статтею 51 Закону України "Про заставу" (у редакції, чинній на дату укладення договору застави) передбачено, що при заставі прав, якщо інше не передбачено договором, заставодержатель має право: незалежно від настання терміну виконання забезпеченого заставою зобов`язання вимагати в судовому порядку переводу на себе заставленого права, якщо заставодавець порушив обов`язки, передбачені статтею 50 цього Закону; вступати у справу як третя особа в судовому спорі, в якому розглядається позов про заставлене право; в разі порушення заставодавцем обов`язків, передбачених статтею 50 цього Закону, самостійно вживати всіх заходів, необхідних для захисту заставленого права проти порушень з боку третіх осіб.

Відповідно до ст. 589 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ст. 590 Цивільного кодексу України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. У разі ліквідації юридичної особи-заставодавця заставодержатель набуває право звернення стягнення на заставлене майно незалежно від настання строку виконання зобов`язання, забезпеченого заставою.

Досліджуючи матеріали справи колегія суддів також враховує, що в заставу були передані належні ПрАТ "Росава" майнові права на отримання коштів, які виникли та можуть виникнути у майбутньому на підставі Контрактів, які укладені між ПрАТ "Росава" (Заставодавець) та третіми особами.

Виходячи з даного різновиду предмета забезпечення (майнові права) та Договору застави майнових прав №2890ИП/0310 від 31.03.2010р., а також Договору застави майнових прав №2884ИП/0310 від 31.03.2010р. у випадку порушення зобов`язань ТОВ "БК "Основа" за кредитними договорами, Банк (ТОВ "ФК "Фінтакт"), як заставодержатель, до закінченням терміну дії права, що складає предмет застави, фактично набуває право вимоги до боржників за Контрактами (до Третіх осіб).

Як наслідок, Заставодержатель (ТОВ "ФК "Фінтакт") у зв`язку із неналежним виконанням позичальником ТОВ "БК "Основа", своїх зобов`язань за Кредитним договором, між іншим набуває право вимагати від Третіх осіб належного виконання своїх зобов`язань, а саме сплати грошових коштів за Контрактами, поставку товару та/або переведення прав на товар, тощо (аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 23 квітня 2019 року у справі 910/12169/16).

Матеріали справи не містять доказів вчинення банком, а в подальшому його правонаступниками вказаних дій, направлених на погашення заборгованості в установлені строки.

Відповідно до матеріалів справи про банкрутство ПрАТ "Росава", а саме заяви про порушення справи про банкрутство та інвентаризації, яка була проведена Головою ліквідаційної комісії ПрАТ "Росава", відсутня інформація про наявність заборгованості ТОВ "БК "Основа", дебіторської заборгованості по Контрактам, які передані в заставу за Договором застави майнових прав №2890ИП/0310 від 31.03.2010р., Договором застави майнових прав №2884ИП/0310 від 31.03.2010р. та відсутні будь-які відомості щодо таких кредиторів, як ТОВ «ФК «Фінтакт», як правонаступника ПАТ «Банк Фінанси та Кредит».

Крім того, суд апеляційної інстанції також враховує, що у відповідності до абз. 6 ст. 28 Закону України "Про заставу", застава припиняється при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави. В той же час, у відповідності до ч. 3 ст. 49 Закону України "Про заставу", строкове право вимоги, яке належить заставодавцю-кредитору може бути предметом застави тільки до закінчення строку його дії.

Заявником не надано доказів продовження строків дії контрактів, які є предметом забезпечення, а також доказів того, що контрагенти за контрактами є дебіторами ПрАТ "Росава" станом на день відкриття провадження у справі про банкрутство. Заявником не надано належних доказів, які б у своїй сукупності дали змогу дійти висновку про вчинення сторонами будь-яких дій за відповідними контрактами (предмет застави), тощо.

Крім того, приймаючи рішення колегія суддів враховує позицію Верховного Суду викладену в постанові від 13.07.2022 року у справі № 911/1850/18 та Постанові Великої Палати Верховного Суду№ 161/6253/15-ц від 05.05.2020 року, щодо спливу строків позовної давності за основним зобов`язанням та зобов`язанням забезпеченим заставою, однак в матеріалах справи відсутні докази подання учасниками справи про банкрутство до суду першої інстанції заяви про застосування строків позовної давності до зобов`язань ПрАТ «Росава» перед ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Фінтакт».

Таким чином, враховуючи межі дослідження, які визначені Верховним Судом в постанові від 03.02.2023 року по справі № 911/2498/19 станом на дату звернення ТОВ «ФК «Фінтакт» з урахуванням викладених обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено неповне дослідження наявних в матеріалах справи доказів, що призвело до помилкового висновку щодо наявності підстав для визнання ТОВ «ФК «Фінтакт» заставним кредитором боржника.

Щодо апеляційних скарг арбітражного керуючого Комлика, АТ «ЗНВКІФ «Аргумент Фонд», АТ «ЗНВКІФ «Базис Траст» в частині задоволення скарги Національного банку України щодо бездіяльності ліквідатора боржника та усунення ліквідатора Комлика від виконання повноважень встановлено наступне.

Матеріалами справи встановлено, що 17.02.2022 до суду першої інстанції надійшла скарга НБУ від 14.02.2022 № 18-0013/13628 (вх. № 17/22) на бездіяльність ліквідатора ПрАТ "Росава" арбітражного керуючого Комлика.

В поданій скарзі НБУ просить суд визнати неправомірною бездіяльність ліквідатора ПрАТ "Росава" арбітражного керуючого Комлика щодо невжиття своєчасних заходів, направлених на реалізацію майна; відсторонити арбітражного керуючого Комлика від виконання повноважень ліквідатора ПрАТ "Росава".

В обґрунтування скарги НБУ зазначає, що арбітражний керуючий Комлик здійснює свої повноваження у справі № 911/2498/18 неналежно та затягує ліквідаційну процедуру, що є порушенням положень Кодексу України з процедур банкрутства.

Зокрема, 17.09.2021 НБУ було отримано звернення ліквідатора Банкрута від 16.09.2021 № 02-31/1942 про надання згоди на продаж рухомого та нерухомого майна Банкрута.

НБУ вважало необґрунтованим склад лоту, запропонований ліквідатором, оскільки майно не було конкретизоване та ідентифіковане, зазначено тільки загальні фрази та кількість одиниць майна. Крім того, в лоті разом сформовано майно, яке перебуває в заставі НБУ, а також майно, яке перебуває в заставі іншого кредитора. Крім того, не вказано склад і розмір витрат на збереження майна, які підлягають відшкодуванню за рахунок реалізації майна.

Крім того, НБУ не погодився з визначеною ліквідатором Банкрута оцінкою майна ПрАТ "Росава", у зв`язку з чим НБУ було замовлено рецензії на надані ліквідатором звіти про незалежну оцінку майна; згідно рецензій, звіти про оцінку визнано неякісними, неповними і такими, що мають значні недоліки, які вплинули на достовірність оцінки.

У зв`язку із зазначеним, листом від 05.10.2021 НБУ було відмовлено ліквідатору Банкрута у наданні згоди на продаж майна.

Оскільки ліквідатором не було вчинено подальших дій щодо підготовки до реалізації заставного майна, 20.01.2022 НБУ направив ліквідатору Банкрута лист № 18-0008/5168 про надання у термін до 01.02.2022 матеріалів для прийняття рішення про умови продажу майна Банкрута, з урахуванням раніше викладених НБУ зауважень.

Ліквідатор Банкрута листом від 31.01.2022 повідомив НБУ про те, що наразі здійснюється зміна складу кредиторів, у зв`язку з чим відсутні повноваження для погодження умов продажу майна Банкрута. Крім того ліквідатор Банкрута повідомив про те, що ним здійснюється підготовка нових звітів про оцінку майна, з урахуванням зауважень НБУ.

НБУ вважає вказану позицію ліквідатора Банкрута необґрунтованою, оскільки з позиції НБУ майно, яке перебуває в заставі НБУ має бути реалізоване окремим лотом.

Крім того НБУ в скарзі зазначає про порушення ліквідатором Банкрута ч. 1 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства щодо збереження майна Банкрута.

Зокрема, 01.04.2020 ПрАТ "Росава" було передано цілісний майновий комплекс в оренду ТОВ "Преміорі", яким в подальшому, 02.04.2020, було передано вказане майно Банкрута в суборенду ТОВ "Росава Тайерс".

Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.02.2021 у справі № 911/2498/18 (911/2833/20) зобов`язано ТОВ "Преміорі" і ТОВ "Росава Тайерс" звільнити вказане майно Банкрута і повернути його на користь ПрАТ "Росава".

Проте, станом на 01.12.2021 вказане рішення суду не виконане, майно Банкрута продовжує перебувати в протиправному користуванні зазначених юридичних осіб.

Крім того НБУ зазначає, що ліквідатором Банкрута не вжито жодних заходів, спрямованих на реалізацію активу - акцій ПрАТ "Білоцерківська ТЕЦ", власником яких є ПрАТ "Росава" та які перебувають в заставі НБУ.

В доповненнях до скарги НБУ зазначає, що ліквідатор Банкрута звернувся до НБУ з листом від 16.05.2022 № 02-31/2423 про надання згоди на реалізацію майна Банкрута.

Однак ліквідатором сформовано майно Банкрута в лот разом і заставне і не заставне. При цьому, згідно звітів про оцінку майна, на думку НБУ не вбачається, що всі об`єкти складають єдиний ЦМК, у зв`язку з чим існує ризик зниження ціни всього лоту через зменшення привабливості такого майна.

НБУ зазначає, що ліквідатором Банкрута не було усунуто недоліки, вказані НБУ в попередній відмові у погодженні умов продажу, зокрема щодо оцінки майна Банкрута.

Крім того, надана ліквідатором оцінка здійснена станом на 06.08.2021, проте подана 16.05.2022, тобто через 10 місяців. При цьому ліквідатором не враховано, що станом на 2022 рік суттєво змінились ринкові умови, зокрема курс національної валюти.

Крім того, в доповненнях до скарги НБУ зазначає, що ліквідатором Банкрута не було погоджено з НБУ витрати на охорону заставного майна, які з серпня 2020 по квітень 2022 склали 8,3 млн грн. При цьому НБУ вважає необґрунтованим механізм здійснення витрат на охорону, враховуючи, що майно Банкрута фактично не повернуто з оренди ТОВ "Преміорі".

Крім того, в доповненнях до скарги НБУ зазначає, що ліквідатором Банкрута здійснюється нераціональне використання коштів Банкрута, зокрема враховуючи необґрунтовану (на думку НБУ), без погодження з комітетом кредиторів, сплату ліквідатором від імені ПрАТ "Росава" суми судового збору в розмірі 310050,00 грн за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду м. Києва від 24.01.2020 у справі № 910/21578/16.

Всі зазначені вище обставини в своїй сукупності, на думку НБУ свідчать про неналежне виконання арбітражним керуючим Комликом повноважень ліквідатора ПрАТ "Росава", що відповідно до ч. 4 ст. 28 Кодексу України з процедур банкрутства є підставою для відсторонення його від виконання повноважень ліквідатора у даній справі.

Заперечуючи проти доводів НБУ, викладених у скарзі та доповненнях до скарги, арбітражний керуючий Комлик в письмових поясненнях зазначає наступне.

Щодо оцінки майна Банкрута арбітражний керуючий зауважив, що оцінка була замовлена ліквідатором у спеціальних суб`єктів оціночної діяльності, отже недоліки звітів про оцінку, які визначені НБУ (згідно рецензій), мали бути усуненні тими ж суб`єктами оціночної діяльності, які здійснювали оцінку, з урахуванням зауважень НБУ від 05.10.2021.

Станом на січень 2022 року, коли НБУ було надіслано ліквідатору Банкрута лист щодо надання матеріалів для погодження умов продажу майна Банкрута, відповідні недоліки ще були в процесі виправлення.

Крім того, в той же час на розгляді суду перебували заяви про заміну кредиторів у даній справі про банкрутство, що унеможливлювало проведення повноважного засідання комітету кредиторів з питання погодження умов продажу майна.

Арбітражний керуючий наголошує про доцільність продажу майна одним лотом, оскільки все майно є складовими частинами технологічного циклу з виробництва автомобільних шин, має спільні комунікації, під`їзні шляхи тощо.

Крім того арбітражний керуючий зазначає, що врахувавши зауваження НБУ, зазначені в першому зверненні від 05.10.2021, арбітражний керуючий Комлик в листі від 16.05.2022 включив до складу майна акції ПрАТ "Білоцерківська ТЕЦ", належні Боржнику.

В ході засідання комітету кредиторів 17.06.2022 вирішено відкласти розгляд питання щодо умов продажу майна Боржника.

Арбітражний керуючий звернув увагу на те, що НБУ, як забезпечений кредитор, не позбавлений права самостійно здійснити оцінку майна, переданого йому в забезпечення.

Вказані дії наразі здійснюються, зокрема листами від 11.07.2022 № 18-0006/47444 та від 24.10.2022 № 18-0006/73947 НБУ запитало у ліквідатора Банкрута відповідні документи для самостійного здійснення оцінки заставного майна.

При цьому, наразі оцінка майна Банкрута на замовлення НБУ не здійснена, за результатом такої оцінки арбітражним керуючим буде враховано результат та сформовано відповідні умови продажу.

Щодо витребування майна Банкрута від ТОВ "Преміорі" арбітражний керуючий посилається на відповідне листування з ТОВ "Преміорі" (вимоги про повернення майна власнику та відповіді на вимоги) протягом 2021 - 2022 років, і зазначає, що виконання рішення у справі № 911/2498/18 (911/2833/20) здійснюється в добровільному порядку, у зв`язку з чим необхідність у зверненні до органів виконавчої служби відсутня.

Крім того, арбітражний керуючий звертає увагу на обставини провадження у справі № 910/10403/20, в якій рішенням Господарського суду м. Києва від 17.11.2020 визнано за ТОВ "Росава Тайерс" право оренди майна, переданого ТОВ "Преміорі" в суборенду ТОВ "Росава Тайерс" за Договором суборенди майна № 1000 від 02.04.2020.

Відповідне рішення оскаржено ліквідатором Банкрута в апеляційному та касаційному порядку, постановою Верховного Суду від 05.08.2021 скасовано постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2021; справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Щодо тверджень НБУ про непогодження із заставним кредитором витрат на послуги з фізичної охорони майна Банкрута ліквідатор зазначив, що забезпечення збереження майна Банкрута відноситься до повноважень ліквідатора; Кодексу України з процедур банкрутства не містить вимоги про погодження з кредиторами заходів та способів збереження майна Боржника. Крім того ліквідатор посилається на принцип свободи договору, передбачений ЦК України і зазначає, що при укладенні договору про надання послуг з фізичної охорони об`єктів було дотримано вимоги законодавства, які регулюють дані правовідносини.

Відносно доводів НБУ про неправомірне використання коштів Боржника арбітражний керуючий зазначив, що відповідна процесуальна дія - оскарження судового рішення не є порушенням вимог Кодексу України з процедур банкрутства, а сплата судового збору це пряма вимога законодавства.

При цьому арбітражний керуючий зазначив, що у зв`язку із закриттям апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПрАТ "Росава" ліквідатором Банкрута було подано заяву про повернення сплаченого судового збору, яка задоволена ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2022 у справі № 910/21578/16, ухвалено повернути ПрАТ "Росава" з державного бюджету судовий збір у сумі 310050,00 грн.

Відтак арбітражний керуючий вважає необґрунтованою позицію НБУ щодо неправомірного використання ліквідатором коштів Банкрута.

Додатково арбітражний керуючий зазначив, що вказані в скарзі НБУ обставини були предметом розгляду під час перевірки, результати якої були визнані протиправними відповідно до рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.12.2022 у справі № 640/16003/22.

Арбітражний керуючий акцентує увагу на тому, що протягом виконання ним повноважень у даній справі про банкрутство здійснено дії, направлені на повернення дебіторської заборгованості Боржника, формування ліквідаційної маси для забезпечення погашення вимог кредиторів, за результатами вжитих ліквідатором заходів погашено кредиторські вимоги 1, 2, 3 та частково 4 черг (на загальну суму 22115603,27 грн).

Зазначене, на думку арбітражного керуючого, підтверджує дотримання арбітражним керуючим Комликом вимог Кодексу України з процедур банкрутства та належне виконання повноважень ліквідатора ПрАТ "Росава"; твердження НБУ про затягування ліквідатором процедури ліквідації Банкрута є необґрунтованими та не відповідають дійсності.

Враховуючи викладене вище арбітражний керуючий вважає відсутніми підстави для задоволення скарги НБУ та просив суд відмовити у її задоволенні.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 Кодексу України з процедур банкрутства, у ліквідаційній процедурі господарський суд розглядає скарги на дії (бездіяльність) ліквідатора та здійснює інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Згідно ч. 1-3 ст. 12 Кодексу України з процедур банкрутства, арбітражний керуючий користується усіма правами розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією, ліквідатора відповідно до законодавства.

Арбітражний керуючий серед іншого зобов`язаний: неухильно дотримуватися вимог законодавства; здійснювати заходи щодо захисту майна боржника; проводити аналіз фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника та становища на ринках боржника та подавати результати такого аналізу до господарського суду разом з документами, що підтверджують відповідну інформацію; подавати відомості, документи та інформацію щодо діяльності арбітражного керуючого у порядку, встановленому законодавством.

Під час реалізації своїх прав та обов`язків арбітражний керуючий зобов`язаний діяти добросовісно, розсудливо та з метою, з якою ці права та обов`язки надано (покладено).

Згідно ч. 1 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства, ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: приймає у своє відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та визначає початкову вартість майна банкрута; аналізує фінансовий стан банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; формує ліквідаційну масу; заявляє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості; подає до суду заяви про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Кодексом; здійснює інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що дії (бездіяльність) ліквідатора можуть бути оскаржені до господарського суду учасниками справи про банкрутство, права яких порушено такими діями (бездіяльністю).

Розглянувши скаргу НБУ місцевий суд дійшов висновку про те, що доводи скарги НБУ на дії та бездіяльність ліквідатора ПрАТ "Росава" арбітражного керуючого Комлика частково знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, зокрема в частині неповноти вжитих ліквідатором заходів щодо повернення майна банкрута, яке перебуває в користуванні третіх осіб, що є порушенням вимог ч. 1 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства, а також неповноти та неналежності вжитих ліквідатором заходів щодо оцінки майна банкрута, що є порушенням вимог ч. 1 ст. 63 Кодексу України з процедур банкрутства та прийняв рішення про відсторонення арбітражного керуючого Комлика від виконання повноважень ліквідатора ПрАТ "Росава".

До зазначених висновків місцевий суд прийшов в силу наступного.

Суд зазначає, що судові процедури у справі про банкрутство в силу положень Кодексу України з процедур банкрутства є строковими. При цьому, згідно ч. 1 ст. 58 Кодексу України з процедур банкрутства строк ліквідаційної процедури не може перевищувати 12 місяців.

Так, ліквідаційна процедура у даній справі введена постановою від 04.12.2018 року; ліквідатором призначено арбітражного керуючого Дьоміну С.С.

Ухвалою суду від 24.06.2020 року відсторонено арбітражного керуючого Дьоміну С.С. від виконання повноважень ліквідатора Банкрута; ліквідатором ПрАТ "Росава" призначено арбітражного керуючого Комлика.

Таким чином, станом на дату судового засідання процедура ліквідації ПрАТ "Росава" триває 4,5 роки, з яких 3 роки повноваження ліквідатора виконує арбітражний керуючий Комлик.

Судом враховано, що матеріалами справи підтверджуються викладені ліквідатором обставини щодо вжиття низки заходів, спрямованих на визнання недійсними правочинів Банкрута та стягнення дебіторської заборгованості, у т.ч. ТОВ "Брухт", ТОВ "Хімреактив", ТОВ "Токмацька феросплавна компанія", ТОВ "Видавнича формація "Нова Інформація", ПП "Кременчуцька газета", ГО "Єдиний Кременчук", ТОВ "Апогей", ТОВ "3В Ріелті", ТОВ "Преміорі", ТОВ "Валса", ТОВ "Гобарт", ТОВ "НАфтохімімпекс", ТОВ "КрАЗ Лізинг", ТОВ "Шинбудмонтаж".

Крім того матеріалами справи підтверджено, що протягом виконання арбітражним керуючим Комликом І.С. повноважень у даній справі про банкрутство забезпечено погашення вимог кредиторів 1, 2, 3 та частково 4 черг (на загальну суму 22115603,27 грн).

Водночас, місцевий суд зазначає наступне.

Банкрут - ПрАТ "Росава" є власником цілісного майнового комплексу - комплексу будівель та споруд, що генерує роботу підприємства ПрАТ "Росава", а саме виготовлення гумових шин, покришок і камер, відновлення протектора гумових шин і покришок, загальною площею 315057,90 кв.м., які розташовані за п`ятьма адресами: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Леваневського, буд. 91, 87-д, 85, 95, Київська обл., Білоцерківський р-н, с. Шкарівка, пров. Миру, буд. 14.

01.04.2020 між ПрАТ "Росава" в особі ліквідатора товариства арбітражного керуючого Дьоміної С.С. (орендодавець) та ТОВ "Преміорі" (орендар) укладено договір оренди майна № 833, за умовами якого цілісний майновий комплекс Боржника передано в оренду ТОВ "Преміорі".

В подальшому, 02.04.2020 між ТОВ "Преміорі" (орендар) та ТОВ "Росава Тайерс" (суборендар) укладено Договір суборенди майна № 1000, відповідно до умов якого цілісний майновий комплекс, належний ПрАТ "Росава" передано в суборенду ТОВ "Росава Тайерс".

Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.02.2021 у справі № 911/2498/18 (911/2833/20) заяву ПрАТ "Росава" від 25.09.2020 б/№ (вх. № 2872/20) до ТОВ "Преміорі" та ТОВ "Росава Тайерс" про усунення перешкод у користуванні майном та визнання правочинів недійсними задоволено частково; визнано недійсним Договір оренди майна № 833 від 01.04.2020, укладений між ПрАТ "Росава" та ТОВ "Преміорі"; визнано недійсним Договір суборенди майна № 1000 від 02.04.2020, укладений між ТОВ "Преміорі" та ТОВ "Росава Тайерс"; зобов`язано ТОВ "Преміорі" та ТОВ "Росава Тайерс" усунути перешкоди в користуванні майном, що належить ПрАТ "Росава" на праві власності та є предметом оренди та суборенди згідно Договору оренди майна № 833 від 01.04.2020 / Договору суборенди майна № 1000 від 02.04.2020; зобов`язано ТОВ "Преміорі" та ТОВ "Росава Тайерс" звільнити нежитлові приміщення, що є предметом оренди / суборенди згідно Договору оренди майна № 833 від 01.04.2020, Договору суборенди майна № 1000 від 02.04.2020 та повернути все орендоване майно його власнику - ПрАТ "Росава".

Як зазначено вище, ліквідатор Банкрута посилається на відповідне листування з ТОВ "Преміорі" (вимоги про повернення майна власнику та відповіді на вимоги) протягом 2021 - 2022 років, і зазначає, що виконання рішення у справі № 911/2498/18 (911/2833/20) здійснюється в добровільному порядку, у зв`язку з чим необхідність у зверненні до органів виконавчої служби відсутня.

Так, з відповідей ТОВ "Преміорі" встановлено, що наразі здійснюється інвентаризація майна підприємства і після її завершення буде проведено передачу майна його власнику - ПрАТ "Росава".

Водночас, згідно листа від 16.03.2022 ТОВ "Преміорі" зазначило, що у зв`язку з тим, що на території України відбуваються воєнні дії та з виникненням небезпеки для життя та здоров`я працівників ТОВ "Преміорі", наразі неможливо здійснити огляд стану майна та передачу майна, яке було отримано ТОВ "Преміорі" у користування за Договором оренди майна № 833 від 01.04.2020.

Місцевий суд послався на відсутність інших доказів вжиття ліквідатором подальших дієвих заходів, спрямованих на реальне виконання судового рішення у справі № 911/2498/18 (911/2833/20); станом на час розгляду скарги цілісний майновий комплекс Боржника фактично продовжує перебувати в користуванні ТОВ "Преміорі".

Ліквідатор Банкрута звертав увагу на обставини провадження у справі № 910/10403/20, в якій рішенням Господарського суду м. Києва від 17.11.2020 визнано за ТОВ "Росава Тайерс" право оренди майна, переданого ТОВ "Преміорі" в суборенду ТОВ "Росава Тайерс" за Договором суборенди майна № 1000 від 02.04.2020.

Відповідне рішення оскаржено ліквідатором Банкрута в апеляційному та касаційному порядку, постановою Верховного Суду від 05.08.2021 скасовано постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2021; справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В той же час судом встановлено, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2021 у справі № 910/10403/20 скасовано вказане рішення Господарського суду м. Києва від 17.11.2020; у задоволенні позовних вимог ТОВ "Росава Тайерс" про визнання права оренди майна відмовлено.

Таким чином, місцевий суд зазначив, що не вбачає наявності у ліквідатора перешкод, починаючи з 21.10.2021, для вжиття дієвих заходів, спрямованих на фактичне виконання судового рішення у справі № 911/2498/18 (911/2833/20) та повернення на користь Боржника цілісного майнового комплексу з протиправного користування ТОВ "Преміорі".

Відносно доводів НБУ в частині укладення ліквідатором договору про надання послуг фізичної охорони майна Банкрута, місцевим судом зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства забезпечення збереження майна банкрута відноситься до повноважень ліквідатора, а в силу п. 4 ч. 1 ст. 12 Кодексу України з процедур банкрутства арбітражний керуючий має право залучати для забезпечення виконання своїх повноважень на договірних засадах інших осіб та спеціалізовані організації з оплатою їхньої діяльності за рахунок боржника, якщо інше не встановлено цим Кодексом чи угодою з кредиторами.

Фізична охорона майна Банкрута здійснюється на підставі договору від 10.07.2020 № 10-07/2020Ф про надання послуг з фізичної охорони об`єктів.

При цьому місцевий суд зазначив, що враховуючи фактичні обставини даної справи, а саме перебування цілісного майнового комплексу Банкрута з 01.04.2020 у фактичному користуванні ТОВ "Преміорі", неповернення відповідного майна на користь ПрАТ "Росава" та чинення ТОВ "Преміорі" перешкод власнику ПрАТ "Росава" у користуванні майном, фактичний механізм забезпечення охорони відповідних об`єктів за рахунок Боржника не вбачається обґрунтованим.

Щодо доводів НБУ в частині неналежного вжиття ліквідатором заходів, спрямованих на проведення оцінки майна Банкрута, погодження умов продажу та здійснення фактичної реалізації майна, місцевий суд зазначив наступне.

Згідно ч. 1 ст. 62 Кодексу України з процедур банкрутства, усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання, включаються до складу ліквідаційної маси.

Після проведення інвентаризації та отримання згоди на продаж майна ліквідатор здійснює продаж майна банкрута на аукціоні. Початковою вартістю продажу майна банкрута є його вартість, визначена ліквідатором (ч. 1 ст. 63 Кодексу України з процедур банкрутства).

З матеріалів справи вбачається, що ліквідатор Банкрута листом від 16.09.2021 № 02-31/1942 звернувся до НБУ щодо надання згоди на продаж рухомого та нерухомого майна Боржника.

Незалежна оцінка майна Банкрута, яке є предметом забезпечення, була здійснена суб`єктом оціночної діяльності ТОВ "Докос" на підставі Договору № 1027/08/21 від 06.08.2021, укладеного з ліквідатором Банкрута.

Так, відповідно до Висновку про вартість майна (до Звіту № 1027/08/21-1 про оцінку майна) ринкова вартість індивідуально визначеного нерухомого майна, а саме: будівель та споруд, загальною площею 315057,90 кв.м., що належать на праві власності ПрАТ "Росава" та передано в іпотеку НБУ, станом на 06.08.2021 становить 276577000,00 грн (без ПДВ).

Згідно Висновку про вартість майна (до Звіту № 1027/08/21-2 про оцінку майна) вартість індивідуально визначеного рухомого майна, у кількості 13146 одиниць, що обліковується на балансі ПрАТ "Росава" та передано в заставу НБУ, станом на 06.08.2021 становить 234261862,00 грн (без ПДВ).

НБУ було замовлено рецензування звітів про оцінку майна, за результатом чого ГО "Всеукраїнська спілка оцінювачів землі" було надано рецензії, висновками яких встановлено наступне: звіт № 1027/08/21-2 про оцінку майна - індивідуально визначеного рухомого майна класифікується рецензентами як такий, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та (або) непрофесійним і не може бути використаний; звіт № 1027/08/21-1 про оцінку майна - індивідуально визначеного нерухомого майна класифікується рецензентами як такий, що не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватись з метою, визначеною в звіті, після виправлення зазначених недоліків.

Ліквідатором Банкрута надано доопрацьовані звіти про вартість майна, з урахуванням зауважень НБУ та наданих рецензій.

Зокрема, згідно Висновку про вартість майна (до Звіту № 1027/08/21-1 про оцінку майна; дата оцінки 06.08.2021, дата завершення складання звіту 13.08.2021, дата доопрацювання звіту 09.11.2021) ринкова вартість індивідуально визначеного нерухомого майна, а саме: будівель та споруд, загальною площею 315057,90 кв.м., що належать на праві власності ПрАТ "Росава" та передано в іпотеку НБУ, станом на 06.08.2021 становить 288677000,00 грн (без ПДВ).

Згідно Висновку про вартість майна (до Звіту № 1027/08/21-2 про оцінку майна; дата оцінки 06.08.2021, дата завершення складання звіту 13.08.2021, дата доопрацювання звіту 09.11.2021; курс НБУ на дату оцінки 1 дол. США = 26,9395 грн) вартість індивідуально визначеного рухомого майна, у кількості 12973 одиниць, що обліковується на балансі ПрАТ "Росава" та передано в заставу НБУ, станом на 06.08.2021 становить 322893137,00 грн (без ПДВ).

Суд зазначив, що станом на поточну дату здійснена на замовлення ліквідатора Банкрута незалежна оцінка вартості майна ПрАТ "Росава" (складена станом на 06.08.2021) не може вважатись актуальною та такою, що відповідає ринковим умовам, що існують на даний час (враховуючи дію воєнного стану на території України, актуальний курс гривні до іноземних валют, зокрема 1 долар США = 36,5686 грн).

Отже вказана оцінка майна Банкрута на даний час не може бути використана для визначення початкової вартості майна на аукціоні.

Ліквідатором Банкрута не надано доказів здійснення подальших дій щодо актуальної оцінки вартості майна Банкрута.

Відносно доводів НБУ про необґрунтованість складу лоту, запропонованого ліквідатором, а також про необхідність продажу майна Банкрута, переданого в заставу НБУ, окремим лотом, суд зазначає, що при визначенні умов та порядку продажу майна банкрута ліквідатор повинен обирати такий спосіб, який забезпечить відчуження майна за найвищою ціною.

З матеріалів справи вбачається, що майно Банкрута (у т.ч. майно, яке є предметом забезпечення різних кредиторів) є цілісним майновим комплексом, складовими частинами технологічного циклу з виробництва автомобільних шин, має спільні комунікації, під`їзні шляхи тощо.

Відтак суд, визнав обґрунтованими доводи ліквідатора Банкрута про доцільність продажу майна одним лотом. Протилежні твердження НБУ відхилені судом.

Доводи НБУ про неправомірне використання ліквідатором коштів Банкрута, у зв`язку з поданням від імені Банкрута апеляційної скарги на рішення Господарського суду м. Києва від 24.01.2020 у справі № 910/21578/16 та сплату судового збору в розмірі 310050,00 грн, суд вважає необґрунтованими, оскільки положення Кодексу України з процедур банкрутства не забороняють вчинення таких дій ліквідатором Банкрута, якщо відповідні дії спрямовані на захист прав та законних інтересів Банкрута в судовому порядку.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що у зв`язку із закриттям апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПрАТ "Росава" ліквідатором Банкрута було подано заяву про повернення сплаченого судового збору, яка задоволена ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2022 у справі № 910/21578/16, ухвалено повернути ПрАТ "Росава" з державного бюджету судовий збір у сумі 310050,00 грн.

Дослідивши матеріали справи, врахувавши доводи поданих апеляційних скарг та подані сторонами докази та заперечення колегія суддів не вважає встановленою наявність суттєвих порушень, що допущені арбітражним керуючим Комликом вимог діючого законодавства при виконанні ним повноважень ліквідатора Боржника.

При цьому, колегія суддів погоджується з доводами місцевого суду щодо виявлення певних недоліків в роботі арбітражного керуючого Комлика при здійсненні ним повноважень ліквідатора боржника, однак на думку апеляційного суду, вказані недоліки не є беззаперечними підставами для прийняття судом рішення про відсторонення арбітражного керуючого від виконання покладених на нього повноважень ліквідатора боржника та необхідності призначення нового ліквідатора.

Колегія суддів вважає, що застосування до арбітражного керуючого такого виду відповідальності, як відсторонення його від виконання обов`язків повинно бути обґрунтоване вчиненням останнім суттєвих порушень при виконані покладених на нього обов`язків, які могли потягнути (потягнули) серйозні наслідки для боржника так і для кредиторів.

Після визнання боржника банкрутом та введення відносно нього ліквідаційної процедури ліквідатор фактично виконує функції керівника боржника на наділений широким колом як прав так і обов`язків, які повинен виконувати сумлінно та з дотриманням норм діючого законодавства.

Однак, не всі недоліки в роботі можуть мати наслідком припинення повноважень арбітражного керуючого, при цьому, саме в ліквідаційній процедурі, коли саме арбітражний керуючий-ліквідатор виконує повноваження керівника боржника.

Зміна ліквідатора (керівника) на такій стадії провадження по справі про банкрутство може мати наслідком ще більше затягнення ліквідаційної процедури, збільшення витрат ліквідаційної процедури, на яких неодноразово наголошував скаржник, зокрема в зв`язку з необхідністю підготовки та передачі новому ліквідатору документів боржника, прийняття останнім справ боржника, зміни даних про керівника в реєстрах, банківських установах, тощо, проведення зборів кредиторів боржника, погодження нової, підтримання попередньої стратегії ліквідаційної процедури, тощо.

На думку, апеляційного суду, зміна арбітражних керуючих в справі про банкрутство не сприяє прискоренню завершення процедури банкрутства, реалізації майна боржника та як наслідку задоволенню вимог кредиторів, в зв`язку з чим суд вважає, що усунення ліквідатора від виконання обов`язків має бути обґрунтоване наявністю свідомих протиправних дій ліквідатора, явно вчинених на шкоду інтересам боржника та/або кредиторів або явною, протиправною, свідомою бездіяльністю ліквідатора, яка тягне за собою негативні наслідки для боржника та/або його кредиторів.

Розглядаючи мотиви за яких суд першої інстанції дійшов висновків щодо наявності підстав для відсторонення арбітражного керуючого Комлика від виконання обов`язків ліквідатора ПрАТ "Росава" колегія суддів не погоджується з місцевим судом та вважає, що визнані місцем судом порушення не є такими за яких до арбітражного керуючого в обов`язковому порядку може бути застосований такий вид відповідальності.

Колегія суддів погоджується з доводами НБУ та місцевого суду, що процедура ліквідації ПрАТ "Росава" триває понад строки встановлені Кодексом України з процедур банкрутства, зокрема станом на дату розгляду скарги процедура ліквідації ПрАТ "Росава" триває 4,5 роки, з яких 3 роки повноваження ліквідатора виконує арбітражний керуючий Комлик, однак, при цьому, колегія суддів враховує і специфіку діяльності підприємства боржника, наявність належних йому активів, а також обсяг проробленої ліквідатором Комликом роботи, кількість ініційованих судових проваджень, проведння розрахунків з кредиторами боржника, тощо.

Крім того, неможливо не врахувати і той факт, що з лютого 2022 року на території України тривають воєнні дії та внаслідок таких воєнних дій з боку росії здійснюються ракетні та бомбові удари по воєнних та цивільних об`єктах на всій території України, триває збройне протистояння у багатьох населених пунктах держави, що вочевидь створює небезпеку для всіх без винятку громадян. Крім того, у містах України запроваджено комендантську годину, об`єктивно існують суттєві обмеження щодо пересування внаслідок відсутності, нерегулярності чи небезпечності транспортного сполучення, відсутності світло, тощо.

Вказані обставини дійсно можуть істотно ускладнювати нормальну роботу як громадян так і суб`єктів господарювання і опосередковано впливати зокрема і на тривалість ліквідаційної процедури в справах про банкрутство.

При цьому, колегія суддів, звичайно не ставить питання, що вказані обставини можуть бути підставою для неналежного виконання арбітражним керуючим покладених на нього обов`язків та свідомого затягування ліквідаційної процедури, а лише зазначає, що вказані обставини повинні враховуватись при розгляді скарг на арбітражних керуючих.

Відповідно до ч 4 ст.28 Кодексу України з процедур банкрутства арбітражний керуючий може бути відсторонений господарським судом від виконання повноважень розпорядника майна, керуючого реструктуризацією, керуючого санацією, ліквідатора, керуючого реалізацією за його заявою.

Відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень здійснюється господарським судом за клопотанням учасника провадження у справі або за власною ініціативою у разі: 1) невиконання або неналежного виконання обов`язків, покладених на арбітражного керуючого; 2) зловживання правами арбітражного керуючого; 3) подання до суду неправдивих відомостей; 4) відмови арбітражному керуючому в наданні допуску до державної таємниці або скасування раніше наданого допуску, якщо такий допуск є необхідним для виконання обов`язків, визначених цим Кодексом; 5) припинення діяльності арбітражного керуючого; 6) наявності реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Комітет кредиторів має право в будь-який час звернутися до господарського суду з клопотанням про відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень незалежно від наявності таких підстав.

За наявності підстав для відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень або за клопотанням комітету кредиторів господарський суд протягом 14 днів постановляє ухвалу про відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень.

Матеріали справи не містять доказів звернення комітету кредиторів або зборів кредиторів боржника до суду з відповідними клопотаннями. Кредитори боржника, окрім заставного кредитора-НБУ, не вбачають в діях ліквідатора порушень діючого законодавства та підстав для його усунення. Навпаки кредитори боржника АТ «ЗНВКІФ «Аргумент Фонд», АТ «ЗНВКІФ «Базис Траст» є апелянтами по справі і підтримують позицію арбітражного керуючого.

Розглядаючи скаргу банку колегія суддів беззаперечно погоджується з місцевим судом, що обов`язком ліквідатора є здійснення всієї повноти заходів, спрямованих на виявлення активів боржника, при цьому ні у кого не повинен виникати обґрунтований сумнів щодо їх належного здійснення - принцип безсумнівної повноти дій ліквідатора у ліквідаційній процедурі, однак зауважує, що станом дату прийняття судом оскаржуваної ухвали вести мову про здійснення ліквідатором всієї повноти дій передчасно, оскільки такий критерій має застосовуватись судом при розгляді остаточного звіту ліквідатора для вирішення питання щодо наявності підстав для ліквідації банкрута.

Приймаючи рішення, колегія суддів хоча і не вбачає підстав для задоволення скарги НБУ та відсторонення арбітражного керуючого Комлика від виконання ним повноважень ліквідатора, однак зауважує арбітражному керуючому на обов`язку неухильного дотримання норм діючого законодавства, зокрема Кодексу України з процедур банкрутства, дотримання строків ліквідаційної процедури, вчинення невідкладних дій щодо розшуку та повернення в володіння боржника всього належного йому майна, врахування обґрунтованих зауважень кредиторів та недопущення будь-яких порушень в своїй діяльності.

Вирішуючи питання щодо призначення нового ліквідатора місцевий суд послався лише на той факт, що станом на дату судового засідання до суду надійшла заява арбітражного керуючого Рабана М.Т. про участь у даній справі про банкрутство. Будь-яких інших заяв арбітражних керуючих щодо участі у даній справі до суду не надходило. При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що вказана кандидатура арбітражного керуючого розглядалась комітетом кредиторів боржника або запропонована комітетом кредиторів або скаржником, який просив призначити арбітражного керуючого з застосуванням автоматизованої системи.

Щодо апеляційної скарги Національного банку України встановлено наступне.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено вище, НБУ не погодився з мотивувальною частиною оскаржуваної ухвали, а саме просив вилучити з мотивувальної частини ухвали господарського суду Київської області від 20.06.2023 року у справі № 911/2498/18 висновки про: 1. «Відносно доводів НБУ в частині укладення Ліквідатором договору про надання послуг фізичної охорони майна Банкрута, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства забезпечення збереження майна банкрута відноситься до повноважень Ліквідатора, а в силу п. 4 ч. 1 ст. 12 Кодексу України з процедур банкрутства арбітражний керуючий має право залучати для забезпечення виконання своїх повноважень на договірних засадах інших осіб та спеціалізовані організації з оплатою їхньої діяльності за рахунок боржника, якщо інше не встановлено цим Кодексом чи угодою з кредиторами». 2. «Відносно доводів НБУ про необґрунтованість складу лоту, запропонованого Ліквідатором, а також про необхідність продажу майна Банкрута, переданого в заставу НБУ, окремим лотом, суд зазначає, що при визначенні умов та порядку продажу майна банкрута Ліквідатор повинен обирати такий спосіб, який забезпечить відчуження майна за найвищою ціною. З матеріалів справи вбачається, що майно Банкрута (у т.ч. майно, яке є предметом забезпечення різних кредиторів) є цілісним майновим комплексом, складовими частинами технологічного циклу з виробництва автомобільних шин, має спільні комунікації, під`їзні шляхи тощо. Відтак суд вважає обґрунтованими доводи Ліквідатора Банкрута про доцільність продажу майна одним лотом. Протилежні твердження НБУ відхиляються судом». 3. «Доводи НБУ про неправомірне використання Ліквідатором коштів Банкрута, у зв`язку з поданням від імені Банкрута апеляційної скарги на рішення Господарського суду м. Києва від 24.01.2020 у справі № 910/21578/16 та сплату судового збору в розмірі 310050,00 гри, суд вважає необґрунтованими, оскільки положення Кодексу України з процедур банкрутства не забороняють вчинення таких дій Ліквідатором Банкрута, якщо відповідні дії спрямовані на захист прав та законних інтересів Банкрута в судовому порядку». Внести у мотивувальну частину ухвали Господарського суду Київської області від 20.06.2023 у справі № 911/2498/18 вказівки про порушення Ліквідатором під час виконання свої обов`язків у справі № 911/2498/18 вимог статті 30 Кодексу щодо невиконання Ліквідатором обов`язку своєчасного звітування та погодженням із заставним кредитором витрат, стосовно заставного майна; порушення Ліквідаторам вимог статті 75 Кодексу, щодо формування майна одним лотом, який складається виключно із заставного майна Національного банку; порушення Ліквідаторам вимог статей 12, 30, 48 Кодексу щодо несанкціонованого подання апеляційної скарги у справі №910/21578/16 та здійснення необґрунтованих витрат з рахунку Боржника.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для зміни мотивувальної частини ухвали господарського суду Київської області, зокрема і з підстав того, що апеляційним судом прийнято рішення про її скасування в частині задоволення скарги НБУ та відсторонення арбітражного керуючого Комлика від виконання покладених на нього обов`язків ліквідатора.

Враховуючи все викладене вище суд дійшов апеляційної інстанції приходить до висновку щодо наявності підстав для відмови в задоволенні апеляційної скарги ГУ ДПС у Київській області з залишенням оскаржуваної ухвали в частині відхилення вимог податкового органу без змін, відмови в задоволенні апеляційної скарги НБУ, а також задоволення апеляційної скарги арбітражного керуючого Комлика та часткового задоволення апеляційних скарг АТ «ЗНВКІФ «Аргумент Фонд», АТ «ЗНВКІФ «Базис Траст».

Приймаючи рішення про часткове задоволення вимог АТ «ЗНВКІФ «Аргумент Фонд», АТ «ЗНВКІФ «Базис Траст» колегія суддів зазначає, що відповідно до прохальних частин вказаних апеляційних скарг останні просять суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу господарського суду Київської області від 20.06.2023 року в частині задоволення скарги НБУ від 21.09.2022 року № 18-0013/65886 (вх. № 12889/22) про відсторонення арбітражного керуючого Комлика від виконання повноважень ліквідатора та задоволення заяви ТОВ «ФК «Фінтакт» про визнання вимог до боржника та ухвалити нове судове рішення яким відмовити в задоволенні вказаних заяви та скарги. В іншій частині ухвалу господарського суду Київської області від 20.06.2023 року залишити без змін.

З матеріалів справи вбачається, що під вказаним номером да датою в матеріалах справи наявне клопотання НБУ про відсторонення арбітражного керуючого Комлика від виконання повноважень ліквідатора, яке розглянуте судом та в оскаржуваній ухвалі відмовлено в його задоволенні. Скарга банку на бездіяльність ліквідатора Комлик, з якою, як вбачається з тексту самої апеляційної скарги не погоджуються апелянти містить реквізити від 14.02.2022 № 18-0013/13628 (вх. № 17/22).

Враховуючи, що матеріали справи не містять інших скарг, окрім поданої НБУ скарги від 14.02.2022 року, яка і розглянута судом колегія суддів вважає це технічною опискою, яка не впливає на розгляд апеляційних скарг.

При цьому, враховуючи той факт, що АТ «ЗНВКІФ «Аргумент Фонд» та АТ «ЗНВКІФ «Базис Траст» просять суд апеляційної інстанції лише скасувати ухвалу господарського суду Київської області від 20.06.2023 року в частині задоволення скарги НБУ про відсторонення арбітражного керуючого Комлика від виконання повноважень ліквідатора та задоволення заяви ТОВ «ФК «Фінтакт» про визнання вимог до боржника та ухвалити нове судове рішення яким відмовити в задоволенні вказаних заяви та скарги, а в іншій частині ухвалу господарського суду Київської області від 20.06.2023 року залишити без змін. А суд при розгляді справи прийшов до висновку щодо скасування ухвали господарського суду і в інших частинах, зокрема щодо відсторонення арбітражного керуючого Комлика від виконання повноважень ліквідатора у справі № 911/2498/18 про банкрутство ПрАТ "Росава" та призначення ліквідатором ПрАТ "Росава" арбітражного керуючого Рабана, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Також вказану вище технічну описку містить і апеляційна скарга арбітражного керуючого Комлика. В п.1 прохальній частині арбітражний керуючий просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу в частині задоволення скарги НБУ від 21.09.2022 року № 18-0013/65886 (вх. № 12889/22) про відсторонення арбітражного керуючого Комлика від виконання повноважень ліквідатора, при тому, що із тексту апеляційної скарги вбачається саме непогодження з ухвалою суду в частині задоволення скарги банку на бездіяльність ліквідатора Комлика, яка містить реквізити від 14.02.2022 № 18-0013/13628 (вх. № 17/22).

При цьому в п.2 прохальної частини арбітражний керуючий Комлик просить суд апеляційної інстанції нове рішення яким відмовити в задоволенні скарги НБУ від 14.02.2022 року № 18-0013/13628 (вх.17/22).

Колегія суддів вважає, що вказана описка не вплинула на розгляд апеляційної скарги арбітражного керуючого і відповідно апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку щодо наявності підстав для часткового скасування ухвали господарського суду Київської області в частині задоволення скарги НБУна бездіяльність ліквідатора Комлика та відповідно відсторонення арбітражного керуючого Комлика від виконання обов`язків ліквідатора ПрАТ «Росава» та призначення ліквідатором ПрАТ «Росава» Рабана. В зв`язку з чим підлягають скасуванню 5, 6, 7, 8 резолютивної частини ухвали господарського суду Київської області від 20.06.2023 року в справі №911/2498/18, з прийняттям в цій частині нового рішення, яким в задоволенні скарги Національного банку України на бездіяльність ліквідатора приватного акціонерного товариства "Росава" арбітражного керуючого Комлика Іллі Сергійовича слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 277, 281-284 ГПК України та Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на ухвалу господарського суду Київської області від 20.06.2023 року залишити без задоволення.

2.Ухвалу господарського суду Київської області від 20.06.2023 року в частині відмови у задоволенні заяви Головного управління Державної податкової служби у Київській області з урахуванням уточнення про визнання грошових вимог до боржника - залишити без змін.

3.Апеляційну скаргу Національного банку України на ухвалу господарського суду Київської області від 20.06.2023 року залишити без задоволення.

4.Апеляційну скаргу Комлика Іллі Сергійовича на ухвалу господарського суду Київської області від 20.06.2023 року задовольнити.

5.Апеляційні скарги акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Аргумент Фонд", акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Базис Траст" на ухвалу господарського суду Київської області від 20.06.2023 року задовольнити частково.

6.Пункти 5, 6, 7, 8 резолютивної частини ухвали господарського суду Київської області від 20.06.2023 року в справі №911/2498/18 скасувати.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким в задоволенні скарги Національного банку України на бездіяльність ліквідатора приватного акціонерного товариства "Росава" арбітражного керуючого Комлика Іллі Сергійовича відмовити.

7.Ухвалу господарського суду Київської області від 20.06.2023 року в частині задоволення заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтакт" з урахуванням уточнення про визнання грошових вимог до боржника скасувати.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтакт" з урахуванням уточнення про визнання грошових вимог до боржника.

8.Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

9.Матеріали справи № 911/2498/18 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачено ст. 287 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови складено та підписано 15.02.2024 року

Головуючий суддя О.С. Копитова

Судді М.Л. Доманська

Б.В. Отрюх