УХВАЛА

14 лютого 2024 року

м. Київ

cправа № 922/3236/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ємця А.А. (головуючий), Бенедисюка І. М., Жайворонок Т.Є.

перевіривши матеріали касаційної скарги Фізичної особи-підприємця Цимцба Дмитра Давидовича

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 29.12.2023

у справі № 922/3236/23

за позовом фізичної особи-підприємця Цимцби Дмитра Давидовича

до фізичної особи-підприємця Гріншпуна Олександра Семеновича

про стягнення 133 527,32 грн

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Цимцба Дмитро Давидович звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до фізичної особи-підприємця Гріншпуна Олександра Семеновича про стягнення заборгованості у розмірі 133 527,32 грн. за договором суборенди від 19.11.21 №14/2021 в частині сплати орендної плати за період з березня 2022 року по липень 2023 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на належне виконання взятих на себе зобов`язань за договором суборенди від 19.11.2021 №14/2021 щодо передання відповідачу в суборенду приміщення та порушення відповідачем умов цього Договору в частині повної та своєчасної сплати орендної плати та експлуатаційних витрат з березня 2022 року по липень 2023 року, що мало наслідком виникнення заборгованості за орендну плату та експлуатаційні витрати у розмірі 133527,32 грн., яка залишається не сплаченою.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 06.10.2023 у справі № 922/3236/23 позов задоволено. Стягнуто з фізичної особи-підприємця Гріншпун Олександра Семеновича на користь Фізичної особи-підприємця Цимцби Дмитра Давидовича заборгованість у розмірі 133527,32 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 684,00 грн.

В обґрунтування рішення суд послався на доведення позивачем порушення відповідачем умов пункту 2.2., 4.1. Договору щодо своєчасної та повної сплати орендної плати та експлуатаційних витрат і виникнення у зв`язку з цим спірної суми заборгованості, в той час як жодних доказів на спростування правомірності та обґрунтованості позовних вимог матеріали справи не містять та відповідачем суду не надано.

До Східного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга фізичної особи-підприємеця Гріншпун Олександра Семеновича на рішення Господарського суду Харківської області від 06.10.2023 у справі № 922/3236/23, в якій, посилаючись на нез`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність викладених в рішенні висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 06.10.2023 у справі № 922/3236/23 та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач послався на те, що:

- з початку збройної агресії рф проти України (24.02.2022) відповідач не користувався орендованим приміщенням, оскільки виїхав за межі України та знаходився в Німеччині, на підтвердження чого до апеляційної скарги додав відповідні документи, в той час як позивач з 24 лютого 2022 року не складав та не направляв на адресу відповідача актів наданих послуг та рахунків на компенсацію експлуатаційних витрат, а тому відповідач правомірно, у відповідності до умов Договору суборенди, не сплачував орендні платежі та компенсацію експлуатаційних витрат, так як вважав, що послуги з оренди йому не надаються;

- представник відповідача Лебедєва В.О., яка діяла на підставі довіреності від 05.09.2022 № 1581, намагалася увійти до орендованого приміщення з метою забрати речі відповідача, які там знаходилися, але їй було відмовлено у доступі до приміщення, про що вона повідомила Начальника відділу поліції № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області, на підтвердження чого до апеляційної скарги додано відповідні пояснення та заява, підписані Лебедєвою В.О.;

- 07.10.2022 відповідач, не маючи наміру продовджувати дію Договору суборенди, надіслав позивачу цінним листом з описом вкладення повідомлення про дострокове розірвання цього Договору, в той час як позивач надіслав на адресу відповідача лист, в якому повідомив про наявність заборгованості за Договором суборенди станом на 23.12.2022, без зазначення її розміру, просив її погасити, та повідомив про своє небажання продовжувати (пролонгувати) Договір суборенди на наступний 2023 рік, з чого вбачається розірвання Договору суборенди за взаємною згодою сторін ще у вересні 2022 року.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 29.12.2023 апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Гріншпуна Олександра Семеновича задоволено частково; рішення Господарського суду Харківської області від 06.10.2023 у справі № 922/3236/23 постановлено змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

« Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Гріншпуна Олександра Семеновича на користь фізичної особи-підприємця Цимцби Дмитра Давидовича заборгованість у розмірі 32355,30 грн. та 650,40 грн. витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.

В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 101172,02 грн. заборгованості відмовити».

Стягнуто з фізичної особи-підприємця Цимцба Дмитра Давидовича на користь фізичної особи-підприємця Гріншпуна Олександра Семеновича 3050,50 грн. витрат зі сплати судового збору за поданя апеляційної скарги.

Фізична особа-підприємець Цимцба Дмитро Давидович 15.01.2024 (згідно з поштовими відмітками на конверті) звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, просить скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 29.12.2023, а рішення Господарського суду Харківської області від 06.10.2023 у справі № 922/3236/23 залишити в силі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.01.2024 для розгляду касаційної скарги у справі № 922/3236/23 визначено колегію суддів у складі: - Ємця А.А., головуючий, Бенедисюка І. М., Малашенкової Т. М.

У зв`язку з відпусткою судді Малашенкової Т.М.склад судової колегії Касаційного господарського суду змінився, що підтверджується Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 12.02.204.

Згідно Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2024 справу № 922/3236/23 передано колегії суддів у складі: Ємця А.А. (головуючий), Бенедисюка І.М., Жайворонок Т.Є.

Вирішуючи питання щодо прийнятності касаційної скарги та наявності підстав для відкриття/відмови у відкритті касаційного провадження, дослідивши доводи касаційної скарги Підприємця в контексті оскаржуваних судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», частина перша статті 17 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Пунктом 1 частини першої статті 287 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Отже, перелік виключних випадків для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, наведений у пункті 2 частини другої статті 287 ГПК України, є вичерпним.

За змістом частини 7 статті12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2023 установлено у розмірі 2 684 грн.

У пункті 1 частини 1 стстатті 163 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у справі № 922/3236/23 є стягнення заборгованості у розмірі 133 527,32 грн. за договором суборенди від 19.11.21 №14/2021 в частині сплати орендної плати за період з березня 2022 року по липень 2023 року., що становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023 (264 800 000 грн), тому в розумінні Господарського процесуального кодексу України судові рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини третьою статті 287 ГПК України.

Верховний Суд відзначає, що, визначені підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України випадки, є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Верховний Суд зазначає, що тягар доказування наявності випадків передбачених підпунктами «а» - «г» пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України покладається на скаржника.

Обґрунтовуючи необхідність відкриття касаційного провадження, Фізична особа-підприємець Цимцба Дмитро Давидович зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; скаржник позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа №922/3236/23 має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, а також становить значний суспільний інтерес (підпункти «а», «б», «в» пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України).

Належних обґрунтувань наявності випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, за якої Суд міг би визнати, що оскаржуване судове рішення у справі №922/3236/23 підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга не містить, а доводи, викладені скаржником в обґрунтування наявності цього випадку, зводяться до незгоди скаржника з рішенням суду попередньої інстанції та необхідності встановлення касаційним судом фактичних обставин справи і додаткової перевірки доказів, що виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції (частина друга статті 300 Господарського процесуального кодексу України).

Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену підпунктом «б» пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник зазначає, що, позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваним судовим рішенням, а саме -надати додаткові документи щодо неотримання грошових коштів згідно платіжної квитанції № СХ1Х-М25С-Н77К-6К0Е від 26.10.2023 р. та інше.

Суд зазначає, що у поданій касаційній скарзі скаржник хоча й зазначив підпункт «б» підпункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, проте не навів належних обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під його дію.

Мотивуючи наявність випадків, що підпадають під дію підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник вказує, що справа має для нього виняткове значення, зв`язку з тим, що суд апеляційної інстанції постановив стягнути з відповідача 32 355,30 грн замість 133 527,32 грн заборгованості (що на 101 172,02 грн. менше), 650,40 грн судового збору замість 2 684 грн (що менше на 2 034 грн). Позивач додатково повинен сплатити несумлінному відповідачу 3 050,5 грн судового збору. Загальна сума втрати внаслідок судової несправедливості становить більше ніж 106 000 грн, яка є дійсно значною сумою для позивача, а відтак має дуже велике та виняткове значення для нього.

Розглянувши наведені доводи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність обставин для відкриття касаційного провадження, оскільки посилання скаржника на те, що справа №922/3236/23 має виняткове значення для скаржника та становить значний суспільний інтерес визнаються необґрунтованими. Вищевказані доводи зводяться до незгоди із судовим рішенням суду апеляційної інстанції і в цілому до заперечення результату розгляду справи, що не може свідчити про значний суспільний інтерес та винятковість справи для скаржника і жодним чином на вказують на наявність випадку для розгляду касаційної скарги у цій справі Верховним Судом.

Інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК, за яких Суд міг би визнати, що оскаржені судові рішення у справі № 922/3236/23 підлягають касаційному оскарженню, Фізична особа-підприємець Цимцба Дмитро Давидович не наводить.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на викладене суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця Цимцби Дмитра Давидовича на постанову Східного апеляційного господарського суду від 29.12.2023 у справі №922/3236/23, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця Цимцби Дмитра Давидовича на постанову Східного апеляційного господарського суду від 29.12.2023 у справі №922/3236/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя А. Ємець

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Т. Жайворонок