1. Компанія «Trimcroft Services Limited» (далі також - позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до компанії «Eastcoast United Inc.» (далі також - відповідач-1), компанії «Statex Corp.» (далі також - відповідач-2), компанії «Newport Inc.» (далі також - відповідач-3), компанії «Sayers Holdings Limited» (далі також - відповідач-4), Приватного акціонерного товариства «Ділові партнери» (далі - ПрАТ «Ділові партнери», відповідач-5, скаржник), Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку (далі - Нацкомісія з цінних паперів, відповідач-6), компанії «Ferrexpo AG» (далі також - відповідач-7, скаржник), Товариства з обмеженою відповідальністю «Солід Дніпро» (далі - ТОВ «Солід Дніпро», відповідач-8), Товариства з обмеженою відповідальністю «Основа - цінні папери» (далі - ТОВ «Основа - цінні папери», відповідач-9), Акціонерного товариства «Інг Банк Україна» (далі - АТ «Інг Банк Україна», відповідач-10), Міністерства юстиції України (далі - Мін`юст, відповідач-11), Приватного акціонерного товариства «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПрАТ «Полтавський ГЗК», відповідач-12), в якому (з урахуванням уточненої позовної заяви, нової редакції позову та заяви про зміну предмета позову) просила:
- визнати недійсним договір купівлі-продажу цінних паперів від 18 листопада 2002 року № К-1911/27 (далі - договір купівлі-продажу цінних паперів, договір купівлі-продажу, договір), підписаний позивачем, компаніями «Calefort Developments Limited» (далі - третя особа-1), «Emsworth Assets Limited» (далі - третя особа-2), «Gilson Investments Limited» (далі - третя особа-3), відповідачами 1-5, 10, у частині, що стосується прав та інтересів позивача, а саме: щодо пакета простих іменних акцій, емітованих ПрАТ «Полтавський ГЗК», у кількості 6 144 006 штук номінальною вартістю 0,25 грн, що становило 9,3218 % від загальної кількості акцій у статутному капіталі ПрАТ «Полтавський ГЗК» на момент укладення договору;
- визнати недійсними свідоцтва про реєстрацію випуску акцій № 24/1/03, № 644/1/04, № 534/1/05, № 294/1/06, № 550/1/07, № 406/01/08, зареєстровані Державною комісією з цінних паперів 20 січня 2003 року, 29 жовтня 2004 року, 29 листопада 2005 року, 27 червня 2006 року, 27 грудня 2007 року та 10 жовтня 2008 року відповідно;
- зобов`язати Міністерство юстиції України привести у відповідність станом на 17 листопада 2002 року відомості про відповідача-12 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) у частині розміру статутного капіталу та інформації про кінцевого бенефіціарного власника юридичної особи;
- визначити розмір частки акцій позивача в статутному капіталі відповідача-12 у кількості 9,3218 % акцій його статутного капіталу, що складається із 6 144 006 штук простих іменних акцій;
- витребувати з незаконного володіння (стягнути з) відповідача-7 на користь позивача прості іменні акції, випущені ПрАТ «Полтавський ГЗК», у кількості 6 144 006 штук номінальною вартістю 0,25 грн, що становило 9,3218 % від загальної кількості акцій у статутному капіталі відповідача-12 до моменту укладення договору купівлі-продажу цінних паперів, шляхом визнання права власності на вказані акції за позивачем; зобов`язати відповідача-9 виконати безумовну депозитарну операцію списання цих акцій з рахунка у цінних паперах відповідача-7 на рахунок у цінних паперах позивача в депозитарній установі відповідача-8; зобов`язати відповідача-8 виконати безумовну депозитарну операцію зарахування зазначеного пакета простих іменних акцій на рахунок у цінних паперах позивача.
До Господарського суду міста Києва звернулися також компанії «Calefort Developments Limited», «Emsworth Assets Limited» та «Gilson Investmens Limited» із заявами про вступ у справу як треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, з позовами до відповідачів і Виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області, в яких заявили про такі вимоги: визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу цінних паперів у частині, що стосується прав та інтересів третіх осіб щодо їх пакетів простих іменних акцій, випущених ПрАТ «Полтавський ГЗК» (у кількості: третя особа-1 - 8 000 000 штук; третя особа-2 - 8 000 000 штук; третя особа-3 - 4 346 512 штук), номінальною вартістю 0,25 грн, що становило відповідно 12,1378 %, 12,1378 % і 6,5946 % від загальної кількості акцій у статутному капіталі ПрАТ «Полтавський ГЗК» до моменту укладення спірного договору;
- зобов`язати Міністерство юстиції України привести у відповідність станом на 17 листопада 2002 року відомості про відповідача-12 у ЄДР щодо розміру статутного капіталу та інформації про кінцевого бенефіціарного власника юридичної особи;
- визнати дійсним та відновити дію свідоцтва Державної комісії з цінних паперів від 07 серпня 1998 року № 384/16/1/98 про реєстрацію випуску акцій;
- визначити статутний капітал відповідача-12 у розмірі 16 477 505,00 грн, що поділений на 65 910 020 простих іменних акцій номінальною вартістю 0,25 грн, які становлять 100 % від загальної кількості випущених акцій ПрАТ «Полтавський ГЗК»;
- визначити розмір частки акцій у статутному капіталі ПрАТ «Полтавський ГЗК»: третьої особи-1 - 12,1378 % (рівнозначно 8 000 000 простих іменних акцій); третьої особи-2 - 12,1378 % (рівнозначно 8 000 000 простих іменних акцій); третьої особи-3 - 6,5946 % (рівнозначно 4 346 512 простих іменних акцій);
- витребувати з незаконного володіння відповідача-7 на користь компаній «Calefort Developments Limited», «Emsworth Assets Limited», «Gilson Investmens Limited» зазначені пакети акцій ПрАТ «Полтавський ГЗК», які до укладення спірного договору становили відповідно 12,1378 %, 12,1378 % і 6,5946 % статутного капіталу ПрАТ «Полтавський ГЗК», шляхом визнання за третіми особами права власності на вказані цінні папери; зобов`язати відповідача-9 виконати безумовні депозитарні операції списання цих акцій з рахунка в цінних паперах відповідача-7 на рахунки у цінних паперах третіх осіб у депозитарній установі відповідача-8; зобов`язати відповідача-8 виконати безумовні депозитарні операції зарахування вказаних пакетів простих іменних акцій на рахунки у цінних паперах компаній «Calefort Developments Limited», «Emsworth Assets Limited», «Gilson Investmens Limited», які списуються з рахунка в цінних паперах компанії «Ferrexpo AG».
2. Господарський суд міста Києва рішенням від 27 травня 2021 року відмовив у задоволенні позовів позивача та третіх осіб.
Північний апеляційний господарський суд постановою від 12 вересня 2022 року скасував рішення Господарського суду міста Києва від 27 травня 2021 року та ухвалив нове, яким позови компаній «Trimcroft Services Limited», «Calefort Developments Limited», «Emsworth Assets Limited» та «Gilson Investments Limited» задовольнив частково, а саме:
- визнав недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу цінних паперів у частині, що стосується прав та інтересів позивача та третіх осіб, тобто щодо пакетів простих іменних акцій ПрАТ «Полтавський ГЗК», проданих ними за цим договором;
- витребував з незаконного володіння (стягнув з) компанії «Fеrrexpo AG» прості іменні акції, випущені ПрАТ «Полтавський ГЗК», номінальною вартістю 9,96 грн, на користь компанії «Trimcroft Services Limited» у кількості 28 897 580 штук (що становить 9,3218 % від загальної кількості акцій у статутному капіталі відповідача-12); на користь компанії «Calefort Developments Limited» - 37 627 180 штук (що становить 12,1378 % статутного капіталу відповідача-12); на користь компанії «Emsworth Assets Limited» - 37 627 180 штук (що становить 12,1378 % статутного капіталу відповідача-12); на користь компанії «Gilson Investments Limited» -20 443 260 штук (що становить 6,5946 % статутного капіталу відповідача-12);
- зобов`язав депозитарну установу ТОВ «Основа - цінні папери» виконати безумовні депозитарні операції щодо списання з рахунка в цінних паперах компанії «Fеrrexpo AG» вказаних пакетів простих іменних акцій ПрАТ «Полтавський ГЗК», а депозитарну установу ТОВ «Солід Дніпро» - виконати безумовні депозитарні операції зарахування цих пакетів простих іменних акцій відповідача-12 на рахунки в цінних паперах компаній «Trimcroft Services Limited», «Calefort Developments Limited», «Emsworth Assets Limited», «Gilson Investments Limited».
У решті позовних вимог суд апеляційної інстанції відмовив та здійснив розподіл судового збору за подання позивачем і третіми особами позовних заяв та апеляційних скарг.
ПрАТ «Ділові партнери» звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (далі - Касаційний господарський суд) з касаційною скаргою, в якій просило скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 12 вересня 2022 року та залишити в силі рішення Господарського суду міста Києва від 27 травня 2021 року.
Компанія «Ferrexpo AG» також звернулася до Касаційного господарського суду з касаційною скаргою, в якій заявила аналогічні вимоги. Крім того, компанія «Ferrexpo AG» у своїй касаційній скарзі просила скасувати ухвали Північного апеляційного господарського суду від 14 січня, 23 та 29 червня, 29 та 30 серпня, 08 вересня 2022 року у цій справі та постановити нові, якими визнати заяви ПрАТ «Ділові партнери» і ТОВ «Основа - цінні папери» про відвід головуючої судді Кропивної Л. В. обґрунтованими та задовольнити заяви про відвід цієї головуючої судді від розгляду справи.
Також у цій постанові Велика Палата зробила розподіл судового збору, сплаченого відповідачами 5 і 7 за подання касаційних скарг, на їх користь за рахунок позивача та третіх осіб.
3. 24 квітня 2023 року компанія «Ferrexpo AG» та ПрАТ «Полтавський ГЗК» звернулись до Великої Палати із клопотаннями про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з касаційним переглядом справи в розмірі 275 000,00 євро та 3 000 000,00 грн відповідно, стягнувши ці витрати на їх користь з компаній «Trimcroft Services Limited», «Emsworth Assets Limited», «Gilson Investmens Limited», «Calefort Developments Limited».
5. Не оспорюючи висновків Великої Палати щодо наявності підстав для зупинення провадження у цій справі за заявами компанії «Ferrexpo AG» та ПрАТ «Полтавський ГЗК» про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, однак повертаючись до підстав прийняття Великою Палатою рішення по суті позовних вимог відповідно до частини третьої статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), викладаємо окрему думку.
6. Не даватимемо оцінки змісту та доводам Великої Палати, які викладені в ухвалі від 07 лютого 2024 року, позаяк головна теза цієї окремої думки зводиться до того, що перед тим як висловлювати міркування щодо підставовості та слушності зупинення провадження за заявами компанії «Ferrexpo AG» та ПрАТ «Полтавський ГЗК» про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, варто відповісти на питання, чи були підстави для прийняття Великою Палатою рішення про направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Якщо були, то розподіл судових витрат мав здійснюватися тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі.
На наше переконання, мотиви цієї окремої думки суголосні з мотивами, які знайшли своє відображення в окремій думці на постанову Великої Палати від 19 квітня 2023 року у цій же справі та є логічними та послідовними діями. Також за короткий проміжок часу (від моменту написання окремої думки) не були встановлені якісь інші обставини чи події, які б давали підстави для того, щоб змінити свою думку на користь розсуду більшості колег.
7. Відтак, повертаючись до суті окремої думки, вважаємо за необхідне зазначити таке.
При ухваленні постанови від 19 квітня 2023 року у цій же справі перед Великою Палатою теж постало питання, чи відбувся апеляційний перегляд цієї справи в розрізі застережень щодо правомірності визначення складу суду, який розглянув справу за правилами апеляційного провадження, чи насправді є підстави вважати, що відбувся апеляційний перегляд, чи за наявності застережень щодо правомірності визначення складу суду, рішення якого переглядається, вправі касаційний суд ухвалювати своє судове рішення по суті.
Ми вважаємо, що наявні в цій справі обставини щодо порядку формування складу колегії суддів для апеляційного перегляду судового рішення давали Великій Палаті підстави для обґрунтованих сумнівів стосовно повноважності складу суду, що здійснив апеляційний перегляд. Для такого твердження ми детально проаналізували обставини, пов`язані з вирішенням відводів та самовідводів суддів під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції у цій справі, які не будемо повторювати у цій окремій думці.
8. З 09 червня 2021 року (дата визначення складу суду для розгляду апеляційних скарг) по 12 вересня 2022 року (дата ухвалення рішення по суті) у зв`язку із задоволенням заяв про відвід та самовідвід було змінено п`ять суддів-доповідачів, а заміна суддів, які входять до складу колегії і не є суддями-доповідачами, відбувалася більше десяти разів.
Надалі члени цієї колегії (судді Сітайло Л. Г., Буравльов С. І.) розглядали заяви про відвід колегії у складі головуючого судді Пономаренка Є. Ю., суддів Кропивної Л. В., Барсук М. А.; окремо заяву про відвід судді Ходаківської І. П. та судді Кропивної Л. В., яка була доповідачем та ухвалила рішення по суті.
Ми гадаємо, що Велика Палата в контексті окреслених вище обставин розгляду заяв про відводи (самовідводи) та пов`язаних із цим розглядом питань правомірності визначення складу суду не повинна була уникати дослідження та правильної оцінки цих обставин. Вона мала б погодитись, на наш погляд, з тим, що відповісти ствердно, що процедура визначення складу суду, в якій суддя (суддя-доповідач, суддя колегії складу суду), який відповідно до встановленого законом порядку спочатку був визначений для розгляду справи, але потім за наслідками розгляду заяви про відвід (самовідвід) відведений від розгляду справи, а згодом визначений для вирішення питання про відвід, але вже як суддя, який не входить до складу суду, що розглядає справу, - містить грубі вади (недоліки), які спотворили склад суду, а саме визначення судді чи складу колегії суддів, що розглянула справу в порядку апеляційного провадження.
Великій Палаті треба було б виснувати, що правила процесуального закону, передбачені частиною третьою статті 32 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), спрямовані на забезпечення неупередженого й безстороннього розгляду судом заяви про відвід; що власне участь саме стороннього судді, котрий не входить до складу суду, що розглядає справу, демонструє дотримання процедури визначення правомірного складу суду.
Відтак Велика Палата мала б зазначити, що участь судді у розгляді заяви про відвід (самовідвід) і пов`язаного із цим питання про правомірність складу суду, який перед тим був визначений автоматизованою системою як суддя, який має переглядати апеляційну скаргу по суті, але відведений від розгляду справи, об`єктивно приводить до висновку, що склад суду визначений з грубим порушенням процедури і не може визнаватися правоможним.
У зв`язку із цим теж належало б роз`яснити, що суддя, який відведений від розгляду справи і не входить до складу суду, не втрачає (або, навпаки, набуває) значеннєвих властивостей, які унеможливлюють будь-яку його участь у розгляді цієї справи як по суті, так і у вирішенні всіх процесуальних питань, пов`язаних з перебігом (рухом) розгляду цієї справи, серед них і заяв про відвід чи самовідвід судді (суддів).
Нехтування цими обставинами в питанні визначення суду, встановленого законом (судді, судді-доповідача, складу колегії суддів), повинне мати наслідком визнання такого суду неправоможним, а апеляційний перегляд судового рішення (як у цій справі) нелегітимним і, зокрема, таким, що не дозволяв касаційному суду переглядати це рішення по суті й робити правові висновки за наслідками такого перегляду.
10. На жаль, мусимо констатувати, що Велика Палата під час розгляду цієї справи, оминула увагою описані факти і належно не відреагувала на них. Мало того, більшість суддів Великої Палати слушно не відреагували на касаційні доводи сторін з цього самого приводу.
Скажімо, у касаційній скарзі компанії «Ferrexpo AG», серед іншого, містилося покликання на частину першу статті 310 ГПК України як на обов`язкову підставу для скасування оскаржуваної постанови.
Компанія «Ferrexpo AG» просила також скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції від 29 червня 2022 року, якою апеляційний суд (головуючий суддя Андрієнко В. В., судді Шапран В. В., Буравльов С. І.) відмовив у задоволенні заяви про відвід судді Кропивної Л. В.
11. Нагадаємо ще раз, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 310 ГПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду.
У нашому випадку питання щодо відводу судді-доповідача (Кропивної Л. В.) вирішувала колегія суддів, до складу якої входив суддя Буравльов С. І., який заявив самовідвід і заява якого була задоволена на підставі ухвали від 25 листопада 2021 року.
На нашу думку, судді Сітайло Л. Г., Буравльов С. І. та Поляков Б. М., після того як були відведені від розгляду цієї справи (ухвала від 25 листопада 2021 року), не могли брати участі в розгляді будь-якого питання, що стосується цієї справи, бо вже самі були відведені від її розгляду.
12. З огляду на викладене повторно наголошуємо, що за обставинами цієї справи її розгляд в апеляційній інстанції здійснював неповноважний склад суду, що по суті вказує на те, що апеляційний перегляд справи не відбувся, що мало стати безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення з направленням справи на новий апеляційний розгляд.
Судді Великої Палати Верховного Суду М. І. Гриців