ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20 лютого 2024 року Справа № 903/1266/23

Господарський суд Волинської області у складі судді Дем`як В.М., розглянувши у приміщенні Господарського суду Волинської області у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи №903/1266/23

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (04053, місто Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 40, )

третя особа яка не заявляє самостійних вимог що предмета спору на стороні позивача: Приватне акціонерне товариство "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" (03039, місто Київ, вулиця Голосіївська, будинок 17, ).

до відповідача: Державного комунального підприємства Луцьктепло (43000, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Гулака-Артемовського, будинок 20, )

про стягнення 8886, 10 грн.

Встановив: Приватне акціонерне товариство Страхова компанія ПЗУ Україна звернулося до Господарського суду Волинської області з позовом до Державного комунального підприємства Луцьктепло та просить стягнути збитки в розмірі 8886,10 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що водія транспортного засобу ЗИЛ; 6060, що належить Державному комунальному підприємству Луцьктепло визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. При цьому цивільно-правова відповідальність власника вказаного транспортного засобу на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ УАСК АСКА згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/4783414, відтак звертаючись до суду із позовом доводить, що до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія ПЗУ Україна перейшло право вимоги до відповідача, як до особи відповідальної за відшкодування заподіяних збитків.

Ухвалою суду від 20.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог що предмета спору на стороні позивача: Приватне акціонерне товариство "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" (03039, місто Київ, вулиця Голосіївська, будинок 17, ).

Ухвала суду від 20.12.2023 про відкриття провадження у справі, була надіслана електронною поштою в електронний кабінет позивача Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" та відповідно до довідки Господарського суду Волинської області була доставлена до електронного кабінету 21.12.2023.

Відповідач Державне комунальне підприємство "Луцьктепло" ухвалу суду отримав, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №748.

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог що предмета спору на стороні позивача: Приватне акціонерне товариство "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" ухвалу суду отримала, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №764.

У відповідності до п.п. 2, 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Отже, суд дійшов висновку, що позивач, відповідач та тертя особа про розгляд справи судом повідомлені належним чином.

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відсутні.

Відповідач 11.01.2024 через відділ діловодства суду подав відзив на позовну заяву за вх.№01-74/52/24 від 01.01.2024, відповідно до якого просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

29.01.2024 від позивача через відділ діловодства суду надійшла відповідь на відзив за вх.№01-75/875/24 від 29.01.2024.

05.02.2024 від відповідача Державного комунального підприємства Луцьктепло через відділ діловодства суду надійшли заперечення на відповідь на відзив за вх. №01-75/1068/24 від 05.02.2024.

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч. ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється залежності від обставин справи та з розгляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, встановив:

29 жовтня 2019 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (Страховиком) та ОСОБА_1 (Страхувальником) укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №АМ145466.

Відповідно до п. 5 договору застрахований транспортний засіб: Renault Kadjar - 2019 року випуску, реєстраційний номер - НОМЕР_1 , Vin-код - НОМЕР_2 .

Строк дії Договору з 29.10.2019 до 28.10.2020.

11.03.2020 в м. Луцьку по вул. Пушкіна, 1а, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: автомобіля Renault Kadjar - 2019 року випуску, реєстраційний номер - НОМЕР_1 , власник транспортного засобу - ОСОБА_1 та автомобіля ЗИЛ, реєстраційний номер НОМЕР_3 ., власник транспортного засобу ДКП "Луцьктепло".

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.04.2020 у справі №161/4282/20 водія ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

11 березня 2020 року ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" із заявою про настання страхового випадку по договору страхування Авто КАСКО та про пошкодження застрахованого транспортного засобу у зв`язку з дорожньо-транспортною подією, яка мала місце 11.03.2020 та є страховим випадком відповідно до умов договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №АМ145466 від 29.10.2019.

На підставі страхового акту №UA014/L01/01 від 10.04.2020, розрахунку суми страхового відшкодування до зазначеного акту, а також з врахуванням звіту №207138 від 02.01.2019р. про оцінку вартості (розміру) збитків, позивач, відповідно до платіжного доручення №42530 від 13.04.2020 із призначенням платежу: "Страх. відшкод. (за ТЗ Renault, НОМЕР_1 , страхувальник ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_4 ") здійснив потерпілій внаслідок дорожньо-транспортної пригоди стороні виплату страхового відшкодування в розмірі 19 590,84 грн.

Цивільно-правова відповідальність, як власника транспортного засобу автомобіля ЗИЛ, реєстраційний номер НОМЕР_3 , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ "УАСК "АСКА" згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/4783414.

ПрАТ "УАСК "АСКА" здійснило виплату страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 10 704,74 грн.

З метою врегулювання спірних відносин між сторонами позивачем на адресу відповідача скеровувалась письмова вимога в порядку суброгації №932/2021 вих. №12485/р від 06.12.2021 про відшкодування суми 8886,10 грн. в позасудовому порядку. Визначена вимога сторони залишилась з боку ДКП "Луцьктепло" без відповідної оплати.

У зв`язку з тим, що ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" зверталося до страховика відповідача, яке виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 10 704,74 грн., а невідшкодованою залишається різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, позивач просить стягнути із відповідача 8886,10 грн., як завдавача шкоди.

Позивач зазначає, що до нього перейшло право зворотньої вимоги (суброгації) до відповідача, як до особи, відповідальної за відшкодування заподіяної матеріальної шкоди в межах фактичних затрат, що стало підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно з ч.1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується із статтею 979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно п.3 ч.1 ст.20 Закону України "Про страхування", страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про страхування", добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Добровільне страхування у конкретного страховика не може бути обов`язковою передумовою при реалізації інших правовідносин. Види добровільного страхування, на які видається ліцензія, визначаються згідно з прийнятими страховиком правилами (умовами) страхування, зареєстрованими Уповноваженим органом.

Як слідує із матеріалів справи, 29 жовтня 2019 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (Страховиком) та ОСОБА_1 (Страхувальником) укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №АМ145466.

Строк дії Договору з 29.10.2019 до 28.10.2020.

Страхова подія настала 11.03.2020, тобто в межах дії даного страхового договору.

Судом встановлено, що Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.04.2020 у справі №161/4282/20 водія ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні ДТП.

Отже, вина водія транспортного засобу - автомобіля ЗИЛ, реєстраційний номер НОМЕР_3 , є доведеною судом обставиною.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно із статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частиною 2 статті 1192 ЦК України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з положеннями ст. 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За приписами ст. 27 Закону України Про страхування до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно зі ст. 993 ЦК України та 27 Закону України Про страхування до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією (п. 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006-15-ц).

Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Страховик виступає замість потерпілого (п. 71 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22.10.2020 у справі № 910/18279/19).

На підставі страхового акту №UA014/L01/01 від 10.04.2020, розрахунку суми страхового відшкодування до зазначеного акту, а також з врахуванням звіту №207138 від 02.01.2019р. про оцінку вартості (розміру) збитків, позивач, відповідно до платіжного доручення №42530 від 13.04.2020 здійснив потерпілій внаслідок дорожньо-транспортної пригоди стороні виплату страхового відшкодування в розмірі 19 590,84 грн.

Таким чином, внаслідок виплати страхувальнику (на рахунок станції обслуговування, яка здійснювала ремонт ТЗ) страхового відшкодування до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування потерпілій особі перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдання матеріального збитку власнику транспортного засобу у порядку суброгації.

При цьому, у разі якщо цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП перед третіми особами застрахована у певного страховика, то останній стає відповідальною особою, адже, внаслідок укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик в межах страхової суми несе відповідальність за шкоду, завдану застрахованою ним особою.

ПрАТ "УАСК "АСКА" здійснило виплату страхового відшкодування ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" в порядку регресу у розмірі 10 704,74 грн.

Отже, розмір відшкодування позивачу коштів в порядку суброгації на момент звернення з позов до суду становить 8886,10 грн.

Дослідивши матеріали справи, суд погоджується з доводами позивача викладеними у позовній заяві, щодо наявності правових підстав для відшкодування залишку фактично понесених затрат позивача за шкоду, заподіяну в ДТП саме ДКП "Луцьктепло" з огляду на те, що ОСОБА_2 є працюючим водієм у ДКП "Луцьктепло", що підтверджено Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.04.2020 у справі №161/4282/20.

Згідно ст. 27 ЗУ Про страхування до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч.1 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно ст. 1187 ч.2 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що під час вчинення ДТП, водій транспортного засобу ЗИЛ, реєстраційний номер НОМЕР_3 ., виконував трудові обов`язки, відтак на ДКП "Луцьктепло" в силу закону покладається обов`язок щодо відшкодування шкоди, завданої їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача страхового відшкодування у розмірі 8886,10 грн. є обґрунтованими, законними, підтвердженими матеріалами справи, не спростованими відповідачем та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо заяви ДКП "Луцьктепло" про застосування наслідків спливу строку позовної давності до вимог позивача, то dідповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Законом України від 15.03.2022 №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

А відтак, відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, позовна давність щодо цих вимог вважається продовженою, та не сплила на час звернення позивачем із позовною заявою до суду.

Позивач з позовною заявою звернувся до суду 13.12.2023 (відповідно до штемпеля відділення поштового зв`язку), відтак ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" не було пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Як визначає ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судові витрати, відповідно до ст.129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 75, 76-80, 129, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Державного комунального підприємства "Луцьктепло" (43000, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Гулака-Артемовського, будинок 20, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (04053, місто Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 40, ) 8886,10 грн. матеріальної шкоди в порядку суброгації та 2 684,00 грн. витрат пов`язаних зі сплатою судового збору

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Суддя В. М. Дем`як