ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2024 р. Справа№ 904/4900/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Станіка С.Р.

Гончарова С.А.

за участю секретаря судового засідання: Гончаренка О.С.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 15.02.2024 у справі №904/4900/23 (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні

матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.10.2023

у справі № 904/4900/23 (суддя Марченко О.В.)

за позовом ОСОБА_1

до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк»

про припинення протиправних дій, зобов`язання вчинити дії та стягнення 50 000 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.10.2023 відмовлено у відкритті провадження у справі № 904/4900/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про захист прав споживача. Матеріали позовної заяви повернуто ОСОБА_1 .

Постановляючи вказану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, як спір про захист прав споживачів.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить прийняти рішення по відкриттю провадження по справі № 904/4900/23 та зобов`язати Господарський суд міста Києва розглянути позовну заяву і прийняти ухвалу по її розгляду у Господарському суді міста Києва.

У обґрунтування апеляційній скарзі апелянт по про те, що оскаржувана ухвала суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів» та поняттями слів «послуга і господарська діяльність», так як банківська система також підпадає під дію вказаного закону.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.10.2023, справу № 904/4900/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Станік С.Р., Шаптала Є.Ю..

З огляду на те, що апеляційна скарга надійшла до Північного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, що у даному випадку унеможливлює розгляд поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування матеріалів даної справи у суду першої інстанції та відкладення вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, до надходження матеріалів справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 904/4900/23, а також відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи № 904/4900/23.

09.11.2023 від Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали вказаної справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2023 залишено без руху апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.10.2023 у справі № 904/4900/23 та надано десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали шляхом подачі до Північного апеляційного господарського суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та доказів надсилання копії апеляційної скарги та доданих до неї документів відповідачу.

05.12.2023 від ОСОБА_1 до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків, до якої додані докази надсилання копії апеляційної скарги та доданих до неї документів відповідачу, а також клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вищевказаної ухвали.

У період із 20.11.2023 по 08.12.2023 судді Яковлєв М.Л. та Шаптала Є.Ю. перебували у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2023 задоволено клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 11.10.2023 у справі № 904/4900/23 та поновлено апелянту вказаний строк, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.10.2023 у справі № 904/4900/23, розгляд апеляційної скарги призначено на 16.01.2024 об 11:30 год.

У зв`язку з перебуванням судді Станіка.С.Р. у відпустці розпорядженням керівника апарату суду № 09.1-08/109/24 від 15.01.2024 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 904/4900/23.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.01.2024, визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Шаптала Є.Ю., Іоннікова В.А..

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2024 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2023 у справі № 904/4900/23 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Шаптала Є.Ю., Іоннікова І.А., розгляд апеляційної скарги призначено на 15.02.2024 о 10:15 год.

У зв`язку з перебуванням судді Іоннікової І.А. у відпустці, а судді Шаптали Є.Ю. - у відрядженні розпорядженням керівника апарату суду № 09.1-08/534/24 від 12.02.2024 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 904/4900/23.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2024, визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Станік С.Р., Гончаров С.А..

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.10.2023 у справі № 904/4900/23 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Станік С.Р., Гончаров С.А..

Відповідач представників в судове засідання не направив, про причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, те, що апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, та те, що явка представників учасників судового процесу в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність представників відповідача за наявними матеріалами апеляційного провадження.

У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвалу суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», в якому просить суд:

- на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» припинити протиправні дії Банка проти споживача послуг банка за ігнорування ст. 6, ст. 10, п. 8 ст. 11, п.4 ст. 18 вказаного Закону і листів позивача з припинення таких дій:

1) відмову банку про надання споживачу обґрунтованого розрахунку заборгованості за кредитними коштами;

2) зняття з банківського рахунку позивача, без згоди останнього і без його відома, з кредитної карти під час її арешту приватним виконавцем грошових коштів у сумі 15 396,30 грн. (29.01.2021 о 14 год. 40 хв.);

2) затягування часу і небажання провести обґрунтований розрахунок для можливості закриття споживачем рахунку за кредитною картою з ціллю збільшення боргу клієнта Банка за нарахованими збільшеними відсотками комісії Банка після надіслання листа позивача по припинення послуг Банка споживачем;

- залучити кваліфікованих експертів для перевірки розрахунків Банка і для видачі остаточної рекомендації за розрахунками обох сторін для рішення суду з даного питання;

- зобов`язати Банк підписати акт взаєморозрахунків з остаточної заборгованості позивача на основі справедливого рішення експертів;

- зобов`язати Банк виплатити 50 000,00 грн. позивачу за нанесення умисної моральної шкоди своїми протиправними діями, ігнорування законних прав клієнта банку - споживача його послуг, дзвінками з колектору по десять разів у день, півтора року, позивачу і усім його родичам з різних номерів мобільних телефонів.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.09.2023 позовну заяву передано за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.10.2023 відмовлено у відкритті провадження у справі № 904/4900/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про захист прав споживача, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України, згідно з яким суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Щодо вирішення спорів, що виникають у зв`язку із застосуванням судами вказаної процесуальної норми, Великою Палатою Верховного Суду Постанова від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18 (провадження № 12-294гс18), де суди першої та другої інстанцій дійшли висновку, що спір у справі не підлягає вирішенню в господарських судах України з огляду на приписи статей 4, 20 ГПК України, оскільки відповідач є фізичною особою та на дату подання позову вже не має статусу суб`єкта підприємницької діяльності, викладено таку правову позицію:

« 4.5. Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

4.6. Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

4.7. Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

4.8. Відповідно до положень частини другої цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

4.9. За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

4.10. Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

4.11. Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

4.12. З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

4.13. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

4.14. Наведена норма підлягає застосуванню, якщо позов подано внаслідок помилкового уявлення особи про її право на звернення до господарського суду у випадках, коли предмет спору чи суб`єктний склад його учасників не охоплюється юрисдикцією господарських судів, або коли право чи інтерес не підлягають судовому захисту.»

Таким чином, для правильного вирішення апеляційної скарги слід встановити, чи наявні між учасниками справи господарські правовідносини, наявність яких є визначальною при віднесенні спору до компетенції господарських судів.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 ЦК України першої статті 24 Цивільного кодексу України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

У ст. 25 ЦК України передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. За правилами частин другої та четвертої цієї статті цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті.

Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин (ст. 26 ЦК України).

З наведених норм законодавства вбачається, що кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (ст. 42 Конституції України). Це право закріплено й у ст. 50 ЦК України, відповідно до якої право на здійснення підприємницької діяльності, не забороненої законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус «фізична особа - підприємець» сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

З матеріалів справи слідує, що позовні вимоги у цій справі ґрунтуються на умовах укладеного між позивачем та відповідачем договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, який укладений шляхом підписання позивачем заяви № 801 від 30.07.2020 та є договором приєднання, а позовні вимоги позивач ґрунтує саме на положеннях Закону України «Про захист прав споживачів».

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів (преамбула цього Закону).

Пунктами 22, 19 і 17 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Аналіз положень укладеного між сторонами договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (текст вказаного договору міститься на сайті відповідача - примітка суду) та норм законодавства, чинних на момент його укладення, дає підстави для висновку, що такий договір був укладений з позивачем, як зі споживачем у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», тобто як із фізичною особою, яка отримала відповідний кредит для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю.

Крім того, договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не містить відомостей про його господарський характер, відповідно до якого він повинен укладатися з дотриманням вимог ГК України щодо господарських договорів.

Доказів використання позивачем кредитних коштів, отриманих від відповідача на виконання спірного договору для здійснення ним підприємницької діяльності, як фізичною особою - підприємцем, матеріали справи не містять. Власне матеріали справи не місять і доказів того, що позивач має статус фізичної особи - підприємця.

Таким чином, оскільки предметом позову в цій справі є правовідносини, які виникають з договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб укладеного з фізичною особою, то такий приватноправовий спір за суб`єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Схожа правова позиція викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 у справі № 910/16713/15.

За таких обставин, суду першої інстанції в цьому випадку цілком вірно відмовив у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України, згідно з яким суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване судове рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.10.2023 у справі № 904/4900/23, отже підстав для її скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Враховуючи вимоги та доводи апеляційної скарги, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

При цьому окремо слід зауважити і на тому, що суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями при розгляді апеляційної скарги на ухвалу якою відмовлено у відкритті провадження у справі прийняти рішення по відкриттю провадження по справі та зобов`язати суд першої інстанції розглянути позовну заяву і прийняти ухвалу по її розгляду у суді першої інстанціїї.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються на апелянта.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.10.2023 у справі № 904/4900/23 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.10.2023 у справі № 904/4900/23 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 904/4900/23.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 15.02.2024.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді С.Р. Станік

С.А. Гончаров