ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2024 Справа № 917/1884/23

За позовною заявою Селянського (фермерського) господарства "Росток", вул. Лермонтова, 4, смт. Семенівка, Семенівський район, Полтавська область, 38200

до 1. Кременчуцької районної державної (військової) адміністрації, вул. Соборна, 14/23, м. Кременчук, Полтавська область, 39600

2. Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської області, вул. Київська, 51, смт. Градизьк, Кременчуцький район, Полтавська область, 39071

тертя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

про визнання недійсними розпоряджень, визнання недійсним договору оренди землі, скасування державної реєстрації, визнання права користування.

Суддя Погрібна С.В.

Секретар судового засідання Сорока Є.С.

Представники згідно протоколу судового засідання.

Суть справи. Селянське (фермерське) господарство "Росток" звернулось до суду з позовом до Кременчуцької районної державної (військової) адміністрації та Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської області, в якому просить:

- визнати недійсним (нечинним) розпорядження голови Глобинської районної державної адміністрації Полтавської області від 19.11.2007 р. № 991 «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою при передачі в оренду земельних ділянок державної власності на території Броварківської сільської ради»;

- визнати недійсним (нечинним) розпорядження Глобинської районної державної адміністрації Полтавської області від 26.05.2008 р. № 321 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для ведення фермерського господарства члену' селянського фермерського господарства «Росток» Матвійцю С.М. на території Броварківської сільської ради»;

- визнати недійсним договір оренди землі від 13.12.2011 року, укладений між Глобинською районною державною адміністрацією та ОСОБА_2 щодо земельної ділянки кадастровий номер :00:005:0099, площею 51,00 га, зареєстрований у відділі Держкомзему у Глобинському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 10.10.2012 року №05563;

- скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :00:005:0099, площею 50,9811 га;

- визнати право постійного користування за Селянським (фермерським) господарством «Росток» () на земельну ділянку площею 51,00 га, за адресою: Полтавська область, Кременчуцький район, Градизька селищна рада (територія колишньої Броваркіської сільської ради Глобинського району Полтавської області), на яку було видано Державний акт на право постійного користування землею серії III - ПА № 007526 від 26.02.1996 р., що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за N982.

Ухвалою суду від 24.10.2023 прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження; призначено підготовче засідання у справі на 21.11.2023, 11:30; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов з урахуванням вимог статті 165 ГПК України до 15 днів з дня отримання ухвали.

Від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 14857 від 20.11.2023 ), який долучений до матеріалів справи; клопотання про відкладення підготовчого засідання (вх. № 14922 від 21.11.2023).

Позивачем подано клопотання про вкладення підготовчого засідання та ознайомлення з матеріалами справи (вх. № 14900, 14899 від 20.11.2023).

21.11.2023 від представника Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської області надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх. № 14922).

Ухвалою суду від 21.11.2023 продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на 09.01.2024, 11:30.

24.11.2023 від представника позивача надійшла відповідь на відзив Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської області (вх. № 15162), яка долучена судом до матеріалів справи.

08.01.2024 від представника відповідача Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської області надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (вх. № 199), яке задоволено судом.

У зв`язку з перебуванням судді Погрібної С.В. у відпустці, судове засідання призначене на 09.01.2024 не відбулось.

Ухвалою суду від 15.01.2024 призначено наступне підготовче засідання на 23.01.2024, 11:30.

Представники позивача та відповідача Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської області в судовому засіданні 23.01.2024 повідомили про відсутність будь-яких заяв чи клопотань, про закриття підготовчого провадження не заперечували.

Ухвалою суду від 23.01.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті на 13.02.2024, 11:30.

13.02.2024 від представника відповідача 2 надійшло клопотання про проведення судового засідання без його участі (вх. № 1907).

Від відповідача 1 відзив на позовну заяву не надходив, уповноважений представник в жодне судове засідання не з`явився, будь-які клопотання в матеріалах відсутні. Всі ухвали у цій справі надсилались до електронного кабінету Кременчуцької районної державної (військової) адміністрації.

Третя особа в судові засідання не з`являлась, письмових пояснень не надавала.

Ухвала суду від 24.10.2023, що направлялась на адресу третьої особи зазначену у позові, повернулась без вручення адресату з відміткою - адресат відсутній за вказаною адресою. Ухвали суду від 21.11.2023 та від 15.01.2024 отримані ОСОБА_1 , про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення (а.с. 166, 192)

Судом було публіковано оголошення в порядку статті 122 ГПК України на офіційному вебсайті судової влади України з повідомленням учасників справи про дату, час та місце судового засідання.

Всі ухвали по даній справі були розміщені в Єдиному Державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В судовому засіданні 13.02.2024 представником позивача викладено зміст позовних вимог. Судом були з`ясовані обставини справи та досліджено всі наявні в матеріалах справи докази.

Представнику позивача надано заключне слово, який підтримав свою позицію викладену письмово та озвучену в судовому засіданні.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, суд розглядає спір за наявними матеріалами.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Встановивши всі обставини справи та дослідивши надані документальні докази, суд встановив, що на підставі рішення четвертої сесії Глобинської районної Ради народних депутатів Полтавської області двадцять другого скликання від 07 квітня 1995 «Про надання земельних ділянок для створення селянських (фермерських) господарств на території району» ОСОБА_3 голові та ОСОБА_2 члену селянського (фермерського) господарства, було надано земельну ділянку для створення селянського (фермерського) господарства по Броварській сільській Раді - 50 га із земель запасу Броварківської сільської Ради з урахуванням середньої земельної частки, для вирощування зернових культур та виробництва тваринницької продукції.

26.02.1996 ОСОБА_3 видано Державний акт на право постійного користування землею серії ІІІ ПЛ № 007526, згідно якого надано у постійне користування земельна ділянка, розташована на території Броварківської сільської Ради народних депутатів Глобинського району, площею 51,00 гектарів в межах згідно з планом. Державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №82.

22.03.1996 зареєстровано Селянське (фермерське) господарство «Росток». Членами СФГ «Росток» стали голова СФГ Беззубенкова Раїса Григорівна та чоловік ОСОБА_2 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 18 жовтня 2007 року, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням голови СФГ «Росток» № 8 від 20.11.2007, у зв`язку зі смертю засновника виведено ОСОБА_3 з членів СФГ «Росток», а обов`язки голови СФГ «Росток» покладено на чоловіка ОСОБА_3 - ОСОБА_2 .

В подальшому, розпорядженням голови Глобинської районної державної адміністрації Полтавської області № 991 від 19.11.2007 «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою при передачі в оренду земельних ділянок державної власності на території Броварківської сільської ради», надано члену СФГ «Росток» ОСОБА_2 дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж та розмірів земельних ділянок в натурі (на місцевості) та складання документів, що посвідчують право користування земельними ділянками на умовах оренди на території Броварківської сільської ради із земель державної власності наданих у користування СФГ «Росток», загальною площею 51 га, з орендною платою в межах земельного податку, терміном на 49 років, для ведення фермерського господарства.

Розпорядженням голови Глобинської районної державної адміністрації Полтавської області № 321 від 26.05.2008 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку загальною площею 51 га з них ріллі 49,90 га під будівлями, лісами та іншими угіддями 1,10 га терміном на 49 років, для ведення фермерського господарства члену СФГ «Росток» ОСОБА_2 .

13.12.2011 між Глобинською районною державною адміністрацією (Орендодавець) та ОСОБА_2 (Орендар) було укладено Договір оренди землі щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:005:0099 площею 51 га з них ріллі 49,90 га, під будівлями, лісами та іншими угіддями 1,10 га (далі Договір).

Відповідно до змісту п. 2.1. Договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 51 га з них ріллі 49,90 га, під будівлями, лісами та іншими угіддями 1,10 га, кадастровий номер :00:005:0099.

Згідно п. 3.1. Договір укладено на 49 років (п. 3.1. Договору).

У відповідності до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №2828 від 17.08.2023, виданого приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Веселовським А.Г., Кухаренко Л.С. успадкувала після смерті ОСОБА_2 права та обов`язки засновника СФГ «Росток» (), які встановлені чинним законодавством України та статутом СФГ «Росток».

У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом №2654 від 03.10.2022, виданого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Веселовським А.Г., ОСОБА_1 успадкувала після смерті ОСОБА_2 право на оренду земельної ділянки площею 50,9811 га (площа уточнена з 51,00 га), кадастровий номер :00:005:0099, що належало спадкодавцю на підставі договору оренди землі від 13.12.2011 року, зареєстрованого в відділі Держкомзему у Глобинському районі Полтавської області 10.10.2012 року за №05563.

17.08.2023 між ОСОБА_1 (Продавець) та ОСОБА_4 (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу частки у складеному капіталі СФГ «Росток».

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_4 є засновником та керівником СФГ «Росток».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що земельна ділянка з кадастровим номером :00:005:0099, що була передана в оренду ОСОБА_2 є тією самою ділянкою, яка надана у постійне користування ОСОБА_3 для ведення селянського (фермерського) господарства згідно Державного акту на право постійного користування землею серії ІІІ ПЛ № 007526 від 26.02.1996.

Так позивач повідомляє, що за його заявою ТОВ «Компанія Терра-Макс» розробило технічну документацію №12411-т із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) Селянського (фермерського) господарства «Росток», площею 50,9811 га, для ведення селянського (фермерського) господарства на території Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської області на підставі Державного акту на право постійного користування землею ІІІ-ПЛ №007526, зареєстрованого за № 82, виданого 26.02.1996. Однак рішенням про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру №РВ-023 від 04.09.2023 відмовлено у внесенні відповідних відомостей до Державного земельного кадастру через перетин земельних ділянок: з земельною ділянкою з кадастровим номером :00:005:0099 (площа співпадає на 100%).

Ураховуючи те, що з моменту реєстрації СФГ "Росток" право постійного користування спірною земельною ділянкою перейшло від засновника до СФГ "Росток", СФГ "Росток" має право постійного користування земельною ділянкою площею 51 га на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії ІІІ ПЛ № 007526 виданого 26.02.1996, яке не було припинено, чи скасовано.

Тому, позивач просить визнати недійсними (нечинними) розпорядження голови Глобинської районної державної адміністрації Полтавської області від 19.11.2007 № 991 «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою при передачі в оренду земельних ділянок державної власності на території Броварківської сільської ради» та розпорядження голови Глобинської районної державної адміністрації Полтавської області від 26.05.2008 № 321 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для ведення фермерського господарства члену селянського фермерського господарства «Росток» ОСОБА_2 на території Броварківської сільської ради», визнати недійним договір оренди землі від 13.12.2011, скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :00:005:0099, площею 50,9811 га., та визнати право постійного користування за Селянським (фермерським) господарством «Росток» () на земельну ділянку площею 51,00 га.

Відповідач 2 Градизька селищна рада Кременчуцького району Полтавської області у своєму відзиві вказує, що позивач був обізнаний про оскаржуваний наразі договір оренди землі від 13.12.2011з моменту укладення ОСОБА_2 . Відтак, відповідач 2 наполягає, що на підставі статті 267 ЦПК України, суд має відмовити у задоволенні позову у зв`язку із пропущенням строку позовної давності.

Позивач у відповіді на відзив заперечив проти аргументів відповідача 2 та вказав, що ОСОБА_2 уклав договір від 13.12.2011 як фізична особа. На момент укладення договору оренди землі від 13.11.2011, чинне законодавство не містило обов`язку для СФГ «Росток» здійснювати встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на підставі Державного акту на право постійного користування землею ІІІ-ПЛ №007526, зареєстрованого за №82, виданого 26.02.1996 та обов`язку реєструвати своє право постійного користування на землю у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Новий засновник СФГ «Росток» ОСОБА_4 здійснює заходи щодо аудиту та перевірки всіх земель СФГ «Росток». Про фактичне повне накладення земельної ділянки 51,00 га, яка належить СФГ «Росток» на підставі Державного акту на право постійного користування землею ІІІ-ПЛ №007526, зареєстрованого за №82, виданого 26.02.1996 із земельною ділянкою з кадастровим номером :00:005:0099 позивачу стало відомо у вересні 2023 року внаслідок розробки технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) СФГ «Росток та отримання відмови у внесені відомостей щодо земельної ділянки до Державного земельного кадастру. Також просить визнати поважними причини пропуску позовної давності, якщо суд дійде висновку щодо спливу строку позовної давності для звернення СФГ «Росток» до суду з вказаним позовом.

Відповідач 1 Кременчуцька районна державна (військова) адміністрація своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористалась, будь-яких пояснень по суті суду не надала.

Третя особа ОСОБА_1 також не надала письмових пояснень, будь-які заяви та клопотання з боку третьої особи відсутні.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За приписами частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 20 Господарського кодексу України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Згідно зі статтею 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Правовідносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням селянських (фермерських) господарств регулюються, Земельним Кодексом України у відповідних редакціях (1990 та 2001 років), Законом України "Про селянське (фермерське) господарство", Законом України "Про фермерське господарство" та іншими нормативно - правовими актами України.

Статтею 51 Земельного кодексу України 1990 року (в редакції, чинній на час створення СФГ «Росток») визначався порядок надання земель для ведення селянського (фермерського) господарства. Громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи й тих, хто переїздить з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у власність або користування подають до сільської, селищної, міської, районної Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, яку підписує голова створюваного селянського (фермерського) господарства. У заяві зазначаються: бажані розмір і місце розташування ділянки, кількість членів селянського (фермерського) господарства, повідомляється про їх досвід роботи в сільському господарстві і наявність кваліфікації або спеціальної підготовки. Можливі також інші обгрунтування щодо виділення земельної ділянки.

Відповідно до положень статті 7 Земельного кодексу України 1990 року (в редакції, чинній на час створення СФГ «Росток») користування землею може бути постійним або тимчасовим. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.

Згідно із частиною першою статті 23 Земельного кодексу України 1990 року (в редакції, чинній на час створення СФГ «Росток») право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Враховуючи вищезазначене, на момент надання земельної ділянки ОСОБА_3 , земельна ділянка на праві постійного землекористування для ведення СФГ надавалась не як громадянину України, а як спеціальному суб`єктові - голові створюваного селянського (фермерського) господарства (такий висновок викладений у постанові Великої палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 922/989/18).

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» (в редакції, чинній на час створення СФГ «Росток») визначено, що селянське (фермерське) господарство (далі - СФГ) є формою підприємництва громадян України, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією.

Згідно частини 2 статті 2 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» (в редакції, чинній на час створення СФГ «Росток») членами селянського (фермерського) господарства можуть бути подружжя, їх батьки, діти, які досягли 16-річного віку, та інші родичі, які об`єдналися для роботи в цьому господарстві. Членами селянського (фермерського) господарства не можуть бути особи, в тому числі родичі, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом, угодою). Селянське (фермерське) господарство може бути створено однією особою.

На ім`я голови селянського (фермерського) господарства видається відповідно Державний акт на право приватної власності на землю, Державний акт на право постійного користування землею. З ним укладається договір на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди. Складаються також інші документи відповідно до законодавства України (ч. 5 ст. 2 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство»).

Статтею 9 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» (в редакції, чинній на час створення СФГ «Росток») було передбачено, що після відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування або укладання договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набуває статусу юридичної особи, одержує печатку із своїм найменуванням і адресою, відкриває розрахунковий та інші рахунки в установах банку і вступає у відносини з підприємствами, установами та організаціями, визнається державними органами та органами місцевого самоврядування як самостійний товаровиробник при плануванні економічного і соціального розвитку регіону.

Тобто, на момент створення СФГ «Росток» чинним законодавством, було передбачено одержання земельної ділянки як обов`язкової умови для набуття правосуб`єктності СФГ як юридичної особи. Водночас, одержання громадянином державного акту, яким посвідчувалося право на земельну ділянку для ведення СФГ, зобов`язувало таку фізичну особу в подальшому подати необхідні документи до відповідної місцевої ради для державної реєстрації СФГ. Тобто, закон не передбачав права громадянина використовувати земельну ділянку надану йому в користування для ведення СФГ без створення такого СФГ.

19.06.2003 прийнято новий Закон України "Про фермерське господарство" яким Закон України "Про селянське (фермерське) господарство" № 2009-ХІІ визнано таким, що втратив чинність.

У статті 1 Закону «Про фермерське господарство» вказано, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою (ст. 8 Закону «Про фермерське господарство»).

Отже, й на сьогодні можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) такій фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства.

Згідно із частиною 1 статті 92 ЗК України (у редакції від 2007 року на момент смерті голови СФГ Беззубенкової Р.Г.) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; б) громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації.

З наведеного вбачається, що на момент смерті ОСОБА_3 право громадян та приватних юридичних осіб на використання земельних ділянок на підставі права постійного користування законодавством не передбачено.

Пунктом 6 розділу X Перехідніх положень Земельного кодексу України (у редакції на момент смерті голови СФГ Беззубенкової Р.Г.), який діяв з 01.01.2002 року (момент набрання чинності названим Земельним кодексом України), яким було встановлено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Проте Конституційний Суд України Рішенням N 5-рп/2005 від 22 вересня 2005 року визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення пункту 6 розділу X Перехідні положення Земельного кодексу України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення.

Таким чином, громадяни та юридичні особи, які до 01 січня 2002 року отримали у постійне користування земельні ділянки, правомочні використовувати отримані раніше земельні ділянки на підставі цього правового титулу без обов`язкового переоформлення права постійного користування на право власності на землю чи на право оренди землі.

Велика постанова Верховного Суду від 23.06.2020 по справі № 922/989/18 зробила висновок, що з моменту створення селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) до фермерського господарства переходять правомочності володіння і користування та юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки його засновника.

У разі смерті громадянина - засновника селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) право постійного користування земельною ділянкою, наданою для ведення фермерського господарства його засновнику, не припиняється зі смертю цієї особи, а зберігається за фермерським господарством до якого воно перейшло після створення фермерського господарства. Звідси право постійного користування земельною ділянкою саме через перехід його до селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) не входить до складу спадщини. Спадкувати можна права померлого засновника (члена) щодо селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства), а не земельну ділянку, яка перебуває в користуванні такого господарства.

У п. 7.27 постанови від 05.11.2019 року у справі № 906/392/18 (провадження № 12-57гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених у статті 141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним.

Так, статтею 141 Земельного кодексу України від 25.10.2001 (у редакції на момент смерті голови СФГ Беззубенкової Р.Г.) передбачено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати.

З викладеного вбачається, що підставою припинення права постійного користування земельною ділянкою, наданою громадянину для ведення фермерського господарства є припинення діяльності такої юридичної особи як селянське (фермерське) господарство (фермерське господарство). У земельному законодавстві (яке діяло з 01 січня 2002 року й до сьогодні) така підстава припинення права постійного користування фермерським господарством земельною ділянкою свого засновника як смерть громадянина - засновника СФГ відсутня.

Адже правове становище СФГ як юридичної особи та суб`єкта господарювання, в тому числі його майнова основа, повинні залишатися стабільними незалежно від припинення участі в його діяльності засновника такого господарства як в силу об`єктивних причин (смерті, хвороби тощо), так і на підставі вільного волевиявлення при виході зі складу фермерського господарства.

Таким чином, одержання громадянином - засновником правовстановлюючого документа на право власності чи користування земельною ділянкою для ведення СФГ є необхідною передумовою державної реєстрації та набуття СФГ правосуб`єктності як юридичної особи.

Підставою припинення права користування земельною ділянкою, яка була отримана громадянином для ведення СФГ і подальшої державної реєстрації СФГ як юридичної особи, виступає припинення діяльності відповідного фермерського господарства.

Звідси у разі смерті громадянина - засновника СФГ відповідні правомочності та юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки, яка була надана засновнику саме для ведення фермерського господарства, зберігаються за цією юридичною особою до часу припинення діяльності фермерського господарства у встановленому порядку.

Як встановлено судом вище, право постійного користування земельною ділянкою площею 51,00 гектарів в межах згідно з планом призначеної для ведення селянського (фермерського) господарства, на території Броварківської сільської Ради народних депутатів Глобинського району, яка була надана засновнику СФГ «Росток» громадянці ОСОБА_5 посвідчено Державним актом на право постійного користування землею серії ІІІ ПЛ № 007526 від 26.02.1996, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №82

Після отримання громадянкою ОСОБА_5 - засновником Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації, нею засновано СФГ «Росток», яке зареєстроване як юридична особа.

Тобто у правовідносинах користування спірною земельною ділянкою з дня державної реєстрації СФГ воно набуло права та обов`язки землекористувача (близький за змістом правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 348/992/16-ц (провадження № 14-5цс18), від 13 червня 2018 року у справі № 474/100/16-ц (провадження № 14-161цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 704/26/17-ц (провадження № 14-495цс18), від 13 лютого 2019 року у справі №666/1188/16-ц (провадження № 14-629цс18) та від 23.06.2020 року № 922/989/18.

З огляду на викладене, відповідно до законодавства України постійним користувачем земельної ділянки загальною площею 51,00 га право користування на яку оформлено Державним актом на право постійного користування землею серії ІІІ ПЛ № 007526 від 26.02.1996, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №82, на сьогодні є Селянське (фермерське) господарство «Росток».

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів припинення права постійного користування СФГ «Росток» з визначених законом підстав. В той же час, стаття 141 Земельного кодексу України від 25.10.2001 не передбачала припинення права постійного користування земельною ділянкою внаслідок смерті особи, тому право постійного користування (на підставі відповідного державного акта) земельною ділянкою не припиняється зі смертю особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки.

У пункті 2.8 постанови Пленуму ВГСУ від 17.05.2011 № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» вказано, що дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою після державної реєстрації такого право поза межами підстав, визначених у статті 141 Земельного кодексу України, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою. Господарські суди повинні мати на увазі, що відповідно до частини другої статті 149 Земельного кодексу України вилучення земельних ділянок здійснюється за згодою землекористувачів у випадках, передбачених законом, на компенсаційних засадах з визначенням повноважень органів які здійснюють таке вилучення, та обмежень, встановлених статтею 151 Земельного кодексу України.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною 1 статті 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України, з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї, з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини, зі створенням передумов для зменшення заяв до Європейського суду з прав людини проти України регулюється Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", яка кореспондується зі статтею 11 Господарського процесуального кодексу України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Згідно з частиною 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.97 № 475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до другого речення частини 1 статті 1 Першого Протоколу до Конвенції держава може втручатися в права суб`єктів власності і позбавити їх майна в розумінні Протоколу, але таке втручання не може суперечити інтересам суспільства і здійснюється лише на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Будь-яке втручання держави у власність має відповідати вимозі про наявність законної мети - інтересів суспільства.

Концепція "майна", в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції, має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися "правом власності", а відтак і "майном".

Отже, право користування земельною ділянкою також є майном в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції, мирне володіння яким гарантується статтями 1, 8, 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 02.11.2004 у справі "Трегубенко проти України" вказано, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний inter alia, "інтерес суспільства" та "умови, передбачені законом". Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначай суд, "справедливий баланс" має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе "індивідуальний і надмірний тягар".

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, майнове право особи, зокрема, право користування земельною ділянкою, може бути припинено лише у разі, якщо цього потребують загальні інтереси суспільства.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та доведення позивачем наявності право постійного користування за Селянським (фермерським) господарством «Росток на земельну ділянку площею 51,00 га, за адресою: Полтавська область, Кременчуцький район, Градизька селищна рада (територія колишньої Броваркіської сільської ради Глобинського району Полтавської області), на яку було видано Державний акт на право постійного користування землею серії ІІІ ПЛ № 007526 від 26.02.1996, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №82.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно з ч. 2 пунктів «в», «г» ч. 3 статті 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Частиною 1 статті 155 Земельного кодексу України встановлено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Листом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 27.07.2023 вих. № 29-16-0.165-3649/15-23 від 27.07.2023 підтверджено, що земельна ділянка, яка надана у постійне користування ОСОБА_3 для ведення селянського (фермерського) господарства на підставі Державного акта на право постійного користування землею серії ІІІ ПЛ № 007526 від 26.02.1996 перебуває в оренді (кадастровий номер :00:005:0099) на підставі договору оренди, укладеного з гр. ОСОБА_2 та Глобинською РДА.

13.12.2011 укладено договір оренди землі між Глобинською РДА та ОСОБА_2 щодо земельної ділянки, загальною площею 51,00 га, кадастровий номер :00:005:0099, на підставі розпорядження голови Глобинської районної державної адміністрації № 321 від 26.05.2010. Договір зареєстрований у відділі Держкомзему у Глобинському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 10.10.2012 за №005563.

В матеріалах справи міститься копія технічної документації №12411-т із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) Селянського (фермерського) господарства «Росток», загальною площею 50,9811 га, для ведення селянського (фермерського) господарства на території Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської області на підставі Державного акту на право постійного користування землею ІІІ-ПЛ № 007526, зареєстрованого за № 82, виданого 26.02.1996, що розроблена ТОВ «Компанія Терра-Макс» на замовлення СФГ «Росток». Рішенням про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру №РВ-023 від 04.09.2023 відмовлено у внесенні відповідних відомостей до Державного земельного кадастру через перетин ділянок з земельною ділянкою з кадастровим номером :00:005:0099 (площа співпадає на 100%).

Отже, позивачем належним чином підтверджено повну накладку земельної ділянки, що перебуває у постійному користуванні СФГ «Росток» із земельною ділянкою з кадастровим номером :00:005:0099, право оренди на яку наразі зареєстровано за громадянкою ОСОБА_1 , що вбачається з відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідачами не було надано доказів на спростування вищезазначених обставин.

Відтак, суд дійшов висновку, що розпорядження голови Глобинської районної державної адміністрації Полтавської області від 19.11.2007 № 991 «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою при передачі в оренду земельних ділянок державної власності на території Броварківської сільської ради» та розпорядження Глобинської районної державної адміністрації Полтавської області від 26.05.2008 № 321 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для ведення фермерського господарства члену селянського фермерського господарства «Росток» Матвійцю С.М. на території Броварківської сільської ради» порушують права позивача та є недійсними (нечинними).

Згідно частини 5 статті 116 Земельного кодексу України ( в редакції на момент укладення договору оренди землі), надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина 1 статті 215 ЦК України).

За таких обставин, договір оренди землі від 13.12.2011 року, укладений між Глобинською районною державною адміністрацією та ОСОБА_2 щодо земельної ділянки кадастровий номер :00:005:0099, на підставі розпорядження Глобинської районної державної адміністрації Полтавської області від 26.05.2008 № 321, яке визнане судом недійсним (нечинним), порушує права позивача і підлягає визнанню недійсним в судовому порядку.

Згідно з частиною 10 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі:

- поділу чи об`єднання земельних ділянок;

- якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника;

- ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

Відтак, підлягає також задоволенню вимога щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки кадастровий номер :00:005:0099, оскільки це відновить право позивача сформувати земельну ділянку в координатах, межах та конфігурації земельної ділянки площею 50,8911 га, з цільовим призначенням: для ведення фермерського господарства згідно Державного акту на право постійного користування землею серії ІІІ ПЛ № 007526 від 26.02.1996 року на підставі технічної документації №12411-т із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) Селянського (фермерського) господарства «Росток» та зареєструвати у встановленому законом порядку право постійного користування.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.

Щодо заяви відповідача 2 про застосування позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовну давність визначено, як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 1 статті 252 Цивільного кодексу України встановлено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (рішення у справі відкрите акціонерне товариство «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» за заявою №14902/04, рішення у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства за заявами №№ 22083/93, 22095/93).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Суд вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності, з огляду на таке.

22.08.2023 СФГ «Росток» звернулося до ТОВ «Компанія Терра-Макс» з заявою про виконання робіт по розробці технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення селянського (фермерського) господарства на території Градизької селищної (Броварківської сільської) ради Кременчуцького району Полтавської області.

ТОВ «Компанія Терра-Макс» розробило Технічну документацію №12411-т із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) Селянського (фермерського) господарства «Росток», площею 50,9811 га, для ведення селянського (фермерського) господарства на території Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської області на підставі Державного акту на право постійного користування землею ІІІ-ПЛ №007526, зареєстрованого за №82, виданого 26.02.1996.

Рішенням про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру №РВ-023 від 04.09.2023 було відмовлено у внесенні відповідних відомостей до Державного земельного кадастру через перетин земельних ділянок: з земельною ділянкою з кадастровим номером :00:005:0099 (площа співпадає на 100%). Тобто 04.09.2023 позивачем було встановлено фактичне повне накладення земельної ділянки 51,00 га, яка належить СФГ «Росток» на підставі Державного акту на право постійного користування землею ІІІ-ПЛ № 007526, зареєстрованого за № 82, виданого 26.02.1996 року із земельною ділянкою з кадастровим номером :00:005:0099.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що саме з 04.09.2023 необхідно відраховувати строк позовної давності до вимог позивача, оскільки з даного моменту позивач дізнався про заперечення (порушення) його права відповідачами.

До суду з цим позовом позивач звернувся 17.10.2023. Отже, в межах трирічного строку позовної давності.

Твердження відповідача 2 про те, що позивач міг та повинен був довідатися про порушення свого права ще під час укладення договору оренди громадянином ОСОБА_2 від 13.12.2011, суд відхиляє, оскільки з моменту реєстрації СФГ «Росток» право постійного користування земельною ділянкою переходить від засновника до СФГ «Росток». СФГ «Росток» не є стороною спірного договору оренди землі від 13.12.2011, позивачу не могло бути відомо про факт накладення земельних ділянок.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідачів.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 129, 232-233, 237-238 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати недійсним (нечинним) розпорядження голови Глобинської районної державної адміністрації Полтавської області від 19.11.2007 № 991 «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою при передачі в оренду земельних ділянок державної власності на території Броварківської сільської ради».

3. Визнати недійсним (нечинним) розпорядження Глобинської районної державної адміністрації Полтавської області від 26.05.2008 № 321 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для ведення фермерського господарства члену селянського фермерського господарства «Росток» Матвійцю С.М. на території Броварківської сільської ради».

4. Визнати недійсним договір оренди землі від 13.12.2011 року, укладений між Глобинською районною державною адміністрацією та ОСОБА_2 щодо земельної ділянки кадастровий номер :00:005:0099, площею 51,00 га, зареєстрований у відділі Держкомзему у Глобинському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 10.10.2012 №05563.

5. Скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :00:005:0099, площею 50,9811 га.

6. Визнати право постійного користування за Селянським (фермерським) господарством «Росток» () на земельну ділянку площею 51,00 га, за адресою: Полтавська область, Кременчуцький район, Градизька селищна рада (територія колишньої Броваркіської сільської ради Глобинського району Полтавської області), на яку було видано Державний акт на право постійного користування землею серії III - ПА № 007526 від 26.02.1996, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №82.

7. Стягнути з Кременчуцької районної державної (військової) адміністрації (вул. Соборна, 14/23, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, ) на користь Селянського (фермерського) господарства "Росток" (вул. Лермонтова, 4, смт. Семенівка, Семенівський район, Полтавська область, 38200, ) 6 710,00 грн витрат по сплаті судового збору.

8. Стягнути з Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської області, вул. Київська, 51, смт. Градизьк, Кременчуцький район, Полтавська область, 39071, ) на користь Селянського (фермерського) господарства "Росток" (вул. Лермонтова, 4, смт. Семенівка, Семенівський район, Полтавська область, 38200, ) 6 710,00 грн витрат по сплаті судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено 21.02.2024.

Суддя Погрібна С.В.