ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2024 р. Справа№ 910/1212/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Польчен А.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 15.01.2024

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Полтаваобленерго"

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.07.2019 (повний текст складено 16.07.2019)

у справі №910/1212/19 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго"

до Антимонопольного комітету України

про визнання рішення недійсним у частині, -

В судовому засіданні 15.01.2024 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.07.2019 по справі №910/1212/19 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення повністю та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Короткий зміст позовних вимог

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" до Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 21.11.2018 № 29-р/тк в частині п. 3 щодо накладення на позивача штрафу в розмірі 30 100 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані незаконністю та необґрунтованістю оскаржуваного рішення.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.07.2019 по справі №910/1212/19 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення прийняте з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права та під час розгляду відповідачем справи було всебічно, повно і об`єктивно розглянуто її обставини, а відтак - в суду відсутні передбачені ст. 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" підстави для визнання оспорюваного рішення недійсним в ч. 3 щодо накладення на позивача штрафу в розмірі 30100000,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Позивач не погоджується з рішенням Господарського суду міста Києва від 04.07.2019 по справі №910/1212/19, вважає, що судом першої інстанції не з`ясовано обставини справи, необхідні для винесення обґрунтованого та законного рішення, не досліджені всі докази, надані сторонами та не вірно застосовані норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з огляду на наступне:

- судом першої інстанції не було прийнято до уваги п.8 роз`яснень Антимонопольного комітету України №39-рр від 09.08.2016 «Щодо застосування положень частин 2, 5 та 6 статті 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції», ч.1, 2 ст.21 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» під час надання оцінки визначенню розрахункового базового розміру штрафу та безпідставно прийнято за базу для нарахування штрафної санкції по даній справі загальний сукупний дохід позивача, який становить більш як 6,6 млрд.грн. за 2017 рік, і який включає в себе всі інші доходи товариства по видам діяльності, які жодним чином не пов`язані з перевіркою АТ "Полтаваобленерго", за наслідками якої застосовані спірні штрафні санкції;

- судом першої інстанції не враховано суттєвих обставин, які індивідуалізують міру юридичної відповідальності особи за вчинене правопорушення, зокрема, відсутності будь-яких тяжких чи обтяжуючих обставин вчиненого правопорушення, що в свою чергу має бути обов`язково враховано при визначенні розміру застосованих до позивача штрафних санкцій, виходячи із базового розміру штрафу, розрахованого на базі сукупного доходу АТ "Полтаваобленерго" від реалізації продукції (наданих послуг), безпосередньо пов`язаного із порушенням, тобто від наданих на користь енергопостачальників за нерегульованим тарифом послуг з передачі електроенергії місцевими (локальними) електромережами.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача заперечує проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, зазначає, що при визначенні розміру штрафу комітетом застосовані положення Рекомендаційних роз`яснень №39-рр від 09.08.2016 «Щодо застосування положень частини другої, п`ятої та шостої статті 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції», ч.1, 2 ст.21 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції», які визначають підходи Антимонопольного комітету України, які рекомендується застосовувати його органам при визначенні розміру штрафів за порушення законодавства про захист економічної конкуренції з метою забезпечення правової визначеності та передбачуваності застосування положень зазначених Законів; вказує, що уживаючи формулювання «до 10 відсотків», Закон залишає визначення точного розміру штрафу за органами комітету залежно від обставин кожної конкретної справи, такі повноваження за своєю природою належать до дискреційних, які реалізуються органами комітету з певною свободою розсуду; зауважує, що чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) ПАТ "Полтаваобленерго" за 2017 рік відповідно до Звіту про фінансові результати (Звіту про сукупний дохід) становить ,00 грн., максимально можливий і допустимий за законом штраф становить 669310200,00 грн., тоді як фактично накладений комітетом штраф становить 30100000,00 грн., що складає 0,45% від розміру доходу (виручки) за останній звітній рік, що передував року, в якому накладено штраф.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.08.2019 по справі №910/1212/19 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/1212/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 04 липня 2019 року; повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 04 липня 2019 року у справі № 910/1212/19, відбудеться 03.09.2019.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.07.2019 апеляційна скарга АТ "Полтаваобленерго" у судовій справі № 910/1212/19 передана на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - ОСОБА_1, судді - Агрикова О.В., Хрипун О.О.

Розгляд справи неодноразово відкладався з об`єктивних обставин, склад колегії змінювався.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2020 по справі №910/1212/19 призначено судову економічну експертизу та зупинено апеляційне провадження у справі.

23.08.2023 до суду надійшов висновок експерта від 17.07.2020 №9578/20-71 за результатами проведення судово-економічної експертизи у справі №910/1212/19.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 24.08.2023, у зв`язку з рішенням Вищої ради правосуддя від 13.07.2023 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Північного апеляційного господарського суду у відставку, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.09.2023 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.07.2019 року у справі №910/1212/19 прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі; поновлено апеляційне провадження у справі №910/1212/19; розгляд справи №910/1212/19 призначено на 16.10.2023.

Розгляд справи неодноразово відкладався з об`єктивних обставин.

Під час апеляційного провадження від представника позивача надійшли пояснення №10-74/14183 від 13.09.2019, №10-74/19946 від 20.12.2019, №10-71/3249 від 20.02.2020, б/н від 17.11.2023, клопотання б/н від 01.10.2019 про витребування у відповідача розрахунку штрафу, клопотання №10-72/20142 від 23.12.2019 про виклик експерта, клопотання №10-71/1245 від 22.01.2020 про зміну найменування позивача, клопотання №10-71/3349 від 21.02.2020 про призначення судової економічної експертизи, додаткові пояснення б/н від 13.10.2023, клопотання б/н від 13.10.2023 про поновлення строку та витребування доказів, клопотання б/н від 13.10.2023 про зміну назви позивача, додаткові пояснення б/н від 13.10.2023, б/н від 18.11.2023, заява б/н від 17.11.2023 про поновлення строку та прийняття до розгляду висновку експерта в галузі права, клопотання б/н від 17.11.2023 про поновлення строку та витребування доказів, додаткові пояснення б/н від 16.12.2023.

Під час апеляційного провадження від представника відповідача отримано пояснення №300-20.3102-16199 від 09.12.2019, №300-20.3/02-5506 від 13.10.2023, №300-20.3/02-5675 від 27.10.2023, заперечення №300-20.3/02-3713 від 13.03.2020 на клопотання АТ "Полтаваобленерго" про призначення судової економічної експертизи, заперечення №300-20.3/02-5674 від 27.10.2023, №300-20.3/02-6344 від 13.12.2023.

У судових засіданнях представники позивача клопотання б/н від 13.10.2023, б/н від 17.11.2023 про поновлення строку та витребування доказів, не підтримували.

Одночасно колегією суддів враховано зміну найменування Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" на Акціонерне товариство "Полтаваобленерго".

Явка представників сторін

В судовому засіданні апеляційної інстанції 15.01.2024 представники позивача підтримали доводи, викладені у додаткових поясненнях б/н від 13.10.2023, а саме:

- суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, а саме ст.ст.52, 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та п.8 рекомендаційних роз`яснень Антимонопольного комітету України №39-рр від 09.08.2016 «Щодо застосування положень частин 2, 5 та 6 статті 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції», ч.1, 2 ст.21 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції», що призвело до ухвалення по справі незаконного та не обґрунтованого судового рішення та безпідставної відмови у задоволенні позовних вимог;

- під час визначення розрахункового базового розміру штрафу повинен братися до уваги розмір доходу (виручки) продавця від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), пов`язаного з порушенням;

- відповідач не має право вибірково застосовувати відповідні рекомендаційні роз`яснення №39-рр, а саме в одній частині оскаржуваного рішення він їх застосовує, а в іншій не застосовує, посилаючись на їх рекомендаційний характер, це порушує принцип належного державного регулювання;

- вважає незаконним визначення відповідачем розміру застосованої штрафної санкції, виходячи із загального отриманого підприємством сукупного доходу за 2017 рік у сумі 6693102,00 грн., який включає в тому числі доходи, отримані суб`єктом природної монополії від інших видів поточної господарської діяльності, не пов`язаної із встановленим АМК України порушенням, види діяльності не досліджувались в оскаржуваному рішенні, так як відповідач встановлює в АТ "Полтаваобленерго" лише двох ринків ліцензійної діяльності: з передачі електричної діяльності та постачання електричної діяльності;

- відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення не було надано належної оцінки обставинам вчинення порушень з боку АТ "Полтаваобленерго", наслідком якого останнього було притягнуто до відповідальності;

- в оскаржуваному рішенні відповідачем не встановлено жодних тяжких чи обтяжуючих обставин вчиненого правопорушення, що має бути враховано при визначенні розміру застосованих до підприємства штрафних санкцій, виходячи з базового розміру штрафу, а також не встановлено жодного факту завдання прямої майнової шкоди інтересам як заявників по справі, так і іншим споживачам спірних послуг;

- звернуто увагу на висновки Верховного Суду у справах №910/17891/19, №910/23000/17, №910/14949/18;

- зауважено, що позивач є об`єктом критичної інфраструктури, вживає заходів для відновлення пошкодженої та знищеної внаслідок масованих ракетних ударів та авіа ударів енергетичної інфраструктури не лише в Полтавській області, а й в сусідніх та південних областях України, тому несе значні додаткові витрати та зазнає значних збитків;

- оскаржуване рішення просили скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні 15.01.2024 представник відповідача заперечив доводи позивача з підстав, викладених у поясненнях №300-20.3/02-5675 від 27.10.2023, а саме:

- п.8 Рекомендаційних роз`яснень Комітету, на які посилається апелянт, має рекомендаційний характер;

- Комітетом було враховано суттєві обставини, які індивідуалізують міру юридичної відповідальності за вчинене позивачем правопорушення, а доводи АТ "Полтаваобленерго" є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності;

- під час визначення розміру штрафу за порушення законодавства про захист економічної конкуренції не передбачається врахування такої обставини, як відсутність дійсної прямої майнової шкоди правам та інтересам як заявників по справі, так і іншим споживачам;

- обґрунтування позиції апелянта в частині незаконності оскаржуваного рішення комітету в цілому є зміною підстав позову, що суперечить вимогам ст.46, ст.269 ГПК України, враховуючи, що заяв про зміну предмету чи підстав позову до суду першої інстанції позивачем не подавалось;

- посилання апелянта на позицію Верховного Суду у справі №910/17891/19 є безпідставним та необґрунтованим, оскільки апелянт помилково ототожнює рекомендації Комітету №31-рк від 11.11.2014 щодо вжиття заходів стосовно проведення відносин із реалізації тютюнових виробів у відповідність із вимогами законодавства про захист економічної конкуренції надані ТОВ «ТК «Мегаполіс Україна» та групі компаній та Рекомендаційні роз`яснення Комітету №39-рр від 09.08.2016;

- Комітет жодним чином ні нівелює та не заперечує факту завдання масових ракетних ударів по енергетичній інфраструктурі України, проте апелянт не зазначає, яким чином наведені ним твердження щодо належності останнього до об`єктів критичної інфраструктури та інші пов`язані з цим обставини вказують на наявність підстав для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Комітету;

- висновок експерта не спростовує законності визначення розміру штрафу, накладеного п.3 рішення №29-р/тк,

- прийняте у справі рішення суду відповідач просив залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

Тимчасовою адміністративною колегією Антимонопольного комітету України (далі-Комітет) 21.11.2018 винесено рішення № 29-р/тк, яком визнано ПАТ «Полтаваобленерго» таким, що займало монопольне становище на ринку передачі електроенергії місцевими (локальними) електричними мережами в територіальних межах Полтавської області з 01.01.2017 по 21.11.2018; визнано дії ПАТ «Полтаваобленерго», які полягали у створенні постачальникам електричної енергії за нерегульованим тарифом перешкод доступу на ринок постачання електроенергії, порушенням, передбаченим пунктом 7 частини 2 статті 13, пунктом 2 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживанням монопольним становищем; накладено на ПАТ «Полтаваобленерго» штраф в розмірі 30 100 000,00 грн.; зобов`язано ПАТ «Полтаваобленерго» припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції (надалі - Рішення).

Публічне акціонерне товариство "Полтаваобленерго" не погоджується з висновками Комітету, звернулося до Господарського суду м. Києва на підставі статі 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» з позовом про визнання недійним п. 3 Рішення, оскільки, на думку позивача Комітетом: порушено норми матеріального права, які підлягають обов`язковому застосуванню відповідно до суті спірних правовідносин; не враховано всіх дійсних суттєвих обставин справи, які підлягають з`ясуванню при прийнятті рішення про притягнення особи до відповідальності; помилково визначено встановленими обставини, які не підтверджені та не доведені належними засобами доказування, на підставі яких відповідач мотивував власні висновки щодо наявності з боку ПАТ «Полтаваобленерго» правопорушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Відповідно до частини першої статті 60 Закону заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання недійсним рішення № 29-р/тк від 21.11.2018 р. в межах зазначеного строку (01.02.2019), оскільки оскаржуване рішення було отримано позивачем 11.12.2018, що підтверджується матеріалами справи.

Так, позивач просить суд визнати недійсним п. 3 рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 21.11.2018 № 29-р/тк в частині накладення на позивача штрафу в розмірі 30 100 000,00 грн., посилаючись на незаконне визначення Комітетом розміру застосованої штрафної санкції, виходячи із загального отриманого підприємством сукупного доходу за 2017 рік в сумі 6 693 102,00 тис. грн., який включає в тому числі доходи, отримані суб`єктом природної монополії від інших видів поточної господарської діяльності, не пов`язаної із встановленим Комітетом порушенням.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що рішення суду, яке переглядається, підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов?язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Статтею 5 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" унормовано, що Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України "Про захист економічної конкуренції", "Про захист від недобросовісної конкуренції", цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно зі ст.3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині: здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; контролю за концентрацією, узгодженими діями суб`єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій; сприяння розвитку добросовісної конкуренції; методичного забезпечення застосування законодавства про захист економічної конкуренції; здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері публічних закупівель; проведення моніторингу державної допомоги суб`єктам господарювання та здійснення контролю за допустимістю такої допомоги для конкуренції.

Приписами ст. 4 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має такі повноваження, зокрема: розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; розглядати справи про адміністративні правопорушення, приймати постанови та перевіряти їх законність та обґрунтованість; перевіряти суб?єкти господарювання, об?єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб?єктів господарювання, об?єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Згідно з ч. 1 ст. 35 Закону України "Про захист економічної конкуренції" розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняттям розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі.

Частиною 1 статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо.

Як визначено статтею 41 Закону України "Про захист економічної конкуренції", а також зазначено і у п. 12 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції (Правил розгляду справ), які затверджено розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 р. №5, доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, які дають можливість встановити наявність або відсутність порушення. Ці дані встановлюються такими засобами: поясненнями сторін і третіх осіб, поясненнями службових осіб та громадян, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Усні пояснення сторін, третіх осіб, службових чи посадових осіб та громадян, які містять дані, що свідчать про наявність чи відсутність порушення, фіксуються у протоколі.

Пунктом 32 Правил розгляду справ встановлено, що у рішенні наводяться мотиви рішення, зазначаються встановлені органом Комітету обставини справи з посиланням на відповідні докази, а також положення законодавства, якими орган Комітету керувався, приймаючи рішення. Під час вирішення питання про накладення штрафу у резолютивній частині рішення вказується розмір штрафу. Резолютивна частина рішення, крім відповідних висновків та зобов`язань, передбачених статтею 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у необхідних випадках має містити вказування на дії, які відповідач повинен виконати або від яких утриматися для припинення порушення та усунення його наслідків, а також строк виконання рішення.

До повноважень органів Комітету віднесено здійснення розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, встановлення та кваліфікації правопорушення, в тому числі й об?єктивної його сторони. А на суд покладено обов?язок перевірки дотримання органом Комітету вимог законодавства та прийняття ним рішення на підставі, у спосіб та у межах повноважень, передбачених законодавством України, та, за наявності/доведеності/обґрунтованості підстав, передбачених статтею 59 Закону, - змінити, скасувати чи визнати недійсним рішення Комітету, з урахуванням доводів та меж заявлених позивачем вимог (близька за змістом правова позиція суду є послідовна та викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 15.04.2021 зі справи №910/17929/19).

Як зазначено Комітетом у рішенні №29-р/тк від 21.11.2018, розпорядженням адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №66/4-рп/к від 18.05.2018 розпочато розгляд справи №66-2-50/1-18 за ознаками порушень законодавства про захист економічної конкуренції в діях Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" в територіальних межах Полтавської області, передбачених п.2 ст.50 та п.7 ч.2 ст.13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», шляхом створення перешкод доступу на ринок постачання електричної енергії (за нерегульованим тарифом) продавця (постачальника) електричної енергії (Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова енергетична компанія «Елком» м.Харків).

Крім того, до матеріалів справи №66-2-50/1-18 приєднано звернення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №3917/28/7-18 від 23.04.2018 щодо розгляду заяв ТОВ «ТЕК «Елком», ТОВ «Енерджі 365», ТОВ «Енергосервіс плюс», ТОВ «Енерсвіт», ТОВ «Агро-НВ», ТОВ «ДТЕК Трейдінг» щодо можливої наявності ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції з боку ПАТ "Полтаваобленерго" щодо неукладення із зазначеними суб`єктами господарювання договорів про передачу електричної енергії місцевими (локальними) мережами ПАТ "Полтаваобленерго".

Також 26.06.2018 територіальним відділенням Комітету отримано від товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджі 365» заяву №383 від 18.06.2018 про порушення ПАТ "Полтаваобленерго" законодавства про захист економічної конкуренції, які полягають у створенні продавцю перешкод доступу на ринок постачання електричної енергії.

Комітет зазначає, що за підсумками діяльності в період з 01.01.2017 по 21.11.2018 (на момент прийняття рішення) ПАТ "Полтаваобленерго", як суб`єкт природної монополії, займає монопольне (домінуюче) становище на ринку передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами в територіальних межах Полтавської області, Прилуцького району Чернігівської області, Охтирського та Роменського району Сумської області, Зачепилівського, Валківського, Красноградського районів Харківської області, Магдалинівського району Дніпропетровської області, Світловодського району Кіровоградської області, де розташовані електричні мережі,які експлуатує товариство (в межах здійснення ліцензованої діяльності) як таке, що не має жодного конкурента.

Отже, ПАТ "Полтаваобленерго" є єдиним торговельним партнером, стосунків з яким неможливо уникнути, його експлуатуюча поведінка завдає шкоди інтересам постачальників електричної енергії за нерегульованим тарифом та споживачам електричної енергії, слабка позиція яких використовується на власну користь через відсутність альтернативних джерел отримання послуг з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами.

З метою захисту власних бізнес-інтересів на ринку постачання електричної енергії, ПАТ "Полтаваобленерго", зловживаючи монопольним (домінуючим) становищем на ринку передачі електричної енергії, створює перешкоди доступу постачальників електричної енергії на ринок постачання електричної енергії шляхом встановлення дискримінаційних умов придбання послуг з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами в межах здійснення ліцензованої діяльності.

Крім того, такі дії ПАТ "Полтаваобленерго" позбавляють суб`єктів господарювання (споживачів електричної енергії) права вільного вибору постачальника електричної енергії на конкурсних засадах, як це передбачено чинним законодавством.

Отже, за висновками Комітету, дії ПАТ "Полтаваобленерго" щодо зволікання з отриманням від постачальників електричної енергії за нерегульованим тарифом документів (передбачених п.5 Порядку доступу постачальників електричної енергії за нерегульованим тарифом до місцевих (локальних) електричних мереж, затвердженою постановою НКРЕ України №1421 від 29.10.2010), направлених з метою укладення договорів на передачу електричної енергії місцевими (локальними) електромережами між ПАТ "Полтаваобленерго" та постачальниками електричної енергії за нерегульованим тарифом, а також щодо затримання постачальникам електричної енергії за нерегульованим тарифом розгляду документів (передбачених п.5 Порядку доступу постачальників електричної енергії за нерегульованим тарифом до місцевих (локальних) електричних мереж, затвердженим постановою НКРЕ України №1421 від 29.10.2010), направлених з метою укладення договорів на передачу електричної енергії місцевими (локальними) електромережами між ПАТ "Полтаваобленерго" та постачальниками електричної енергії за нерегульованим тарифом до місцевих (локальних) електричних мереж, затвердженим постановою НКРЕ України №1421 від 29.10.2010, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим п.2 ст.50 та п.7 ч.2 ст.13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами ПАТ "Полтаваобленерго" в територіальних межах Полтавської області шляхом створення перешкод доступу на ринок постачання електричної енергії (за нерегульованим тарифом) продавців (постачальників) електричної енергії.

Під час розгляду справи Комітетом встановлено наявність зволікань з боку ПАТ "Полтаваобленерго" в отриманні поштових повідомлень. Такі зволікання можуть виражатись не лише у відмові в отриманні кореспонденції у порядку, передбаченому п.114 Правил, а й в іншій формі (дій чи бездіяльності, спрямованих на неотримання поданих повідомлень). Наявність зволікань в отриманні повідомлень заявників (постачальників електричної енергії за нерегульованим тарифом) підтверджено доказами, зібраними під час дослідження обставин цієї справи, зокрема актами ТОВ «ТЕК «Елком», листами ПАТ «Укрпошта», які у сукупності підтверджують факти належного направлення ТОВ «ТЕК «Елком» поштових відправлень, вжиття ПАТ «Укрпошта» всіх можливих заходів із метою належної доставки поштової кореспонденції та зволікання ПАТ "Полтаваобленерго" в отримані вказаних повідомлень.

У додаткових поясненнях б/н від 13.10.2023 поданих суду апеляційної інстанції, позивачем вказано, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення не було надано належної оцінки обставинам вчинення порушень з боку АТ "Полтаваобленерго", наслідком якого останнього було притягнуто до відповідальності.

При цьому, позивач звернувся до суду лише з вимогами про визнання недійсним частково рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 21.11.2018 № 29-р/тк в частині п. 3 щодо накладення на позивача штрафу в розмірі 30 100 000,00 грн., що також було продубльовано в апеляційній скарзі на рішення Господарського суду м.Києва від 04.07.2019 у справі №910/1212/19.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що позивач фактично змінює підставу позову в додаткових поясненнях під час апеляційного провадження, проте, наведене суперечить приписам господарського процесуального законодавства.

Відповідно до ч.3 ст.46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Проте, позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції не подано заяву у розумінні ч.3 ст.46 ГПК України.

Відповідно до ч.2 ст.52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачає, що за порушення, передбачене, зокрема, пунктом 2 статті 50 цього Закону, накладається штраф у розмірі до десяти відсотків доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф.

Комітетом встановлено, що чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) ПАТ "Полтаваобленерго" за 2017 рік відповідно до Звіту про фінансові результати (Звіту про сукупний дохід) становить 6693102,00 тис.грн.

Комітетом під час розрахунку штрафу за порушення, передбачене п.2 ст.50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", враховано: розмір доходу, пов`язаний з порушенням, передбаченим п.2 ст.50 "Про захист економічної конкуренції", ступінь соціальної значущості товару, вплив та можливість впливу порушення на суміжні ринки, порушення законодавства про захист економічної конкуренції не припинено, порушення законодавства про захист економічної конкуренції має непоодинокий характер.

Пунктом 3 рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 21.11.2018 № 29-р/тк накладено на позивача штраф в розмірі 30 100 000,00 грн.

За твердженнями позивача, судом першої інстанції не було прийнято до уваги п.8 роз`яснень Антимонопольного комітету України №39-рр від 09.08.2016 «Щодо застосування положень частин 2, 5 та 6 статті 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції», ч.1, 2 ст.21 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» під час надання оцінки визначенню розрахункового базового розміру штрафу.

Рекомендаційні роз`яснення Антимонопольного комітету України №39-рр від 09.08.2016 «Щодо застосування положень частин 2, 5 та 6 статті 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції», ч.1, 2 ст.21 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» визначають підходи Антимонопольного комітету України, які рекомендується застосовувати його органам, при визначенні розміру штрафів за порушення законодавства про захист економічної конкуренції з метою забезпечення правової визначеності та передбачуваності застосування положень зазначених Законів.

Згідно п.8 Рекомендаційних роз`яснень Антимонопольного комітету України №39-рр від 09.08.2016 під час визначення розрахункового базового розміру штрафу органами Комітету беруться до уваги: розмір доходу (виручки) продавця від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), пов`язаного з порушенням, або розмір витрат покупця при придбанні товару, прямо чи непрямо (опосередковано) пов`язаних із порушенням, на відповідній території в Україні, або якщо така реалізація/придбання впливають чи можуть вплинути на економічну конкуренцію на території України, за час тривання порушення; тяжкість порушення; необхідність забезпечення стримуючого ефекту; витрати покупця на придбання товару, пов`язані з порушенням, - розмір витрат, які були/могли бути понесені покупцем на придбання продукції (товарів, робіт, послуг), що відбулося з порушенням вимог законодавства про захист економічної конкуренції (наприклад, за меншими цінами, ніж які існували б за умов значної конкуренції між покупцями на ринку), у разі, якщо б такого порушення не було і відповідні товари реалізувалися б за умов значної конкуренції.

Відповідно до рекомендацій Кабінету Міністрів №R(80)2 від 11.03.1980 термін "дискреційні повноваження" означає повноваження, які залишають адміністративному органу певний ступінь свободи щодо прийняття рішення, дозволяючи йому обирати з-поміж кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає більш відповідним.

Згідно п.1.6, п.2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 1395/5 від 24.04.2017, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах, проектах нормативно-правових актів такими способами:

1) за допомогою оціночних понять, наприклад: "за наявності поважних причин орган вправі надати ...", "у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволити ...", "рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтересам . .." тощо;

2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав;

3) шляхом надання права органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів;

4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 910/13254/17 зазначено, що рекомендаційні роз`яснення АМК від 16.02.2016 № 6-рр, мали або мають рекомендаційний характер, не містять норм (приписів), обов`язкових для застосування, і посилання на них не може вважатися підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

Одночасно існує стала та послідовна правова позиція Верховного Суду, згідно з якою рекомендаційні роз`яснення Антимонопольного комітету України мали або мають рекомендаційний характер та не містять норм (приписів), обов`язкових для застосування (постанови Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 910/13254/17, від 27.08.2018 у справі № 922/1874/17, від 21.01.2020 у справі № 910/12400/18, від 20.05.2021 у справі № 915/112/20).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що рекомендаційні роз`яснення не є нормативним актом та не підлягають обов`язковому застосуванню, оскільки узагальнюють практику Комітету з накладення штрафів, з огляду на що, твердження апелянта відхиляються апеляційним судом.

Згідно інформації, що наявна в матеріалах справи, а саме копії звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) ПАТ «Полтаваобленерго» за 2017 рік (т.1 а.с.90), чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) позивача за 2017 рік склав 6 693 102 000, 00 грн.

Рішенням відповідача № 28-р/тк на ПАТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» було накладено штраф у розмірі 30 100 000 грн., що в свою чергу становить 0,45 % від доходу позивача за 2017 рік.

Позивач в позовній заві, а також у поясненнях під час апеляційного провадження, посилався на те, що при визначенні розміру штрафу Комітетом не враховано таку суттєву обставину як відсутність дійсної прямої майнової шкоди правам та інтересам як заявників по справі, так і іншим споживачам спірних послуг, що фактично призвело до притягнення підприємства до відповідальності у неспівмірних розмірах залежно від завданої шкоди.

При розрахунку штрафної санкції органи Комітету керуються нормами ст. 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та Рекомендаційними роз`ясненнями.

Відповідно до п. 17 Рекомендаційних роз`яснень до пом`якшуючих обставин належать: припинення відповідачем дій (бездіяльності, що містять ознаки порушення, до прийняття відповідного рішення, попереднього рішення органу Комітету; відшкодування шкоди, завданої порушенням, чи усуненням наслідків порушення в інший спосіб до прийняття відповідного рішення органу Комітету; усунення умов, що сприяли вчиненню порушення, до прийняття відповідного рішення; фактичне недотримання учасником узгоджених дій їх умов та наявність доказів, що суб`єкт господарювання фактично конкурував на ринку, протягом всього часу тривання порушення; співпраця під час розгляду справи з органами Комітету, що сприяла з`ясуванню обставин справи, зокрема виявленню фактів, відомостей, про які органи Комітету не запитували, або виявленню інших порушень законодавства про захист економічної конкуренції, у тому числі вчинених іншими особами; вчинення порушення внаслідок впливу органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, органу адміністративно - господарського управління та контролю або суб`єкта господарювання, в економічній залежності від якого знаходився порушник; звернення до початку розгляду справи про порушення за отримання дозволу суб`єктом господарювання на концентрацію в разі вчинення порушення, передбаченого п. 12 ст. 50 Закону.

За вірними висновками місцевого господарського суду, під час визначення розміру штрафу за порушення законодавства про захист економічної конкуренції не передбачається врахування такої обставини, як відсутність дійсної прямої майнової шкоди правам та інтересам як заявників по справі, так і іншим споживачам.

Чинним законодавством України Комітет наділений дискреційними повноваженнями та має право накладати штрафи за порушення, передбачені законодавством про захист економічної конкуренції, у розмірах, визначених статтею 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Встановлення органами Комітету у діях суб`єктів господарювання порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу здійснюються на основі аналізу та оцінки доказів, зібраних під час розгляду кожної конкретної справи та виходячи з її фактичних обставин.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що застосований до позивача штраф, відповідає вимогам Закону та становить до 10 % доходу (виручки) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) позивача за 2017 рік, а саме складає - 0, 45 % від доходу (виручки) позивача.

При визначенні розміру штрафу Комітетом враховано, зокрема розмір доходу, пов`язаний з порушенням, передбаченим п. 2 ст. 50 Закону; ступінь соціальної значущості товару; вплив та можливість впливу порушення на суміжні ринки; порушення законодавства про захист економічної конкуренції не припинено; порушення законодавства про захист економічної конкуренції має непоодинокий характер.

З огляду на що, твердження апелянта про те, що в оскаржуваному рішенні відповідачем не встановлено жодних тяжких чи обтяжуючих обставин вчиненого правопорушення, що має бути враховано при визначенні розміру застосованих до підприємства штрафних санкцій, виходячи з базового розміру штрафу, відхиляються колегією суддів, оскільки спростовуються вищевикладеним.

Одночасно матеріали справи містять висновок експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №9578/20-71 від 17.07.2020, за змістом якого документально підтверджується наявність в Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» доходу за 2017 рік від реалізації продукції, а саме передачі місцевими (локальними) електричними мережами електричної енергії незалежних постачальників електроенергії на суму 121658899,22 грн. без ПДВ та 145990680,28 грн. з ПДВ.

Також позивачем надано у доповнення до висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №9578/20-71 від 17.07.2020 висновок експерта у галузі права від 17.11.2023.

При цьому, у судових засіданнях представники апелянта не наполягали на вказаних висновках експертів, як на доказах по справі, в обґрунтування своєї позиції.

Відповідно до ст.104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

За приписами ст.109 ГПК України висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов`язковим для суду.

Таким чином, висновок експерта з питань права не є доказом, а його прийняття та врахування є правом, а не обов`язком суду, окрім того, такий висновок може стосуватися передбачених ГПК України питань - застосування аналогії закону, аналогії права; змісту норм іноземного права згідно з їх офіційним або загальноприйнятим тлумаченням, практикою застосування, доктриною у відповідній іноземній державі (ч. 1 ст. 108 ГПК України).

Колегія суддів зазначає, що наведені висновки експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №9578/20-71 від 17.07.2020 та експерта у галузі права від 17.11.2023 не спростовують законності визначення розміру штрафу, накладеного п.3 рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 21.11.2018 № 29-р/тк, тому не приймаються судом.

Підсумовуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскаржуване рішення прийняте з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права та під час розгляду відповідачем справи було всебічно, повно і об`єктивно розглянуто її обставини, а відтак - в суду відсутні передбачені ст. 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" підстави для визнання оспорюваного рішення недійсним в ч. 3 щодо накладення на позивача штрафу в розмірі 30 100 000,00 грн.

За таких обставин, оскільки оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог Закону України "Про захист економічної конкуренції", колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем не доведено того, що його права, за захистом яких він звернувся до суду - порушені відповідачем, а відтак - вимоги позивача про визнання частково недійсним Рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України № 29-р/тк від 21.11.2018 року є необґрунтованими, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Посилання апелянта на те, що АТ "Полтаваобленерго" є об`єктом критичної інфраструктури, пошкодження та знищення внаслідок масованих ракетних ударів та авіа ударів енергетичної інфраструктури, не приймаються судовою колегією до уваги, оскільки оскаржуване рішення ухвалено 21.11.2018, тобто більш ніж за три роки до початку повномасштабної військової агресії російської федерації проти України.

Посилання скаржника на висновки Верховного Суду у справах №910/17891/19, №910/23000/17, №910/14949/18 не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки вказані справи є відмінними за їх предметом та підставами із розглядуваною справою №910/1212/19.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, поясненнях, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Твердження відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, поясненнях, знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, доводи позивача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.07.2019 у справі №910/1212/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.07.2019 у справі №910/1212/19 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Полтаваобленерго".

4. Матеріали справи №910/1212/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 19.02.2024.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко