ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року м. Черкаси справа № 925/1362/23

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Чевгуза О.В., з секретарем судового засідання Брус Л.П., за участю представників:

позивача: Бочкарь Р.В. - адвокат, за довіреністю (в режимі відеоконференції),

відповідача: Голубчик І.В. - адвокат,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Черкаської області у місті Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіа Група Україна»

до Фізичної особи-підприємця Пилипенка Сергія Володимировича

про стягнення 114 115,16 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Медіа Група Україна» звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Пилипенка Сергія Володимировича про стягнення 114 115,19 грн: 65 800 грн - заборгованість за поставлений товар, 32 895,79 грн - інфляційні нарахування, 8153,50 грн - 3 % річних, 7265,90 грн - пеня.

Судові витрати, що складаються зі сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, позивач просить також стягнути з відповідача на свою користь.

В обґрунтування позовних вимог вказує на невиконання відповідачем зобов`язань за договором поставки № XTR-085075/2019 від 01.03.2019, заборгованість за яким переуступлена позивачу Товариством з обмеженою відповідальністю «Екстра-ТВ» на підставі договору № МГУ-141957/2023 від 22.02.2023 про відступлення права вимоги.

Позовні вимоги обґрунтовані зокрема положеннями ст. 526, 530, 610-612, 625, 712 Цивільного кодексу України (ЦК України), ст. 193 Господарського кодексу України (ГК України), умовами договорів, наявністю обставин, які свідчать про переривання строку позовної давності, який не є пропущеним.

Позов пред`явлений до суду за місцезнаходженням відповідача (ч. 1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України).

Ухвалою від 16.10.2023 Господарський суд Черкаської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; справу вирішив розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

31 жовтня 2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач заперечує проти позовних вимог через відсутність предмета спору, пропущення строків позовної давності, а також заперечує проти розрахунку понесених позивачем судових витрат в т.ч. через безпідставне звернення до суду з позовом; просить стягнути понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу з позивача. Одночасно надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою від 13.11.2023 Господарський суд Черкаської області постановив розглядати справу в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначив судове засідання з розгляду справи по суті.

07 грудня 2023 року від позивача надійшли додаткові пояснення. Оскільки відповідач подав з відзивом копію видаткової накладної № 208 від 21.01.2020 складену в рамках договору № ХTR-094248/20 від 02.01.2020, позивач вважає за необхідне та просить дозволити подати додаткові пояснення з доказами. Позивач зауважує, що видаткова накладна має ті самі недоліки як і накладна подана разом з позовною заявою і на які, у своїх запереченнях, звертає увагу відповідач. Зокрема дата рахунку передує даті видаткової накладної. Згідно з наданими позивачем відомостями бухгалтерського обліку, в рамках договору № ХTR-094248/20 було здійснено лише одну поставку на загальну суму 17 250,00 грн і відповідач сплатив її в повному обсязі. На підтвердження зазначеного надає копії платіжних доручень та актів звіряння взаємних розрахунків. Позивач просить витребувати у відповідача оригінал видаткової накладної, копію якої він долучив до відзиву.

Ухвалою від 07.12.2023 Господарський суд Черкаської області відклав розгляд справи на 18.01.2024, Фізичну особу-підприємця Пилипенка Сергія Володимировича зобов`язано надати суду оригінал видаткової накладної № 208 від 21.01.2020 для дослідження під час судового розгляду справи по суті в порядку статті 210 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України).

Ухвалою від 11.01.2024 Господарський суд Черкаської області задовольнив заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіа Група Україна» Бочкаря Романа Віталійовича про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

18 січня 2024 року від позивача надійшло клопотання про долучення доказів. З метою всебічного та об`єктивного розгляду справи, позивач просить долучити до матеріалів справи та розглядати її з їх урахуванням такі докази: реєстр всіх видаткових накладних по всіх укладених договорах між відповідачем та первинним кредитором, реєстр всіх платежів (витяг з виписки по рахунку) отриманих від відповідача по всіх укладених договорах, копії платіжних інструкцій по всіх отриманих від відповідача платежів в кількості 21 інструкція, копії всіх видаткових накладних за договорами укладеними між відповідачем та первинним кредитором в кількості 20 видаткових накладних, копії всіх податкових накладних, які були зареєстровані за результатами господарських операцій між відповідачем та первинним кредитором в кількості 20 податкових накладних зареєстрованих в ЄРПН, копію рахунку № 2741 від 28.12.2019.

При цьому позивач просить взяти до уваги те, що вказані докази були надіслані (отримані) ним лише зараз та не могли бути отримані раніше, а також враховуючи те, що вони не є доказами наявності заборгованості, а є доказами які спростовують доводи відповідача і могли бути надані лише після подання відповідачем відзиву. Просить поновити строки для їх подання до суду та прийняти до розгляду.

Згідно з поясненнями позивача з вказаних доказів вбачається, що саме в рамках спірного договору, відповідачу було здійснено 11 поставок і три з яких на однакову суму - 89 000,00 грн, одна з яких і не була в повному обсязі сплачена відповідачем.

Зазначає, що є всі підстави вважати, що саме одну з двох інших (сплачених) накладних відповідач надав з відзивом як накладну до іншого договору, однак це спростовується саме витребуваними доказами. Також доводи відповідача спростовуються зареєстрованими належним чином податковими накладними та реєстром платежів, одержаних від відповідача.

У судовому засіданні 18.01.2024, що відбулося за участю обох сторін, представник відповідача заперечив проти задоволення клопотання відповідача про залучення доказів; судом оголошувалася перерва до 29.01.2024.

У судовому засіданні 29.01.2024, що відбулося за участю обох сторін, представник відповідача заперечив проти повноважень адвоката Бочкаря Р.В. на представництво відповідача, заперечив проти позовних вимог, заявив про сплив позовної давності та просив стягнути з позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу; судом досліджено оригінал видаткової накладної № 208 від 21.01.2020 поданої представником відповідача; представник позивача позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України рішення у справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати 30.01.2024 підписана вступна та резолютивна частина рішення.

Відомості про вказані процесуальні дії занесені до протоколу судового засідання.

Відповідно до частини першої статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Предметом доказування у справі, відповідно до ч. 2 ст. 76 ГПК України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

01 березня 2019 року між ТОВ «ЕКСТРА-ТВ» (постачальник») та Фізичною особою-підприємцем Пилипенком Сергієм Володимировичем код НОМЕР_1 (покупець) було укладено договір поставки № XTR-085075/2019.

За умовами договору

1.1. Постачальник зобов`язується на умовах, визначених цим Договором, передати у власність Покупцеві супутникові телевізійні приставки та/або CAM-модулі (далі - «Товар»), а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити такий Товар.

1.2. Конкретне найменування, кількість, ціна Товару погоджуються Сторонами та зазначаються у видатковій накладній на Товар (далі - «Накладна»), Накладна надається Постачальником Покупцю під час приймання-передачі Товару, і підписується Покупцем, як це зазначено у п. 2.5. Договору.

1.2.1. Підписані Сторонами Накладні до цього Договору є невід`ємною частиною цього Договору,

2.1. Постачальник зобов`язаний передати Товар Покупцю протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту отримання Постачальником відповідної заявки від Покупця згідно з п. 2.6 цього Договору.

2.2. Сторони домовились, що поставка Товару здійснюється Постачальником на умовах DDP за правилами ІНКОТЕРМС у редакції 2010 року за місцезнаходженням Покупця (та/або складу Покупця), зазначеного у цьому Договорі або за іншою адресою, погодженою Сторонами.

2.3. Датою передання Товару Покупцю є дата підписання Покупцем Накладної.

2.4. Право власності та всі ризики, включаючи ризик випадкової втрати чи пошкодження Товару переходять від Постачальника до Покупця з моменту фактичної передачі Товару та підписання Сторонами Накладної.

2.5. Приймання-передача Товару проводиться за Накладною, після перевірки Покупцем відповідності параметрів поставленого Товару вимогам та кількості, зазначеним у Накладній. У разі належного виконання Постачальником своїх обов`язків щодо передання Товару, а також у разі відповідності Товару вимогам Покупця, вимогам якості, умовам цього Договору, відсутності видимих пошкоджень Товару та/або упаковки, та в разі наявності належної до Товару супровідної документації, Покупець підписує Накладну. Товар вважається переданим Постачальником і прийнятим Покупцем з дати підписання Покупцем Накладної.

2.6. Покупець здійснює замовлення Товару шляхом подання відповідної заявки Постачальнику у письмовому вигляді або через електронну пошту на адресу Постачальника , або . Заявка, зазначена у цьому пункті Договору, повинна містити реквізити Покупця, найменування, загальну кількість, ціну за одиницю та загальну вартість Товару. Заявка подається окремо на кожну партію Товару. Товар поставляється партіями в залежності від заявок Покупця.

3.1. Ціною Договору є загальна сума вартості Товару, поставленого Покупцю відповідно до Накладних протягом строку дії цього Договору.

3.3. Покупець сплачує вартість Товару шляхом перерахування на розрахунковий рахунок Постачальника, зазначений у реквізитах цього Договору, загальної суми вартості Товару, що визначена у Рахунку, протягом 10 календарних днів з моменту поставки Товару Покупцю на підставі рахунку Постачальника.

4.1. Постачальник зобов`язаний:

4.1.1. передати Покупцю Товар у строк, зазначений у п. 2.1. Договору, на умовах згідно з п. 2.2. Договору.

4.1.2. разом з Товаром у строк, визначений п. 2.1. Договору, передати Покупцю Податкову накладну, зареєстровану у ЄРПН у відповідності до податкового законодавства України (у разі необхідності);

4.1.3. належним чином виконувати інші умови цього Договору.

4.2. Покупець зобов`язаний:

4.2.1. оплатити та прийняти Товар на умовах, визначених у цьому Договорі;

4.2.2. належним чином виконувати інші умови цього Договору.

8.1. Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками обох Сторін та діє по « 31» грудня 2019 року включно, але у будь-якому випадку - до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів спростування правомірності правочину.

Відповідно до ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину.

Позивач зазначає, що на виконання умов договору постачальник 06.02.2020 передав у власність відповідачу товар на загальну суму 89 000 грн за видатковою накладною № 355, яка відповідачем не підписана, при цьому обов`язок з підписання та повернення таких накладних покладено саме на відповідача. Поставка та отримання товару відповідачем підтверджується частковою оплатою тим за товар на суму 10 000 грн 15.06.2021 та 13 200 грн 16.08.2021 за платіжними інструкціями. Від відповідача не надходило жодних обґрунтованих заперечень щодо кількості та якості товару.

Отже, відповідач прийняв товар, але свої зобов`язання по оплаті виконав частково (не в повному обсязі), тобто належним чином не виконав та допустив прострочення.

Відповідач зазначає, що не здійснював замовлення товару згідно п. 2.6 договору, а тому у постачальника не виникало обов`язку передати товар покупцю; видаткова накладна сформована постачальником і підписана лише ним, відсутня у покупця; заперечує факти замовлення, передачі та прийняття товару, відповідно - стверджує, що між сторонами договору відсутні зобов`язання та відсутній предмет спору.

Вважає, що посилання позивача на платіжні інструкції, як на підтвердження поставки та отримання товару відповідачем, не відповідає дійсності. В платіжних інструкціях зазначене призначення платежу: оплата рахунку № 2741 від 28 грудня 2019 року, проте такий рахунок на підтвердження його дійсності в матеріалах справи відсутній. Посилаючись на п. 3.3 договору, звертає увагу на дату рахунку (28.12.2019) та дату видаткової накладної (06.02.2020), оскільки рахунок постачальника не може передувати появі накладної. Тобто платіжні інструкції, що є додатками до позовної заяви не мають ніякого відношення до предмету позову, а як наслідок й підтвердження та/або спростування виконання/невиконання договірних зобов`язань.

Рахунок № 2741 від 28 грудня 2019 року стосується договору поставки № XTR-094248/2020 від 02.01.2020 року між «Екстра -ТВ» та ФОП Пилипенко С.В., що підтверджується видатковою накладною № 208 від 21 січня 2020 року, що оформлена належним чином на відміну від видаткової накладної № 355 від 06 лютого 2020 року.

Разом з відзивом надано копію видаткової накладної № 208 від 21 січня 2020 року (оригінал якої досліджено у судовому засіданні), договір ХТR-094248/2020 від 02.01.2020, рахунок на оплату покупцеві № 2741 від 28.12.2019 на суму 89 000 грн; копію договору ХТR-094248/2020 від 02.01.2020.

Суд зазначає, що на підставі договору у постачальника виник обов`язок здійснити поставку товару, а у відповідача - прийняти такий товар та оплатити його вартість.

28 грудня 2019 року відповідачу було виставлено рахунок на оплату № 2741 за супутниковий приймач XtraTV STB v/1 у кількості 100 шт на суму 89 000,00 грн з ПДВ, з вказівкою на договір № XTR-085075/2019 від 01.03.2019.

Відповідно до п. 3.3. договору покупець сплачує вартість товару протягом 10 календарних днів з моменту поставки товару.

Товар було поставлено 06.02.2020 за видатковою накладною № 355 на підставі «договір купівлі-продажу (XTR-085075/2019 від 01.03.2019) рахунок у № 2741 від 28 грудня 2019 р.» (не підписана відповідачем).

Відповідач здійснив оплати з призначенням платежу «оплата рахунку № 2741 від 28 грудня 2019 р.»: 15.06.2021 на суму 10 000 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № @2PL968236, 16.08.2021 на суму 13 200 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № @2PL632971.

Неоплаченою залишається сума у розмірі 65 800 грн.

Позивач подав копії податкових накладних, в т.ч. оформлених за фактом поставки відповідачу товару в межах договору поставки № XTR-085075/2019 від 01.03.2019 з відповідними квитанціями про їх реєстрацію в ЄРПН.

Визначальною ознакою господарської операції у розумінні статей 1, 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів. Тому при розгляді справи, окрім обставин оформлення первинних документів, необхідно дослідити наявність або відсутність реального руху такого товару (обставини здійснення перевезення товару поставленого за спірними видатковими накладними, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця тощо (подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18, від 06.04.2021 у справі № 910/11720/19).

Верховний Суд у постанові від 10.12.2020 у справі № 910/14900/19 зазначив, що за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відображають реальні господарські операції та відповідають вимогам закону, зокрема статті 9 Закону «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» та пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

Згідно з положеннями Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта. Здійснення господарської операції, і власне, її результат підлягає відображенню в бухгалтерському обліку.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України (ПК України) на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з пунктом 201.7 статті 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок, як попередня оплата (аванс).

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою (пунктом 201.10 статті 201 цього Кодексу).

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відноситься до податкового кредиту.

У такому випадку, дії сторони з реєстрації податкових накладних засвідчують волю до настання відповідних правових наслідків, тому податкова накладна, виписана однією стороною в договорі (постачальником) на постачання товару на користь другої сторони (покупця), може бути допустимим доказом факту прийняття товару від контрагента на визначену суму. Відповідна позиція наведена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.06.2022 у справі № 922/2115/19.

ТОВ «Екстра-ТВ» як постачальник товару здійснив дії щодо реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі, тим самим відобразив здійснення господарських операцій за договором поставки у податковому обліку.

З огляду на вказане, суд вважає, що відсутність підпису та печатки відповідача на видатковій накладній № 355 від 06.02.2020 не спростовує факту поставки товару за цією накладною.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про належне виконання постачальником своїх зобов`язань за спірним договором щодо поставки товару згідно з накладною на загальну суму 89 000,00 грн.

Відповідач був зобов`язаний сплатити вартість товару в строк до 16.02.2020, є таким, що настав.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача, що надані позивачем платіжні інструкції не підтверджують здійснення оплати за договором, з огляду на те, що рахунок, зазначений у призначенні платежу та на підставі якого вони здійснені, стосується іншого договору поставки (№ XTR-094248/2020 від 02.01.2020), оскільки це спростовується матеріалами справи, зокрема видатковими накладними, платіжними інструкціями та податковими накладними.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Згідно з ст. 626-628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом статей 525, 526, 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 цього Кодексу за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Відповідно до статті 202 ГК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, матеріалами справи підтверджується факт наявності у відповідача заборгованості за договором у розмірі 65 800, 00 грн, належних доказів сплати відповідачем за одержаний товар не надано.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності.

Позивач посилаючись на норми ст. 264 ЦК України, зазначає, що строк позовної давності по сплаті за поставлений товар за накладною № 355 від 06.02.2020 переривався, та знову почав свій перебіг з дати останнього платежу вчиненого відповідачем, тобто з 16.08.2021. При цьому дії відповідача щодо переривання перебігу строку позовної давності були вчинені ним в межах самої позовної давності.

Відповідач зазначає, що позивач 21.07.2023 звертався до Господарського суду Черкаської області із заявою про видачу судового наказу з аналогічним предметом позову в частині стягнення основної заборгованості за поставлений товар. Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 26.07.2023 у справі № 925/994/23 ТОВ «Медіа група Україна» відмовлено у видачі судового наказу через сплив строку позовної давності, встановленої законом для такої вимоги тривалістю у три роки. Зазначене судове рішення позивачем не оскаржувалося та набрало законної сили, а тому є обов`язковим для виконання та врахування при розгляді даної справи. Отже вважає, що строки позовної давності є пропущеними.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Згідно з ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Положеннями ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною 1 статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

При цьому відповідно до пунктів 12 та 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Отже, як вбачається з вищенаведених норм діючого законодавства, строк позовної давності, встановлений, зокрема, ст. 257, 258 ЦК України продовжується як на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), так і на період дії в Україні воєнного стану.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» від 11.03.2020 № 211 було введено на усій території України карантин, який в подальшому був продовжений до 30.06.2023.

Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 був введений в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який був продовжений та триває до теперішнього часу.

Так, враховуючи, запровадження карантину, що діяв з 11.03.2020 по 30.06.2023 та дію на даний час режиму воєнного стану, строк позовної давності для вимог про стягнення з відповідача заборгованості на дату подачі позову (06.10.2023) не сплив, що виключає його застосування за заявою відповідача.

Щодо відступлення права вимоги.

Порядок заміни кредитора у зобов`язанні регулюється статтями 512 - 519 Цивільного кодексу України.

22 лютого 2023 року права вимоги до відповідача були відступлені Товариством з обмеженою відповідальністю «Екстра-ТВ» (первісний кредитор) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіа Група Україна» (позивача, новий кредитор) відповідно до договору № МГУ-141957/2023 від 22.02.2023 про відступлення права вимоги.

За умовами вказаного договору:

1.1. Первісний кредитор передає Новому кредиторові, а Новий кредитор отримує право вимоги, що належить Первісному кредиторові за Договором XTR-085075/2019 від 01.03.2019 (надалі - Основний договір), і стає кредитором в частині отримання платежів, передбачених пунктами 3.1, 3.2, 3.3, 3.4 Основного договору.

1.2. За цим Договором Новий кредитор одержує право (замість Первісного кредитора) вимагати від Покупця за Основним договором належного виконання зобов`язань по сплаті платежів, передбачених пунктами 3.1, 3.2, 3.3, 3.4 Основного договору у загальному розмірі 65 800 гривень.

2.1. За відступлення права вимоги за цим Договором, Новий кредитор сплачує Первісному кредитору плату у розмірі 65 800 гривень шляхом перерахування на поточний рахунок Первісного кредитора.

2.2 Плата за відступлення права вимоги має бути перерахована Новим кредитором Первісному кредитору не пізніше 31.12.2023 року.

3.1. Первісний кредитор на момент підписання цього Договору, передав Новому кредитору всі документи, які засвідчують права, що передаються за цим Договором, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення за Основним договором.

3.2 Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед Новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги.

3.3 Первісний кредитор не відповідає за невиконання або неналежне виконання Покупцем зобов`язань, право на вимогу яких відступається згідно з цим Договором.

Акт приймання-передання документів складений та підписаний 22.02.2023. за актом Первісний кредитор передав, а Новий кредитор прийняв права вимоги до ФІЗИЧНОЇ ОСОБИ ПІДПРИЄМЦЯ «Пилипенко Сергія Володимировича» (код ІПН: ) за договором XTR-085075/2019 від 01.03.2019 р.

З моменту підписання цього акту Новий кредитор набув прав вимоги до ФІЗИЧНОЇ ОСОБИ ПІДПРИЄМЦЯ «Пилипенко Сергія Володимировича» (код ІПН:) за договором XTR-085075/2019 від 01.03.2019 р. в сумі 65 800, 00 гри. (шістдесят п`ять тисяч вісімсот гривень 00 коп.).

До матеріалів справи не подано доказів повідомлення боржника про зміну кредитора.

Отже Товариство з обмеженою відповідальністю «Медіа Група Україна» відповідно до договору про відступлення права вимоги прийняло права вимоги до відповідача в сумі 65 800,00 грн.

Договір не заперечений сторонами, не визнаний судом недійсним та не розірваний в установленому порядку. Суд також враховує презумпцію правомірності правочину (положення статті 204 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 та статті 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, згідно із нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

За приписами ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У статті 517 Цивільного кодексу України встановлено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Відповідно до ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні (аналогічний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 справа № 906/1174/18).

За правилами ст. 519 ЦК України за дійсність переданої вимоги відповідальність несе первісний кредитор.

Отже, після укладення договору відступлення права вимоги та підписання відповідного акту до позивача перейшло право вимоги до відповідача за договором поставки, розмір заборгованості відповідача становить 65 800 грн, підтверджено належними та допустимими доказами. Отже, вимога про примусове стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки у сумі 65 800 грн є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Щодо стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено судом відповідно до договору відступлення позивачу відступлено лише право вимагати від покупця належного виконання зобов`язань по сплаті платежів, передбачених пунктами 3.1, 3.2, 3.3, 3.4 основного договору у загальному розмірі 65 800 гривень.

Зі змісту договору відступлення вбачається, що первісним кредитором не передавались новому кредитору жодні інші права, окрім права на стягнення суми у розмірі 65 800,00 грн.

Тобто право на стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат не було предметом відступлення за договором відступлення права вимоги.

Оскільки первісним кредитором не передавались новому кредитору права на нарахування та стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, то відповідно у позивача відсутнє право вимагати стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат за період до 22.02.2023.

За своєю правовою природою договір відступлення права вимоги є договором про заміну сторін у певному існуючому зобов`язанні, після чого первісний кредитор вибуває з такого зобов`язання.

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Внаслідок укладення договору про відступлення права вимоги відбулася заміна первісного кредитора на нового кредитора у зобов`язанні зі сплати заборгованості за договором поставки по сплаті 65 800,00 грн.

Нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат здійснюється на суму простроченого зобов`язання, яке належить до сплати кредитору.

З огляду на наведене, у зв`язку зі зміною кредитора у зобов`язанні згідно з договором про відступлення права вимоги, позивач з 22.02.2023 набув статусу кредитора у зобов`язанні зі сплати відповідачем заборгованості у розмірі 65 800,00 грн.

За перерахунком суду за період 23.02.2023 по 02.10.2023 (дата закінчення нарахування, визначена позивачем) розмір 3 % річних становить 1195,22 грн, інфляційні втрати - 975,26 грн.

Таким чином, вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Щодо пені нарахованої за період з 16.02.2020 по 15.06.2021 на заборгованість в розмірі 89 000,00 грн (з урахуванням обмеження, встановленого частиною шостою статті 232 ГК України) в розмірі 7265,90 грн, суд також вважає за необхідне зазначити, що за змістом частини 2 статті 217 Господарського кодексу України вбачається, що одним із видів господарських санкцій у сфері господарювання є штрафні санкції, які згідно з частиною першою статті 230 Господарського кодексу України визначаються у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Законодавець пов`язує можливість застосування штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язань саме з умовами їх встановлення у договорі за відсутності законодавчого врегулювання розміру таких санкцій.

Згідно частини 3 статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Водночас частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України передбачено можливість встановлення санкції за порушення грошових зобов`язань у відсотках до облікової ставки НБУ як одиниці вимірювання такої санкції. Однак саме зобов`язання зі сплати пені має визначатися згідно з укладеним сторонами договором, інакше буде порушуватися принцип свободи договору, оскільки сторони мають право і не встановлювати жодних санкцій за порушення строків розрахунку.

Отже, якщо сторони не передбачили умовами договору можливість сплати пені за порушення строків виконання зобов`язань та не визначали її розміру, то немає підстав для стягнення пені у розмірі, не погодженому в договірному порядку та прямо не встановленому законом.

Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 908/1501/18.

Так, умовами договору поставки не передбачено стягнення пені.

З огляду на викладене вимоги позивача щодо стягнення 7265,90 грн пені є незаконними та необґрунтованими оскільки не передбачені умовами договору, у зв`язку з чим суд відмовляє в їх задоволенні.

При цьому, решта доводів учасників процесу, пояснень, поданих до матеріалів справи документів, були ретельно досліджені судом, і наведених вище висновків суду не спростовують.

Заперечення відповідача про те, що відсутні докази підтвердження повноважень представника позивача - адвоката Бочкаря Р.В., суд вважає безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ГПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом (частина 3 статті 26 зазначеного Закону).

До матеріалів справи долучено копію ордеру серії АЕ № 1231716 виданого на надання правничої (правової) допомоги ТОВ «Медіа Група Україна» на підставі договору про надання правової допомоги від № 28-7-МГУ 15.05.2023 Адвокатським об`єднанням «Еквіта», копію витягу з договору про надання правової допомоги, юридичного консультування та юридичного представництва № 28-07-МГУ від 28.07.2023.

Частиною 4 статті 60 Господарського процесуального кодексу України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Отже, в господарському судочинстві згідно з вимогами статті 60 Господарського процесуального кодексу України допустимим доказом повноважень адвоката є довіреність або ордер.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України у резолютивній частині рішення зазначаються відомості про розподіл судових витрат.

Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України передбачено право учасників справи користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Положеннями ч. 4 ст. 129 ГПК України встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Докази на підтвердження розміру судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до розрахунку судові витрати позивача становлять 18 484,00 грн: судовий збір 2684,00 грн, гонорар адвоката (правнича допомога) 15 800,00 грн.

Позивач разом з позовною заявою подав витяг з договору про надання про надання правової допомоги, юридичного консультування та юридичного представництва № 28-07-МГУ від 28.07.2023, укладений між адвокатським об`єднанням особі керуючого-партнера Бочкаря Романа Віталійовича та позивачем (клієнт).

За умовами договору клієнт доручив адвокатському об`єднанню проведення претензійно-позовної роботи шляхом складання та подання позовної заяви відносно Фізичної особи - підприємець Пилипенко Сергія Володимировича, код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 , щодо стягнення з останньої на користь Клієнта заборгованості за Договором про надання послуг № XTR-085075/2019 від 01.03.2019р.

Представництво інтересів Клієнта в судах України, Державній виконавчій службі, структурних підрозділах МЮ України, та приватних виконавців України.

Вартість послуг (гонорар): гонорар адвоката за цим договором складається з фіксованої частини в сумі 15 800 гривень.

Загальна ціна цього Додатку 15 800,00 грн (п.2).

Оплата Гонорару (вартості наданої правової допомоги), зазначеного в п.п. 1.1.1 даного Додатку сплачуються Клієнтом на користь АДВОКАТСЬКОГО ОБ`ЄДНАННЯ не пізніше 10 (десяти) робочих днів з дати набрання рішенням суду ухваленого на користь Клієнта (п. 3).

Отже у вказаному договорі сторони визначили розмір гонорару адвоката в сумі 15 800,00 грн, тобто у фіксованому розмірі.

Поняття особи, котра є адвокатом, наводиться в статті 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», котра зазначає, що адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону № 5076-VI).

З аналізу положень ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» випливає, що за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

При цьому адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).

Отже, встановлення сторонами в умовах договору про надання правової допомоги гонорару у фіксованому розмірі, не передбачає необхідності зазначення адвокатом відомостей щодо витраченого часу та вартості кожної дії виконаної ним на захист інтересів свого клієнта в суді, оскільки розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, він не змінюється залежно від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Верховний Суд у постанові від 01.08.2019 по справі № 915/237/18 зазначив, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Згідно з ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач фактично не заперечує суму витрат, які поніс позивач, не звертався з клопотанням про зменшення витрат на правничу допомогу, просить відмовити у їх задоволенні в наслідок безпідставного звернення позивача до суду.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу відповідач надав такі документи: договір про надання правовою допомоги від 23.10.2023, укладений між відповідачем (клієнт) та адвокатом Голубчик Ігорем Володимировичем, що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №1214, виданого Черкаською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури на підставі рішення № 452 від 01.10.2019; опис робіт; ордер серії СА № 1068378 виданий на надання правничої (правової) допомоги.

За умовами договору адвокат відповідно до умов, визначених в даному договорі, надає правову допомогу клієнту в суді першої інстанції у вигляді адвокатських послуг, щодо представництва в господарській справі клієнта № 925/1362/23 та ознайомлення з матеріалами господарської справи № 925/994/23 (п. 1.1).

Клієнт сплачує адвокату гонорар, в сумі 20 000,00 грн під час укладання даного договору (п. 2.1).

Позивач не надав заперечень щодо заявлених розмірів судових витрат відповідача.

Суд, за відсутності клопотання іншої сторони, не має права зменшувати розмір судових витрат.

З огляду на викладене що витрати позивача на правову допомогу в розмірі 15 800,00 грн та витрати відповідача в розмірі 20 000,00 грн є підтвердженими та співмірними зі складністю справи і виконаною адвокатами роботою.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки судом позовні вимоги задоволено частково, судові витрати сторін, які ними безпосередньо понесені, підлягають покладенню на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Господарський суд покладає судові витрати на правничу допомогу позивача в розмірі 9410,48 грн на Фізичну особу-підприємця Пилипенка Сергія Володимировича, судові витрати на правничу допомогу відповідача в розмірі 8088,00 грн (пропорційно розміру відхилених позовних вимог) - на Товариство з обмеженою відповідальністю «Медіа Група Україна».

Відповідно до ч. 11 ст. 129 ГПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З урахуванням викладеного, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 1322,48 грн (9410,48-8088).

Оскільки спір виник в результаті неправильних дій відповідача, який прострочив оплату за товар, суд відповідно до свого права, передбаченого частиною 9 ст. 129 ГПК України, покладає на відповідача відшкодування позивачу судового збору у мінімальному встановленому законом розмірі 2684,00 грн. повністю.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Пилипенка Сергія Володимировича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіа Група Україна» (вул. Борщагівська, буд. 152 Б, м. Київ, 03056, )

65 800,00 грн заборгованості,

975,26 грн інфляційних нарахувань,

1195,22 грн 3 % річних,

1322,48 грн судові витрати за надання правничої допомоги,

2684,00 грн судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги на рішення, рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене та підписане 20 лютого 2024 року.

Суддя О.В. Чевгуз