ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2024 р. Справа№ 910/7950/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Гаврилюка О.М.

Суліма В.В.

розглянувши у письмовому проваджені матеріали справи за апеляційними скаргами Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2023

та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2023

у справі №910/7950/23 (суддя - Бондарчук В.В.)

за позовом Горба Сергія Михайловича

до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»

про стягнення 225 009,60 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

Горб Сергій Михайлович (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі - відповідач, ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал», скаржник) про стягнення 225 009,60 грн., у тому числі: 167 440,00 грн. - основного боргу, 6 605,85 грн. - 3% річних та 50 963,75 грн. - інфляційних втрат, у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором поставки №1571/24/16-21 від 02.09.2021, укладеним між Приватним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал», як покупцем, та Фізичною особою-підприємцем Горбом Сергієм Михайловичем, як постачальником.

Короткий зміст оскаржуваних рішень суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.07.2023 у справі №910/7950/23 позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на користь Горба Сергія Михайловича 167 440 грн. 00 коп. - основного боргу, 6 605 грн. 85 коп. - 3% річних, 50 963 грн. 75 коп. - інфляційних втрат та 3 375 грн. 14 коп. - судового збору.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач порушив умови договору поставки №1571/24/16-21 від 02.09.2021 та положення ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, що має наслідком задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості у розмірі 167 440,00 грн., а також заявлених позивачем сум 3% річних та інфляційних втрат з огляду на арифметичну правильність їх розрахунків.

При цьому, судом було відхилено посилання відповідача на настання форс-мажорних обставин, оскільки матеріали справи не містять доказів на виконання п. 8.3. Договору щодо направлення відповідачем повідомлення позивачу про настання форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання ним зобов`язань з оплати за поставлений товар за договором поставки № 1571/24/16-21 від 02.09.2021, а також суд зауважив, що обов`язок з оплати за поставлений товар виник до введення в Україні воєнного стану, відтак ця обставина не могла вплинути на виконання ПрАТ АК «Київводоканал» свого зобов`язання зі своєчасної та повної оплати за поставлений товар.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 31.08.2023 по справі №910/7950/23 вирішено стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на користь Горба Сергія Михайловича витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Ухвалюючи оскаржуване додаткове рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність позивачем понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката в межах цієї справи у розмірі 10 000,00 грн, відхиливши при цьому доводи відповідача щодо порушення позивачем строку подання доказів понесених витрат як необґрунтовані.

Короткий зміст апеляційних скарг та узагальнення їх доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд прийняти апеляційну скаргу до розгляду, відкрити апеляційне провадження; розгляд апеляційної скарги здійснювати з повідомленням (викликом) сторін; скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2023 у справі №910/7950/23 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Горба Сергія Михайловича до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» в повному обсязі.

В обґрунтування наведеної позиції, викладеної в апеляційній скарзі відповідач зазначає, що оскаржуване рішення суду було прийняте без належної оцінки всіх обставин справи.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наявності підстав для звільнення відповідача від відповідальності з огляду на форс-мажорні обставини, пов`язані з військовою агресією, що за твердженням відповідача вплинуло на виконання ним своїх договірних зобов`язань.

Скаржник вважає, що судом не враховано того факту, що відповідач є оператором критичної інфраструктури, що також підтверджує факт настання обставин непереборної сили та унеможливлює застосування до відповідача штрафних санкцій.

Також не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд прийняти апеляційну скаргу до розгляду, відкрити апеляційне провадження; Зупинити дію додаткового рішення Господарського суду м. Києва від 31.08.2023 у справі №910/7950/23. Скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2023 у справі №910/7950/23 в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на користь Горба Сергія Михайловича витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн та ухвалити нове, яким залишити без розгляду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі №910/7950/23.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наявності підстав для залишення без розгляду заяви позивача про стягнення судових витрат на правничу допомогу з огляду на пропуск строку для її подання за відсутності клопотання про поновлення такого строку.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та письмові пояснення учасників апеляційного провадження

12.10.2023 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу зводяться до недоведення відповідачем того факту, що внаслідок форс-мажорних обставин відповідач не мав можливості виконати умови договору щодо оплати товару, а сам факт належності відповідача до операторів критичної інфраструктури не звільняє його від сплати коштів за договірними зобов`язаннями.

Щодо оскаржуваного додаткового рішення доводи відзиву зводяться до того, що подання заяви про ухвалення додаткового рішення здійснено в межах встановленого законодавством п`ятиденного терміну на подання відповідних доказів.

26.10.2023 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшли заперечення на відзив на апеляційну скаргу, в яких відповідач просить суд скасувати оскаржуване рішення та задовольнити апеляційну скаргу.

Відповідач наголошує на тому, що він знаходився у зоні бойових дій, що впливало на його господарську діяльність, а також заперечує проти доводів позивача про перебування в однакових економічних умовах, оскільки відповідач позбавлений правомочності вживати заходи впливу на недобросовісних споживачів послуг.

09.11.2023 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшла додаткова інформація по справі, у яких позивач зазначив, що сума попередніх судових витрат на правову допомогу складається із 15 000,00 грн, на підтвердження чого додано відповідні докази до заяви. Позивач просить суд за результатом розгляду справи стягнути на його користь з відповідача здійснені судові витрати.

27.11.2023 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшли заперечення на інформацію про витрати позивача, у яких відповідач заперечує проти заявлених позивачем витрат на правничу допомогу та просить суд відмовити в їх задоволенні.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.08.2023 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2023 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Ткаченка Б.О., суддів - Суліма В.В., Майданевича А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.08.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/7950/23 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи.

11.09.2023 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.09.2023, у зв`язку з заміною судді Майданевича А.Г., який перебуває на лікарняному з 28.08.2023, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2023у справі №910/7950/23 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Ткаченка Б.О., суддів: Суліма В.В., Гаврилюка О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2023 прийнято справу № 910/7950/23 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2023 до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді: Гаврилюк О.М., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2023 відкрито провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2023у справі №910/7950/23. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.09.2023, у зв`язку з заміною судді Майданевича А.Г., який перебуває на лікарняному з 28.08.2023, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на додаткове рішення від 31.08.2023передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Ткаченко Б.О., суддів: Суліма В.В., Гаврилюка О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2023 об`єднано апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2023 у справі №910/7950/23 та на додаткове рішення від 31.08.2023 в одне апеляційне провадження. Відкрито провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2023у справі №910/7950/23. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як правильно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 02.09.2021 між Приватним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі - покупець) та Фізичною особою-підприємцем Горбом Сергієм Михайловичем (далі - постачальник) укладено договір поставки №1571/24/16-21, відповідно до якого постачальник зобов`язався поставити та передати у власність покупцю вироби домашнього текстилю за найменуваннями, в асортименті та за цінами, що вказуються в специфікації, що є невід`ємною частиною даного договору, згідно заявок покупця в письмовому або електронному вигляді, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його вартість на нижчезазначених умовах договору.

У п. 2.1. договору сторони погодили, що загальна сума договору складає - 517 440,00 грн без ПДВ.

Згідно з п. 5.1. договору розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються на підставі рахунку-фактури постачальника, який виписується у відповідності до заявки покупця та специфікації. Покупець здійснює оплату товару протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з моменту отримання товару від постачальника шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

У відповідності до п. 8.1. договору жодна із сторін не несе відповідальності перед іншою стороною за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за даним договором, якщо це сталося внаслідок дії обставин непереборної сили, які не залежать від волі сторін, а саме: пожежі, повені, землетрусу або інших стихійних лих, війни, військових дій будь-якого виду, аварійного відключення електроенергії, водопостачання, які роблять неможливими виконання сторонами своїх зобов`язань, а також прийняття закону або іншого нормативно-правого акту, що забороняє будь-яку дію, передбачену цим договором.

Відповідно до п. 8.3. договору сторона, яка потрапила під дію обставин непереборної сили, повинна повідомити письмово іншу сторону про їх настання, вплив на виконання зобов`язань за договором та припинення дії обставин непереборної сили підтверджується сертифікатом Торгово-промислової палати України або документом іншого компетентного органу.

Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2021. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов`язань, що лишились невиконаними (п. 11.1. договору).

Між сторонами підписано специфікацію №1, в якій сторони погодили вартість товару на суму 517 440,00 грн.

15.11.2021 ФОП Горб С.М. поставив, а ПрАТ «АК «Київводоканал» прийняло товар на загальну суму 517 440,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №14 та довіреністю на отримання цінностей №8Д00555 від 25.10.2021.

ПрАТ «АК «Київводоканал» за поставлений товар розрахувалося частково в сумі 350 000,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями №7310 від 19.01.2022 на суму 50 000,00 грн, №7384 від 21.01.2022 на суму 20 000,00 грн, №7405 від 24.01.2022 на суму 50 000,00 грн, №7428 від 25.01.2022 на суму 30 000,00 грн, №7494 від 27.01.2022 на суму 20 000,00 грн, №7524 від 28.01.2022 на суму 30 000,00 грн, №7566 від 01.02.2022 на суму 20 000,00 грн, №7583 від 02.02.2022 на суму 10 000,00 грн, №7652 від 07.02.2022 на суму 10 000,00 грн, №7674 від 08.02.2022 на суму 10 000,00 грн, №7693 від 09.02.2022 на суму 10 000,00 грн, №7839 від 15.02.2022 на суму 10 000,00 грн, №7848 від 16.02.2022 на суму 10 000,00 грн, №7858 від 17.02.2022 на суму 10 000,00 грн, №7944 від 22.02.2022 на суму 10 000,00 грн, №8337 від 29.04.2022 на суму 30 000,00 грн, №9343 від 08.08.2022 на суму 20 000,00 грн.

Отже, у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за поставлений товар в сумі 167 440,00 грн., що також підтверджується підписаним сторонами актом звірки взаємних розрахунків від 30.11.2022.

02.03.2023 позивач надіслав на адресу відповідача заяву за вих. №5 від 01.03.2023, в якій просив погасити заборгованість в сумі 167 440,00 грн.

Відповідач відповіді на заяву не надав, заборгованість не погасив.

За таких обставин, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо своєчасної оплати за поставлений товар, позивач просив суд стягнути з ПрАТ «АК «Київводоканал» борг у сумі 167 440,00 грн., а також 3% річних у розмірі 6 605,85 грн. та інфляційні втрати в сумі 50 963,75 грн.

У свою чергу відповідач не заперечує щодо наявності заборгованості перед позивачем за поставлений товар в сумі 167 440,00 грн., однак зазначає про неможливість виконання зобов`язань за договором поставки №1571/24/16-21 від 02.09.2021 у зв`язку із настанням форс-мажорних обставин внаслідок воєнної агресії Російської Федерації проти України, у зв`язку з чим вважає, що наявні підстави для звільнення його від відповідальності на неналежне виконання умов договору.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, №. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Справа була розглянута в розумний строк (в розумінні ст. 6 Конвенції) з незалежних від суду причин: враховуючи дію воєнного стану в Україні, обставини оголошення сигналу «повітряна тривога», перебування колегії суддів у відпустці та інші чинники.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

У відповідності до положень ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Як було зазначено вище, 02.09.2021 між ФОП Горб С.М. та ПрАТ «АК «Київводоканал» укладено договір поставки №1571/24/16-21, відповідно до якого позивач 15.11.2021 поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 517 440,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №14 від 15.11.2021.

Відповідно до п. 5.1. договору розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються на підставі рахунку-фактури постачальника, який виписується у відповідності до заявки покупця та специфікації. Покупець здійснює оплату товару протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з моменту отримання товару від постачальника шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Статтею 530 ЦК України вставлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

З наведеного вбачається, що відповідач повинен був оплатити вартість поставленого товару на суму 517 440,00 грн до 14.01.2022 включно.

Однак, відповідач за поставлений товар розрахувався частково в сумі 350 000,00 грн, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 167 440,00 грн, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

Позивач звернувся до відповідача із заявою за вих. №5 від 01.03.2023 про сплату заборгованості, однак претензія залишена відповідачем без задоволення.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Отже, відповідачем порушено умови договору поставки №1571/24/16-21 від 02.09.2021 та положення ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вимога позивача про стягнення заборгованості у розмірі 167 440,00 грн. підлягає задоволенню.

Колегія суддів зауважує, що наведені обставини сторонами на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення не оспорюються.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 6 605,85 грн. та інфляційні втрати в сумі 50 963,75 грн, нарахованих за період з 15.01.2022 по 09.05.2023.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів вважає їх арифметично правильними, а тому за обґрунтованим висновком суду першої інстанції такі вимоги підлягають задоволенню.

Щодо доводів скаржника про звільнення від відповідальності у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин та введенням в Україні з 24.02.2022 воєнного стану, колегія суддів зазначає наступне.

24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому, відповідними указами Президента України військовий стан неодноразово продовжувався.

28.02.2022 Торгово-промислова палата України на підставі ст. ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 №671/97-ВР, Статуту ТПП України засвідчила форс - мажорні обставини (обставин непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24.02.2022 відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи викладене, Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для об`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору (контракту, угоди тощо) обов`язків згідно із законодавчими чи іншими нормативними актами виконання відповідно яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Тобто, Торгово-промислова палата України підтвердила, що обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами, як для суб`єктів господарювання так і для населення.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (частина 1 статті 617 Цивільного кодексу України).

Тобто, згідно чинного законодавства, можливе звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язання, а не від виконання в цілому. В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

У даному випадку суд враховує, що відповідно до п. 8.1. договору жодна із сторін не несе відповідальності перед іншою стороною за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за даним договором, якщо це сталося внаслідок дії обставин непереборної сили, які не залежать від волі сторін, а саме: пожежі, повені, землетрусу або інших стихійних лих, війни, військових дій будь-якого виду, аварійного відключення електроенергії, водопостачання, які роблять неможливими виконання сторонами своїх зобов`язань, а також прийняття закону або іншого нормативно-правого акту, що забороняє будь-яку дію, передбачену цим договором.

Згідно з п. 8.3. договору сторона, яка потрапила під дію обставин непереборної сили, повинна повідомити письмово іншу сторону про їх настання, вплив на виконання зобов`язань за договором та припинення дії обставин непереборної сили підтверджується сертифікатом Торгово-промислової палати України або документом іншого компетентного органу.

Отже, у п. 8.3. договору сторони погодили, що сторона, яка потрапила під дію обставин непереборної сили, повинна повідомити письмово іншу сторону про їх настання, вплив на виконання зобов`язань за договором, однак, як правильно зазначив суд першої інстанції, матеріали справи не містять доказів направлення відповідачем повідомлення позивачу про настання форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання ним зобов`язань з оплати за поставлений товар за договором поставки № 1571/24/16-21 від 02.09.2021.

Крім того, судова колегія, оцінюючи доводи скаржника про наявність підстав у даному випадку для звільнення від відповідальності за неналежне виконання умов договору, сприймає критично такі твердження та наголошує, що обов`язок з оплати за поставлений товар виник 14.01.2022, тобто до введення в Україні воєнного стану, а тому вказані обставини не могли вплинути на виконання ПрАТ АК «Київводоканал» свого зобов`язання зі своєчасної та повної оплати за поставлений товар.

Також колегія суддів враховує, що скаржником не надано належних та допустимих доказів наявності форс-мажорних обставин щодо виконання саме спірного зобов`язання у заявлений позивачем період (до 14.01.2022), а тому відсутні підстави для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язань за Договором.

Таким чином, посилання на військову агресію російської федерації та введення воєнного стану в України в обґрунтування неможливості своєчасного виконання зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати за поставлений товар, що виникли до настання таких обставин, не звільняє відповідача від обов`язку оплатити поставлений товар, а отже, не спростовує обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Всі інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на вірне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст. 277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Водночас, як вбачається із матеріалів справи, позивач за результатами розгляду справи просив суд стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Зі змісту позовної заяви вбачається попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правничу допомогу позивача в сумі 10 000,00 грн.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, заяву про ухвалення додаткового рішення з доказами на підтвердження їх понесення позивачем подано 20.08.2023 через систему Електронний суд.

Судом першої інстанції задоволено заяву позивача та присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

При цьому, судом відхилено доводи відповідача щодо порушення позивачем строку подання доказів понесених витрат на правничу допомогу, оскільки за висновком суду першої інстанції відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення АТ «Укрпошта» №583, Горб С.М. отримав рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2023 у даній справі 15.08.2023, а заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу разом із доказами їх понесення скерував до суду в системі «Електронний суд» 20.08.2023, тобто в межах п`ятиденного строку на подання таких доказів.

З даним висновком суду першої інстанції відповідач не погоджується та вважає, що у даному випадку наявні підстави для залишення заяви позивача про ухвалення додаткового рішення без розгляду з огляду на пропуск строку на її подання.

Судова колегія, перевіривши наведені доводи апеляційної скарги, вважає їх обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судом враховано, що розгляд справи №910/7950/23 здійснювався судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

З матеріалів справи вбачається, що рішення суду прийнято 27.07.2023 та відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення АТ «Укрпошта» №583, Горб С.М. отримав рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2023 у даній справі 15.08.2023, а заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу разом із доказами їх понесення скерував до суду в системі «Електронний суд» 20.08.2023, тобто зі спливом строку, передбаченого положенням частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, оскільки визначений у зазначеній нормі строк обраховується не з моменту отримання стороною рішення суду, а саме з моменту ухвалення відповідного рішення суду.

Згідно зі ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 119 цього ж кодексу суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, який за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених ГПК України.

Отже, вирішуючи це питання, суд, з урахуванням конкретних обставин справи, має оцінити на предмет поважності причини пропуску встановленого законом процесуального строку, і в залежності від встановленого - вирішити питання про поновлення або відмову у поновленні цього строку.

Однак, заява позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу разом із доказами їх понесення не містить клопотання про поновлення такого строку.

За викладених обставин, судова колегія дійшла висновку про пропуск позивачем строку на звернення із заявою про ухвалення додаткового рішення з доказами понесення витрат на правничу допомогу, а тому за відсутності клопотання про поновлення такого строку, відповідна заява позивача підлягає залишенню без розгляду в силу приписів п. 3 ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції є такими, що не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, а оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2023 у справі №910/7950/23, за наведених скаржником доводів апеляційної скарги.

Водночас, колегія суддів дійшла висновку, що при прийнятті додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2023 у справі № 910/7950/23 судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, а тому апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на додаткове рішення суду у справі є обґрунтованою та підлягає задоволення.

Розподіл судових витрат

Судовий збір розподіляється відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, судом враховано, що позивач під час апеляційного провадження зазначав, що сума попередніх судових витрат на правову допомогу складається із 15 000,00 грн, та просив суд за результатом розгляду справи стягнути на його користь з відповідача здійснені судові витрати у вказаному розмірі.

У свою чергу, відповідачем подані заперечення проти заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, які зводяться до не співмірності таких витрат.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У частинах 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України унормовано: витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом апеляційної скарги на суму 15 000,00 грн надано наступні документи:

- договір про надання правових послуг адвоката №20230801 від 01.08.2023;

- акт №1 від 18.10.2023 здачі-приймання наданої правової допомоги до Договору про надання правових послуг адвоката №20230801 від 01.08.2023;

- копію платіжного доручення від 23.10.2023 №9321-7378-9977-7649.

Відповідно до акту №1 від 18.10.2023 здачі-приймання наданої правової допомоги до Договору про надання правових послуг адвоката №20230801 від 01.08.2023 адвокатом (Магера Р.М.) належним чином надані і оформлені, а Клієнтом (Горб С.М.) прийняті та оплачені послуги у справі №910/7950/23 за позовом Горба Сергія Михайловича до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» про стягнення заборгованості за договором поставки №1571/24/16-21 від 02.09.2021, вартість яких:

- дослідження судової практики, витрачений час - 1 годин, вартість - 1 500,00 грн;

- юридична експертиза апеляційної скарги, витрачений час - 2 годин, вартість - 3 000,00 грн;

- надання усних консультацій та подання відзиву на апеляційну скаргу до Північного апеляційного господарського суду, витрачений час - 6 годин, вартість - 9 000,00 грн.

Відповідно до п. 2 вказаного акту всього до сплати підлягає 15 000,00 грн.

Зазначені послуги були оплачені позивачем, що вбачається з наданого платіжного доручення від 23.10.2023 №9321-7378-9977-7649.

Дослідивши надані позивачем документи, колегія суддів вважає, що позивачем доведено належними доказами понесення витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

У свою чергу, відповідачем подано заперечення щодо розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, які зводяться до тверджень про неспівмірність заявлених витрат на професійну правничу допомогу із складністю справи та часом, витрачених адвокатом на виконання робіт.

Щодо посилань відповідача на неспівмірність заявлених позивачем витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

За змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Приписами ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом із тим, у частині 5 статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009, справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015).

Згідно з висновком ЄСПЛ, викладеним у рішенні від 02.06.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Разом з цим, за наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, через призму критеріїв, встановлених частиною четвертою статті 126 та частиною п`ятою статті 129 ГПК України, та враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді апеляційної інстанції.

При зменшенні витрат на правову допомогу суд апеляційної інстанції також враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі в суді першої та апеляційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/20852/20.

Як вбачається з матеріалів справи, правова позиція позивача була сталою і не зазнавала змін протягом розгляду спору, розгляд справи здійснювався у спрощеному провадженні без виклику учасників справи, під час якого представником було надано лише відзив на апеляційну скаргу (який по змісту стосується двох апеляційних скарг відповідача у справі - на рішення та на додаткове рішення) та відповідну заяву про стягнення витрат на правничу допомогу.

З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, керуючись у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, та з огляду на подані відповідачем заперечення щодо розміру витрат, колегія суддів дійшла висновку про зменшення розміру витрат Горба Сергія Михайловича на професійну правничу допомогу та про необхідність покладення на Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем, в розмірі 7 500,00 грн.

Керуючись ст.ст. 126, 129, 240, 244, 269, 270, 273, 275, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2023 у справі № 910/7950/23 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2023 у справі № 910/7950/23 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Приватним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал».

4. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2023 у справі № 910/7950/23 - задовольнити.

5. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2023 у справі № 910/7950/23 - скасувати.

6. Заяву Горба Сергія Михайловича про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції у справі №910/7950/23 - залишити без розгляду.

7.Заяву Горба Сергія Михайловича про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у справі №910/7950/23 - задовольнити частково.

8. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, місто Київ, вулиця Лейпцизька, будинок 1-А, ідентифікаційний код 03327664) на користь Горба Сергія Михайловича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 7 500 (сім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

9. В іншій частині в задоволенні заяви Горба Сергія Михайловича про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у справі №910/7950/23 - відмовити

10. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.

11. Матеріали справи № 910/7950/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 287 та 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді О.М. Гаврилюк

В.В. Сулім