Господарський суд Харківської області
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"13" лютого 2024 р.м. ХарківСправа № 922/5140/14
Господарський суд Харківської області у складі:

судді Усатого В.О.

розглянувши справу

за заявою Державного підприємства "Державний резервний насіннєвий фонд України", м. Київ
про визнання банкрутом Державного підприємства "Лозівський кінний завод №124", с.Кінне Лозівського району Харківської області,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Харківської області перебуває справа про банкрутство Державного підприємства "Лозівський кінний завод № 124".

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 03.02.2015 порушено провадження у справі про банкрутство ДП "Лозівський кінний завод № 124", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та процедуру розпорядження майном боржника, призначено розпорядника майна боржника та призначено попереднє засідання.

24.04.2015 до суду від розпорядника майна ДП "Лозівський кінний завод № 124" надійшло клопотання (вх. № 16675) про правонаступництво обов`язків боржника перед кредиторами на загальних підставах господарських відносин, передбачених цивільним законодавством та визнання ДП "Конярство України" правонаступником ДП "Лозівський кінний завод № 124" в процедурі банкрутства.

Ухвалою суду від 27.05.2021 (суддя Кононова О.В.) відмовлено в задоволенні клопотання розпорядника майна ДП "Лозівський кінний завод № 124" (вх. № 16675 від 24.04.2015) про застосування правонаступництва обов`язків боржника перед кредиторами на загальних підставах та визнання ДП "Конярство України" правонаступником ДП "Лозівський кінний завод № 124".

Ухвалою суду від 27.05.2015 в попередньому засіданні суду затверджено реєстр вимог кредиторів ДП "Лозівський кінний завод № 124".

Ухвалою суду від 19.06.2018 призначено розпорядником майна ДП "Лозівський кінний завод № 124" арбітражного керуючого Гнатченка П.М.

До суду від Державного підприємства "Лозівський кінний завод № 124" надійшло клопотання (вх. № 15111 від 12.05.2017), в якому боржник просив здійснити його заміну на правонаступника - Державне підприємство "Конярство України".

Ухвалою суду від 07.11.2017 (суддя Усатий В.О.) відмовлено в задоволенні клопотання розпорядника майна ДП "Лозівський кінний завод № 124" (вх. № 15111 від 12.05.2017) про застосування правонаступництва та визнання ДП "Конярство України" правонаступником ДП "Лозівський кінний завод № 124".

13.01.2021 до суду надійшло клопотання Державного підприємства "Конярство України" (вх. № 671), в якому заявник просив суд замінити у справі № 922/5140/14 Державне підприємство "Лозівський кінний завод № 124" його правонаступником - Державним підприємством "Конярство України".

В обґрунтування клопотання заявник посилався на наступне.

01.02.2011 Міністерством аграрної політики України на виконання Розпорядження Кабінету Міністрів України від 01.12.2010 № 2305-р "Про деякі питання розвитку конярства" прийнято наказ № 33 "Про реорганізацію державних підприємств, діяльність яких пов`язана з розвитком конярства", яким наказано реорганізувати, зокрема, ДП "Лозівський кінний завод № 124" шляхом приєднання до ДП "Конярство України" та створити на базі майна реорганізованих державних підприємств відокремлені підрозділи (філії) без прав юридичної особи.

Відповідно до п. 2 Наказу ДП "Конярство України" визнано правонаступником майнових прав і обов`язків реорганізованих державних підприємств, зокрема, ДП "Лозівський кінний завод № 124".

11.08.2011 комісією з реорганізації підписано Передавальний акт, який затверджено Міністерством аграрної політики та продовольства України". На підставі цього Передавального акту ДП "Конярство України" стало правонаступником майна, всіх прав і обов`язків ДП "Лозівський кінний завод № 124".

Заявник з посиланням на статті 104 ЦК України та ст. 56 ГК України просив здійснити процесуальне правонаступництво.

Крім того, заявник посилався на положення статті 107 ЦК України, якими закріплено порядок припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення. Заявник вважав, що положеннями статті 104 та 107 ЦК України не визначений момент переходу прав та обов`язків від юридичної особи, яка припиняється у зв`язку з реорганізацією. Такий момент не може безумовно пов`язуватися з внесенням запису до державного реєстру про припинення реорганізованої юридичної особи. При реорганізації у формі приєднання немає значення чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків, оскільки правонаступник лише один, що унеможливлює виникнення будь-яких спорів щодо переходу майна, прав чи обов`язків.

На підтвердження своєї позиції посилався на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 14.09.2020 у справі № 296/443-16-ц; від 04.11.2020 у справі №922/817/18; від 22.12.2020 у справі 452/3299/16-ц, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 910/5953/17.

Ухвалою суду від 11.02.2021 (суддя Усатий В.О.) відмовлено у задоволенні клопотання Державного підприємства "Конярство України" (вх. № 671 від 13.01.2021) про заміну учасника справи його правонаступником.

Не погодившись із вищезазначеною ухвалою суду Державне підприємство "Конярство України" звернулося з апеляційною скаргою, за наслідком розгляду якої постановою Східного апеляційного господарського суду від 14.04.2021 апеляційну скаргу Державного підприємства "Конярство України" на ухвалу господарського суду Харківської області від 11.02.2021 у справі № 922/5140/14 залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду Харківської області від 11.02.2021 у справі №922/5140/14 залишено без змін.

Постанова Східного апеляційного господарського суду від 14.04.2021 не оскаржувалася.

05.05.2023 до суду від ДП "Конярство України" надійшло клопотання про заміну учасника справи його правонаступником (вх. № 11282), в якому заявник просив суд замінити у справі Державне підприємство "Лозівський кінний завод № 124" на правонаступника - Державне підприємство "Конярство України" та у випадку заміни - закрити провадження у справі.

В обґрунтування поданого клопотання ДП "Конярство України" посилалося на те, що 01.02.2011 Міністерством аграрної політики України на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 01.12.2010 № 2305-р "Деякі питання розвитку конярства" видано наказ № 33 "Про реорганізацію державних підприємств, діяльність яких пов`язана з розвитком конярства", яким наказано реорганізувати, зокрема, ДП "Лозівський кінний завод № 124" шляхом приєднання до ДП "Конярство України" та створити на базі майна реорганізованих державних підприємств відокремлені підрозділи (філії) без прав юридичної особи.

Відповідно до п. 2 вищезазначеного наказу ДП "Конярство України" визнано правонаступником майнових прав і обов`язків реорганізованих державних підприємств, зокрема ДП "Лозівський кінний завод № 124".

11.08.2011 комісією з реорганізації підписано передавальний акт, затверджений Міністерством аграрної політики та продовольства України", на підставі якого ДП "Лозівський кінний завод № 124" передало, а ДП "Конярство України" прийняло усе майно, майнові та немайнові права та обов`язки ДП "Лозівський кінний завод №124".

Заявник з посиланням на ст. 52 ГПК України, ст. 104 ЦК України, ст. 56 ГК України просив здійснити процесуальне правонаступництво.

Також заявник посилався на положення статті 107 ЦК України, якими закріплено порядок припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення. Заявник вважав, що положеннями статті 104 та 107 ЦК України не визначений момент переходу прав та обов`язків від юридичної особи, яка припиняється у зв`язку з реорганізацією. Такий момент не може пов`язуватися із внесенням запису до державного реєстру про припинення реорганізованої юридичної особи. При реорганізації у формі приєднання немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків, оскільки правонаступник лише один, що унеможливлює виникнення будь-яких спорів щодо переходу майна, прав чи обов`язків.

Також на підтвердження своєї позиції заявник посилався на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 910/5953/17, від 14.09.2020 у справі № 296/443/16-ц, від 04.11.2020 у справі № 922/817/18, від 22.12.2020 у справі № 452/3299/16-ц, від 13.01.2023 у справі № 909/760/17, від 01.12.2022 у справі № 917/436/21, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 910/5953/17.

Крім того, заявник зазначив про те, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.10.2015 порушено провадження у справі № 910/21682/15 про банкрутство ДП "Конярство України", тому, на думку заявника, у разі заміни Державного підприємства "Лозівський кінний завод №124" на Державне підприємство "Конярство України" буде наявна підстава для закриття провадження у даній справі, передбачена п. 3 ч. 1 ст. 90 Кодексу України з процедур банкрутства.

Додатково на підтвердження своєї позиції заявник посилався на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 08.11.2022 у справі № 917/409/18, залишену без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 13.04.2023.

Ухвалою суду від 26.10.2023 (суддя Усатий В.О.) закрито провадження з розгляду клопотання ДП "Конярство України" про заміну учасника справи його правонаступником (вх. № 11282 від 05.05.2023).

Не погодившись із вищезазначеною ухвалою суду Державне підприємство "Конярство України" та Харківська обласна прокуратура звернулися з апеляційними скаргами, за наслідком розгляду яких постановою Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2024 апеляційні скарги ДП "Конярство України" (2422Х/1) та Харківської обласної прокуратури (2486Х/1) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 26.10.2023 у справі № 922/5140/14 задоволено; ухвалу Господарського суду Харківської області від 26.10.2023 у справі № 922/5140/14 скасовано; справу №922/5140/14 направлено до Господарського суду Харківської області для розгляду клопотання Державного підприємства "Конярство України" про заміну учасника справи його правонаступником та закриття провадження у справі про банкрутство №922/5140/14 (вх. № 11282 від 05.05.2023).

05.02.2024 справа повернулася до Господарського суду Харківської області.

Враховуючи, що суддя Усатий В.О. в період з 07.02.2024 по 12.02.2024 включно перебував на лікарняному, суд постановляє дану ухвалу у перший робочий день судді, а саме 13.02.2024.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", суд створює такі умови, за яких кожному учаснику судового процесу гарантується рівність у реалізації наданих процесуальних прав та у виконанні процесуальних обов`язків, визначених процесуальним законом.

Пункт 1 статті 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань.

Стаття 6 Конвенції встановлює процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі при розгляді цивільного позову в національному суді, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Відповідно до Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27.07.2006, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді. При наявності зазначених підстав суддя повинен заявити самовідвід. Самовідвід - особиста заява судді про усунення себе від участі у розгляді даної справи.

Згідно з п. 12 висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів при винесенні судових рішень, у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Олександр Волков проти України" від 09.01.2013 зазначено, що, як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

В рішенні у справі "Білуха проти України" від 09.11.2006 Європейський суд з прав людини зауважив, що стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного; стосовно об`єктивного критерію слід визначити, чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про його безсторонність - це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 ГПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 36 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 ГПК України з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Згідно з ч. 1 ст. 39 ГПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Враховуючи, що суддею Усатим В.О. у справі № 922/5140/14 вже сформована правова позиція щодо клопотання Державного підприємства "Конярство України" про заміну учасника справи його правонаступником, суд вважає, що розгляд вищезазначеного клопотання може викликати в учасників справи сумнів у неупередженості судді.

Беручи до уваги вищевикладене, а також враховуючи, що суд у демократичному суспільстві має викликати довіру і, насамперед, у сторін процесу, а один із чинників, який забезпечує безсторонність суду, полягає у тому, щоб сумніви в безсторонності суду були усунені, з метою уникнення будь-яких можливих сумнівів щодо неупередженості і об`єктивності судді Усатого В.О. в учасників у справі №922/5140/14 про банкрутство Державного підприємства "Лозівський кінний завод №124", суддя Усатий В.О. доходить висновку про необхідність заявлення самовідводу.

Керуючись ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 35, 38, 39 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Задовольнити самовідвід судді Усатого В.О. від розгляду справи №922/5140/14 про банкрутство Державного підприємства "Лозівський кінний завод №124".

Передати справу № 922/5140/14 для здійснення повторного автоматизованого розподілу та визначення іншого судді відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текс ухвали складено та підписано 13 лютого 2024 року.

Суддя Усатий В.О.