ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31.01.2024 Справа № 905/1144/23
За позовом Приватного підприємства «Фірма Каре»
до Державного підприємства «Артемсіль»
про стягнення 2 092 106,35 грн
Суддя Хабарова М.В.
Секретар судового засідання Сухіна В.А.
за участю представників (в режимі відеоконференції):
від позивача Римець Х.Б.
від відповідача не з`явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Рішенням Господарського суду Донецької області від 09.01.2024 у справі №905/1144/23 позовні вимоги Приватного підприємства «Фірма Каре» задоволено повністю; стягнуто з Державного підприємства «Артемсіль» заборгованість у розмірі 2092106,35 грн та судовий збір у розмірі 31381,60 грн.

11.01.2024 через систему «Електронний суд» від представника позивача Римець Х.Б. надійшло клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 24080 грн.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 19.01.2024 призначено судове засідання з розгляду клопотання позивача про стягнення витрат на правничу допомогу на 31.01.2024.

В судове засідання 31.01.2024 в режимі відеоконференції з`явився представник позивача та наполягав на задоволенні клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Представники відповідача в судове засідання не з`явились. Відповідач про розгляд клопотання був повідомлений належним чином, жодних заперечень не подав.

У судовому засіданні 31.01.2024 судом оголошено вступну та резолютивну частини додаткового рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, Господарський суд Донецької області

ВСТАНОВИВ:

01.08.2023 між Адвокатським об`єднанням «Адвокатська фірма «Едвайс» та Приватним підприємством «Фірма Каре» (клієнт) підписано Договір про надання правової допомоги №б/н, відповідно до п. 1.1 якого клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання за плату надавати клієнту правову допомогу.

Представництво інтересів здійснюється, в тому числі, шляхом підготовки та подання позовної заяви щодо стягнення заборгованості з ДП «Артемсіль», представлення інтересів клієнта у суді першої інстанції (п. 1.1.1 Договору).

Вартість послуг, що надається Адвокатським об`єднанням визначено сторонами в Додатковій угоді до даного Договору (п. 1.2 Договору).

Адвокатське об`єднання зобов`язується надавати клієнту послуги, визначені сторонами умовами даного Договору та Додатковими угодами (п. 2.1 Договору).

Виконання умов даного Договору доручається здійснювати адвокату Римець Христині Богданівні, шляхом видачі ордеру на надання правової допомоги (п. 2.2.3 Договору).

Після надання Адвокатським об`єднанням клієнту послуг, визначених умовами даного Договору, сторони підписують Акт приймання-передачі наданих послуг (п. 3.1 Договору).

Клієнт здійснює оплату загальної вартості правової допомоги, що зазначена в акті приймання-передачі наданих послуг, шляхом переказу грошових коштів на розрахунковий рахунок Адвокатського об`єднання, протягом 5 банківських днів з дати набрання рішення суду першої інстанції законної сили (п. 3.3 Договору).

Договір діє до 31.12.2024, а в частині виконання сторонами своїх зобов`язань до повного їх виконання (п. 4.1 Договору).

У Додатку №1 до Договору сторони визначили перелік та вартість послуг, що надаються.

На виконання умов договору про надання правової допомоги 09.01.2024 між позивачем та адвокатським об`єднанням підписано акт приймання-передачі наданих послуг, відповідно до якого виконавець надав, а замовник прийняв послуги: вивчення документів та формування правової позиції відносно суті справи (3 год) 9000 грн, підготовка позовної заяви (1 шт.) 10000 грн, виготовлення та засвідчення копій документів до підготовленої позовної заяви 580 грн, участь у судовому засіданні (3 шт.) 4500 грн (п. 1 Акту).

Вартість послуг виконавця за цим Актом складає 24080,00 грн без ПДВ (п. 2 Акту).

Право на правову допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 16 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).

За приписами ст. 123 Господарського процесуального кодексу України витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому частинами 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Суд зазначає, що загальне правило щодо розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим у ч. 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Така позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, постанові Верховного Суду від 04.06.2020 у справі №906/598/19, додатковій постанові Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №915/324/20.

У постанові Верховного Суду від 05.10.2021 у справі №907/746/17 зазначено, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав не пов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання учасника справи про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України та висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.

Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, встановленого ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, визначено також частинами 6, 7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», п.п. 79 і 112).

Тобто нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

З матеріалів справи вбачається, що клопотань про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу за результатами розгляду даної справи відповідачем не заявлялось.

Крім того, судом враховано, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 30.01.2023 у справі №910/7032/17.

Разом з тим, справа №905/1144/23 за своїм характером не є складною (стягнення заборгованості без штрафних санкцій), тому не вимагала від адвоката, який за своїм правовим статусом має достатню правову кваліфікацію, значних професійних зусиль для належного представництва інтересів позивача у справі; підготовка позовної заяви у спорі, що виник між сторонами, не потребує тривалого часу для аналізу договору, первинних документів, крім того, позовна заява до суду та відповідачу направлялась через систему «Електронний суд», тому позивачу не потрібно було витрачати кошти на друк копій документів; оскільки відповідач не подавав відзиву на позовну заяву, адвокат не готував свою відповідь, тому його правова позиція протягом розгляду справи не змінювалась; всі судові засідання проводились в режимі відеоконференції і явка у судове засідання визнавалася не обов`язковою.

Таким чином, заявлена позивачем сума відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 24080 грн є надміру завищеною, а тому, враховуючи принципи змагальності, диспозитивності, принцип забезпечення дотримання балансу інтересів сторін, суд вважає за необхідне обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи до 12000,00 грн, яку суд вважає розумною, пропорційною та обґрунтованою.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 12000,00 грн покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 126, 129, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Заяву Приватного підприємства «Фірма Каре» про стягнення витрат на правничу допомогу задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Артемсіль» (84545, Донецька обл., Бахмутський район, м. Соледар, вул. Чкалова, буд. 1-А, ідентифікаційний код 00379790) на користь Приватного підприємства «Фірма Каре» (08502, Київська обл., м. Фастів, вул. Андрія Шептицького, буд. 26, ідентифікаційний код 19409105) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12000 (дванадцять тисяч) грн 00 коп.

3. В іншій частині заяви відмовити.

Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне додаткове рішення складено: 12.02.2024

Суддя М.В. Хабарова