Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., при секретарі судового засідання Гаврищук К.М., розглянувши матеріали
заяви позивача Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "АГРО-ЕКО ХХІ"
про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу
про стягнення 1 369 700,00 грн.
Представники сторін:
від позивача: не з`явився.
від відповідача: не з`явився.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "АГРО-ЕКО ХХІ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Твін Експерт" про стягнення 1 369 700,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами Договору № 1 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 27.10.2015 року в частині своєчасного та повного повернення наданих коштів, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість у вказаній сумі.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.09.2023 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 19.10.2023 року.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.10.2023 року позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Твін Експерт" ( Україна, 01601, м. Київ, пл. Спортивна 1А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "АГРО-ЕКО ХХІ" (Україна, 32390, Хмельницька область, Кам`янець-Подільський р-н, с. Крушанівка, вул. Центральна буд. 40, ) 1 369 700, 00 грн. боргу та витрати по сплаті судового збору в розмірі 20 545, 50 грн.

Так, через канцелярію суду 30.10.2023 року від позивача надійшла заява б/н від 13.06.2023 року про ухвалення додаткового рішення в порядку ст.ст. 123, 126, 129 ГПК України (щодо витрат на правничу допомогу), в якій останній, керуючись ст.ст. 126, 129 ГПК України, просить стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Твін Експерт" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000, 00 грн., понесені позивачем в межах судової справи №910/10422/23. Заяву разом з доказами на підтвердження понесених витрат та доказами направлення копії заяви про ухвалення додаткового рішення відповідачу судом долучено до матеріалів справи.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 30.10.2023 року вищевказана заява була передана на розгляд судді Селівону А.М.

Відповідно до вимог статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Клопотання про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 244 Господарського процесуального кодексу України).

Оскільки судове рішення у справі №910/10422/23 ухвалено судом в порядку загального позовного провадження та під час винесення рішення від 19.10.2023 року питання про судові витрати позивача в частині витрат на професійну правничу допомогу не вирішувалось, суд дійшов висновку про необхідність розгляду заяви позивача в судовому засіданні з викликом учасників справи для розгляду питання щодо ухвалення відповідного додаткового рішення у справі № 910/10422/23 про стягнення судових витрат позивача, та, відповідно, ухвалою від 06.11.2023 року призначено заяву позивача про ухвалення додаткового рішення до розгляду в судовому засіданні на 21.12.2023 року.

Судом встановлено, що до початку судового засідання 06.12.2023 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшло клопотання б/н від 06.12.2023 року, в якому Арбітражний керуючий Плесканка О.В. просить передати справу № 910/10422/23 для розгляду в межах справи № 914/3348/23 про банкрутство відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Твін Експерт», провадження у якій відкрито ухвалою Господарського суду Львівської області від 23.11.2023 року. Клопотання судом долучене до матеріалів справи.

Проте, у зв`язку з перебуванням судді Селівона А.М. на лікарняному судове засідання 21.12.2023 року не відбулось.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.01.2024 року судове засідання з розгляду заяви позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу призначене на 25.01.2024 року.

Будь - яких інших заяв та клопотань процесуального характеру, окрім наявних в матеріалах справи, сторонами на час проведення судового засідання 25.01.2024 року суду не надано.

В свою чергу суд наголошує, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Як свідчать матеріали справи, відповідач не скористався наданим йому процесуальним правом та не надав заперечень на заяву позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу.

Наразі, від позивача станом на час розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення до суду не надходило жодних заяв про неможливість подання заперечень щодо заяви позивача та/або про намір вчинення відповідних дій та/або продовження відповідних процесуальних строків та заперечень щодо розгляду заяви позивача по суті.

У судове засідання з розгляду заяви позивача про ухвалення додаткового рішення 25.01.2024 року уповноважені представники позивача та відповідача не з`явились.

Про дату, час і місце проведення судового засідання сторони повідомлені належним чином відповідно до вимог ст. 6 ГПК України шляхом надсилання копії ухвали суду від 01.01.2024 року про призначення судового засідання у справі № 910/10422/23 до електронних кабінетів позивача та відповідача, факт отримання якої 02.01.2024 року підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про доставку електронного листа до електронних кабінетів.

Про поважні причини неявки в судове засідання 25.01.2024 року представників позивача та відповідача суд не повідомлено.

Згідно ч. 4 ст. 244 ГПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

З огляду на вищевикладене, оскільки сторони не скористались наданими їм процесуальними правами, зокрема, представники позивача та відповідача не з`явились в судове засідання 25.01.2024 року, відповідачем не надано на адресу суду заперечень на заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, суд дійшов висновку про можливість ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у даній справі за відсутності представників сторін виключно за наявними матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши надані сторонами суду докази, які мають значення для розгляду заяви, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Стаття 16 Господарського процесуального кодексу України закріплює за учасниками справи право на користування правничою допомогою.

За приписами статей 123, 126 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських об`єднань та бюро, з надання правничої допомоги щодо ведення справи в суді розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених статтями 129, 130 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, як свідчать матеріали справи, під час прийняття рішення 19.10.2023 року у даній справі № 910/10422/23 судом не було вирішено питання розподілу судових витрат, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Відповідно до частини першої, другої статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Наразі, як встановлено судом з матеріалів справи, в поданій позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "АГРО-ЕКО ХХІ" позовній заяві б/н від 28.06.2022 року зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат в сумі 30 000,00 грн., та як вбачається зі змісту позовної заяви позивач повідомив, що витрати на професійну правничу допомогу буде документально підтверджено у відповідності до ч. 8 ст. 129 ГПК України протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду та надано детальний розрахунок наданих послуг, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжне доручення, копію банківської виписки з рахунку тощо.

Так, через відділ діловодства суду 30.10.2023 року у відповідності до частини 8 статті 129 ГПК України від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення б/н від 24.10.2023 року, відповідно до якої останнім зазначено про понесення у зв`язку з розглядом даної справи витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 30000,00 грн., які позивач просив суд покласти на відповідача.

В свою чергу, з аналізу вищенаведених норм законодавства вбачається, що витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною не буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: не надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для стягнення таких витрат.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Суд у позовному провадженні є арбітром, що надає оцінку тим доказами і доводам, що наводяться сторонами у справі, тобто суд не може діяти на корить будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам господарського судочинства.

Таким чином, суд може зменшити розмір витрат на правову допомогу, що підлягають розподілу, за клопотанням іншої сторони, яка і зобов`язана довести не співмірність заявлених опонентом витрат.

Наразі, від відповідача заперечень щодо розміру заявлених позивачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу до суду станом на 25.01.2024 року не надходило, проте 06.12.2023 року від Арбітражного керуючого Плесканки О.В. надійшло клопотання про передачу справи № 910/10422/23 для розгляду в межах справи № 914/3348/23 про банкрутство відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Твін Експерт».

Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 23.11.2023 року у справі № 914/3348/23 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Твін Експерт» (79067, Львівська область, місто Львів, вулиця Бескидська, будинок 41, ідентифікаційний код 39770434), введено процедуру розпорядження майном, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Плесканку Олега Володимировича.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Згідно частини 13 статті 30 Господарського процесуального кодексу України справи, передбачені пунктами 8 та 9 частини першої статті 20 цього Кодексу, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням боржника.

Верховною Радою України 18.10.2018 року було прийнято Кодекс України з процедур банкрутства, офіційне опублікування Кодексу відбулось у газеті "Голос України" № 77 від 20.04.2019 року. З урахуванням частини 1 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, згідно яких останній набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться у дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Кодексом, вказаний кодекс набрав чинності 21.10.2019 року.

Статтею 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначено порядок розгляду спорів, стороною в яких є боржник, зокрема, такі спори розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Так, згідно ч. 1, ч. 2. ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник: спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Наведена норма кореспондується з положеннями п. 8 ч.1 ст. 20 ГПК України та застосовується незалежно від суб`єктного складу сторін.

Згідно з частиною 3 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо спорів, зазначених у частині другій цієї статті, провадження в якій відкрито до або після відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), за ініціативою учасника справи або суду невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів, надсилаються до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів полягає в тому, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом, який розглядає справу про банкрутство, без порушення нових справ з метою судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13.03.2018 року у справі № 922/928/17.

В контексті вищенаведених норм суд зазначає, що ТОВ «Твін Експерт» є боржником у розмінні ст. 20 ГПК України та ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, отже результати розгляду вимог позивача у даному спорі могли вплинути на обсяг ліквідаційної маси цього товариства в разі прийняття у даній справі рішення по суті спору до відкриття провадження у справі про банкрутство.

Натомість, станом на дату відкриття провадження у справі № 914/3348/23 про банкрутство ТОВ «Твін Експерт» у даній справі № 910/10422/23 судом ухвалене рішення щодо предмета спору та здійснюється розгляд заяви позивача про розподіл витрат на правову допомогу, які в розумінні приписів ГПК України входять до складу судових витрат, що складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу, та не можуть буті розглянуті поза межами судового провадження у справі № 910/10422/23, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що заява позивача про розподіл витрат на правову допомогу не підлягає направленню до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство № 914/3348/23, та відповідне клопотання відповідача задоволенню не підлягає.

Суд зазначає, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (статті 16, 126 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

За приписами пункту 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності щодо надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 вказаного закону).

В статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» наведені види адвокатської діяльності, а також роз`яснено, що адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність").

За приписами частиною 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017 року, передбачено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час на виконання доручення.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

При цьому, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 року у справі № 910/4201/19).

Відтак, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "East/WestAllianceLimited" проти України (заява № 19336/04, п. 269) визначено, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Відповідно до частини 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За результатами розгляду заяви позивача щодо розподілу судових витрат по справі № 910/10422/23 в порядку статті 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України судом встановлено, що позивачем долучено до матеріалів справи докази на підтвердження понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, а саме: копію Договору про надання правової допомоги № 21/06/23 від 21.06.2023 року, Додаткової угоди № 8 від 17.07.2023 до Договору про надання правової допомоги № 21/06/23 від 21.06.2023 року, Акту прийому-передачі наданих послуг № 3 від 19.10.2023 на суму 30 000,00 грн., детального опису робіт (наданих послуг) від 23.10.2023 року до Договору про надання правової допомоги № 21/06/23 від 21.06.2023 року, рахунку - фактури № 3-21/06/23 від 19.10.2023 року на суму 30 000,00 грн., ордеру серія ВХ №1048605 від 26.06.2023 року на надання правової допомоги у Господарському суді міста Києва адвокатом Сергійчуком Юрієм Вікторовичем, свідоцтва серії ХМ № 000200 від 14.11.2018 року про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Сергійчука Ю.В.

Наразі, як підтверджується матеріалами справи, представництво інтересів ТОВ ВКФ «Агро-Еко ХХІ» під час розгляду справи № 910/10422/23 здійснювалось адвокатом Сергійчуком Юрієм Вікторовичем, яким було підготовано, підписано і подано від імені ТОВ ВКФ «Агро-Еко ХХІ» позовну заяву, відповідь на відзив, клопотання про витребування доказів, заяву про долучення доказів, два клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції та заяву про ухвалення додаткового рішення, а також вказаний адвокат брав участь у судових засіданнях у справі та здійснював представництво інтересів позивача.

За твердженням позивача, загальна сума понесених ТОВ ВКФ «Агро-Еко ХХІ» судових витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи № 910/10422/23, склала 30 000,00 грн.

Так, за умовами укладеного 21.06.2023 року між Адвокатським об`єднанням «Сергійчук та партнери» (виконавець за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "АГРО-ЕКО ХХІ" (клієнт за договором, позивач у справі) Договору про надання правової допомоги № 21/06/23 (далі - Договір), клієнт доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надавати комплексну юридичну (правову) допомогу Клієнту з усіх питань, які потребують спеціальних правових знань при вирішенні майнових та немайнових спорів шляхом представництва інтересів Клієнта в усіх судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного, кримінального та/або іншого судочинства, в тому числі розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також в інших органах державної влади, органах місцевого самоврядування, в підприємствах, установах та організаціях будь-якої форми власності, перед фізичними (в тому числі фізичними особами-підприємцями) та юридичними особами (п.1.1).

Згідно з пунктом 5.1 Договору цей договір діє з моменту його підписання сторонами та протягом наступних 18 місяців.

Відповідно до умов пунктів 4.7, 4.8 Договору за результатами наданих послуг (виконаних робіт) або їх частини сторонами підписується Акт прийому-передачі наданих послуг, який є підставою для оплати клієнтом гонорару Адвокатського об`єднання або його частини. Акт є невід`ємною частиною цього договору. Обсяги надання послуг, терміни їх оплати визначаються сторонами з урахуванням складності та характеру справи.

Оплата гонорару клієнтом здійснюється на підставі рахунку (рахунків), виданого Адвокатським об`єднанням на ім`я клієнта та/або визначених клієнтом фізичних та/або юридичних осіб. Оплата гонорару клієнтом здійснюється на банківський рахунок Адвокатського об`єднання або готівкою протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання Клієнтом рахунку. У випадку оплати гонорару готівкою, Адвокатське об`єднання зобов`язане видати клієнту квитанцію до прибуткового касового ордеру завірену підписом керівника та печаткою Адвокатського об`єднання.

Разом з цим, відповідно до пункту 1 Додаткової угоди №8 від 17.07.2023 року до Договору сторони погодили, що незалежно від умов Договору та додатків до нього, загальна вартість послуг за супровід справи №910/10422/23 у суді першої інстанції становить фіксовану вартість 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок.

За умовами пункту 2 Додаткової угоди №8 від 17.07.2023 року до Договору вартість послуг, зазначена в п. 1, може сплачуватись клієнтом частинами, оплата здійснюється протягом 3 місяців з моменту виставлення адвокатом рахунку.

Так, в матеріалах справи наявна копія рахунку - фактури № 3-21/06/23 від 19.10.2023 року на суму 30 000,00 грн., виставленого позивачеві Адвокатським об`єднанням «Сергійчук та партнери».

Як встановлено судом, між позивачем та адвокатським об`єднанням на виконання умов Договору про надання правової допомоги № 21/06/23 від 21.06.2023 року було погоджено та підписано Акт прийому-передачі наданих послуг від 19.10.2023 року, у пункті 1 якого зазначено, що виконавець надав, а клієнт прийняв виконання наступних юридичних з представництва інтересів клієнта у Господарському суді міста Києва у справі № 910/10422/23, вартість яких складає 30 000,00 грн.: складання та подання позовної заяви; складання та подання відповіді на відзив у справі №910/10422/23; складання та подання до суду заперечень на клопотання про призначення експертизи; представництво адвоката у Господарському суді міста Києва у справі №910/10422/23 у судових засіданнях; заява на додаткове рішення по справі №910/10422/23.

Вказаний акт підписаний повноважним представником ТОВ ВКФ «Агро-Еко ХХІ» (клієнта) та адвокатом Сергійчуком Ю.В. від імені виконавця без претензій щодо обсягу, вартості, своєчасності та якості наданих послуг за Договором.

Окрім цього, позивачем надано детальний опис робіт (наданих послуг) від 23.10.2023 року до Договору, зміст якого відповідає змісту Акту прийому-передачі наданих послуг від 19.10.2023 року.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що в процесі розгляду справи № 910/10422/23 в Господарському суді міста Києва інтереси позивача представляв адвокат Адвокатського об`єднання «Сергійчук та партнери» Сергійчук Ю.В. на підставі ордеру про надання правничої допомоги серія ВХ №1048605 від 26.06.2023 року та Договору про надання правової допомоги № 21/06/23 від 21.06.2023 року, який подавав заяви по суті справи та процесуальні документи від імені позивача.

При цьому суд звертає увагу на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, згідно якої витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, подані позивачем документи щодо вартості наданих послуг на професійну правничу допомогу адвоката, в рамках розгляду спору у даній справі № 910/10422/23 є належними і допустимими доказами на підтвердження обставин понесення стороною витрат, визначених статтею 126 ГПК України.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Така ж правова позиція випливає з інших рішень Європейського суду з прав людини, зокрема, у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015 року, п. п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009 року , п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006 року, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 року .

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

У відповідності до статті 124, пунктів 2, 3, 4 ч. 2 статті 129 Конституції України, статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є, зокрема, рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити реальність їх оплати. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів.

Водночас, як зазначено в постанові Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Окрім цього витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

В свою чергу, як свідчать матеріали справи, відповідачем не подано жодних заперечень проти заявленого позивачем до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу в сумі 30 000,00 грн., зокрема, щодо їх завищення та не співмірності зі складністю справи тощо.

Таким чином, виходячи з наданих позивачем доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, під час розгляду даної справи суд виходить із загальних критеріїв оцінки послуг з надання правової (правничої) допомоги з урахуванням обсягу та змісту підготованих адвокатом документів.

Зокрема, суд оцінює та досліджує подані позивачем документи та встановлює, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не подавав адвокат під час розгляду справи явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено в документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

За результатами здійсненого судом аналізу наданих позивачем доказів, в тому числі акту прийому-передачі наданих послуг №3 від 19.10.2023 року за Договором на суму 30 000,00 грн. суд наголошує, що згідно приписів чинного господарського процесуального законодавства вартість наданої учаснику справи професійної правничої допомоги оцінюється судом виходячи з критеріїв складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Наразі, згідно наданого позивачем акту прийому-передачі наданих послуг № 3 від 19.10.2023 року витрати на професійну правничу допомогу складають фіксовану суму гонорару в розмірі 30 000,00 грн., проте до складу фактично наданих адвокатом послуг в межах розгляду справи №910/10422/23 включено послуги зі складання та подання до суду заперечень на клопотання про призначення експертизи, в той час як матеріали справи № 910/10422/23 зазначеного документа не містять.

В свою чергу, як свідчать матеріали справи, з урахуванням предмету позову та фактичних обставин справи, а також враховуючи надані позивачем докази на підтвердження викладених в позовній заяві обставин, предмет доказування у даній справі охоплює незначну кількість доказів, фактів та обставин, а також не потребує додаткового детального вивчення судової практики, оскільки категорія даного спору не відноситься до справ значної складності.

Зокрема, суд зазначає, що попередньому дослідженню представником позивача з метою підготовки позовної заяви від імені ТОВ ВКФ «Агро-Еко ХХІ» підлягали договір, виписки банку, платіжні доручення та картки обліку по рахунках позивача.

При цьому судом враховано перебування в провадженні Господарського суду міста Києва 10 аналогічних спорів між тими ж сторонами, предметом яких є стягнення з відповідача заборгованості за аналогічними договорами про надання повторної безвідсоткової фінансової допомоги.

Також судом під час оцінки обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу враховано участь представника позивача в судових засіданнях 10.08.2023 року, 20.09.2023 року та 19.10.2023 року, загальна тривалість яких складає 12 хвил., 27 хвил. та 29 хвил. відповідно, а також кількість, обсяг та зміст підготованих адвокатом документів.

Поряд із цим суд зазначає, що з урахуванням предмету позову та фактичних обставин справи, зважаючи на час, необхідний для дослідження наявної в матеріалах справи кількості доказів, нескладний характер спору та відсутність складних арифметичних розрахунків, суд приходить до висновку про те, що розмір заявлених до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу позивачем завищено.

В контексті понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з позиції обґрунтованості, співмірності витрат із складністю справи, відповідності критерію реальності таких витрат та обсягом наданих послуг, а також розумності їхнього розміру.

Таким чином, господарський суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу адвоката, дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази та встановлені судом фактичні обставини справи не є безумовною підставою для стягнення судом витрат на професійну правничу допомогу з відповідача саме в розмірі 3000,00 грн., адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований, відповідати критерію розумної дійсності та необхідності таких витрат, співмірності з ціною позову та ринковими цінами на правничу допомогу і адвокатські послуги.

Додатково судом враховано правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 року у справі № 911/2737/17, згідно якого стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

При цьому згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши надані представником позивача докази, приймаючи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат на професійну правничу допомогу, ціну позову, рівень складності, характер спору та юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом ТОВ ВКФ «Агро-Еко ХХІ» документів, а також їх значення для спору, суд приходить до висновку, що зменшення розміру витрат відповідача до 25 000,00 грн. від попередньо заявленої суми 30 000,00 грн., яка є завищеною, відповідатиме критерію пропорційності і розумності.

Аналогічний підхід в частині визначення відповідності заявлених стороною до стягнення витрат на правову допомогу критеріям співмірності і розумності застосований в постановах Верховного Суду від 07.08.2018 року у справі № 916/1283/17 та від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

За таких обставин, з урахуванням вищенаведених висновків суду заява позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню, а саме в сумі 25000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 123, 126, 129, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "Агро-Еко ХХІ" про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/10422/23 задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Твін Експерт" (01601, м. Київ, пл. Спортивна, буд. 1 А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "Агро-Еко ХХІ" (32390, Хмельницька обл., Кам`янець-Подільський р-н, с. Крушанівка, вул. Центральна, буд. 40; ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000,00 грн. (двадцять п`ять тисяч грн. 00 коп.).

3. В задоволенні заяви позивача в частині стягнення решти витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

4. Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст додаткового рішення складено та підписано 09 лютого 2024 року.

Суддя А.М.Селівон