ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

05.02.2024м. ДніпроСправа № 904/5775/23

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮАСАФЕТІ", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості за договором

Суддя Красота О.І.

без участі представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮАСАФЕТІ" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" і просило суд стягнути заборгованість у розмірі 46 107,60 грн. та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов Договору № 625 від 28.06.2022 в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару.

Ухвалою суду від 06.11.2023 позовну заяву залишено без руху; встановлено Позивачу семиденний строк з дня вручення цієї ухвали усунути недоліки позовної заяви, а саме надати: відомості про наявність або відсутність електронного кабінету у Відповідача; письмові уточнення стосовно прохальної частини позовної заяви із зазначенням особи, на користь якої Позивач просить суд стягнути 46 107,60 грн.

08.11.2023 від Позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, до якої додано позовну заяву із зазначенням відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету у Відповідача; уточнень прохальної частини позовної заяви щодо особи, на користь якої Позивач просить суд стягнути 46 107,60 грн.

Ухвалою суду від 13.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

17.11.2023 від Позивача надійшла заява, в якій він зазначив, що після подання позову до суду та відкриття провадження у справі 15.11.2023 Відповідач сплатив Позивачу заборгованість у розмірі 46 107,60 грн., на підтвердження чого надав платіжну інструкцію № 600024685 від 15.11.2023. Однак Відповідачем не було сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 684,00 грн. та витрати Позивача на правову допомогу. У зв`язку з цим Позивач просив суд:

- прийняти відмову Позивача від позову щодо стягнення з Відповідача заборгованості у розмірі 46 107,60 грн.;

- стягнути з Відповідача на користь Позивача судовий збір у розмірі 2 684,00 грн.;

- стягнути з Відповідача на користь Позивача витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

24.11.2023 від Відповідача надійшла заява, в якій він просив суд:

- прийняти його заяву про визнання позову;

- вирішити питання про розподіл судових витрат і покласти на Відповідача 50% судового збору, сплаченого Позивачем при поданні позову, у розмірі 1 342,00 грн.

30.01.2024 від Відповідача надійшли заперечення щодо розподілу судових витрат.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

За приписами ст. 191 Господарського процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою Позивача від позову судом у відповідності до вимог ст. 191 Господарського процесуального кодексу України перевірено, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення, та роз`яснено сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, передбачені ч. 3 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне прийняти відмову Позивача від позову та закрити провадження у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Згідно з ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічна норма міститься у ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Відповідно до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження (якщо судове засідання не проводиться) починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі (ухвала про відкриття провадження у справі від 13.11.2023), а заяву про відмову Позивача від позову подано до суду 17.11.2023, тобто до початку розгляду справи по суті.

До того ж, Відповідачем до початку розгляду справи по суті подано заяву про визнання позову з підтвердженням його виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач сплатив судовий збір за подання позову у розмірі 2 684,00 грн. згідно з платіжною інструкцією № 1361 від 25.10.2023.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що сума судового збору, яка підлягає відшкодуванню Позивачу за рахунок Відповідача, становить 1 342,00 грн. (50% судового збору, сплаченого Позивачем за подання позову).

За приписами п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі.

Однак Позивач з клопотанням про повернення судового збору у розмірі 1 342,00 грн. (інші 50% судового збору, сплаченого Позивачем за подання позову) до суду не звертався, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне роз`яснити, що вказана сума сплаченого судового збору повертається з Державного бюджету України за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду на підставі ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України та ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Вирішуючи питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн., суд вважає за необхідне зазначити таке.

Приписами п. 12 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За приписами ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За приписами ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі Закон) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону).

Відповідно до ст. 19 Закону видами адвокатської діяльності, зокрема є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно зі ст. 30 Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, з положень наведених норм випливає, що, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат.

Одночасно слід враховувати, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування цих витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, - то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Позивач надав суду:

- Договір про надання правничої (правової) допомоги № 20/10/23 від 20.10.2023, укладений між Позивачем (Замовник) та Адвокатським об`єднанням "ДЖІ ЕНД ДІ" (Виконавець);

- акт надання послуг від 16.11.2023 до Договору № 20/10/23 від 20.10.2023 про надання правничої (правової) допомоги;

- ордер серія АІ № 1483780 від 26.10.2023;

- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 2174/10 від 30.01.2003.

Однак, з вищеперелічених документів не вбачається, що вони стосуються саме справи № 904/5775/23 або стягнення заборгованості за Договором № 625 від 28.06.2022.

Крім того, Договір про надання правничої (правової) допомоги № 20/10/23 від 20.10.2023 містить розділ 5 "Порядок розрахунків", де у п. 5.1 визначено, що за надання правової допомоги Замовник виплачує Виконавцю винагороду, яка визначається у розмірі відповідно до об`єму наданої допомоги та оплачується в порядку, передбаченому додатковою угодою між сторонами.

Пунктом 7.2 вказаного Договору визначено також те, що додаткові угоди та додатки до цього Договору є його невід`ємною частиною і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані сторонами та скріплені їх печатками.

Матеріали справи не містять будь-якої додаткової угоди, яка б підтверджувала надання правової допомоги Замовнику у справі № 904/5775/23 або за Договором № 625 від 28.06.2022 стосовно правовідносин між Позивачем та Відповідачем і яка повинна визначати порядок оплати наданих послуг.

З огляду на викладене, надані Позивачем документи не можуть бути розцінені як належні та допустимі докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу.

Виходячи з того (як вказувалось вище), що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, а в матеріалах справи відсутні докази підтвердження витрат Позивача на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн., які він просить стягнути з Відповідача, то вказані обставини є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування цих витрат.

Керуючись ст.ст. 46, 123, 126, 130, 191, 231-235, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Прийняти відмову Позивача від позову.

Закрити провадження у справі № 904/5775/23.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (50095, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, 1, ідентифікаційний код в ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮАСАФЕТІ" (03148, м. Київ, вул. Якуба Коласа, 29, кв. 256, ідентифікаційний код в ) судовий збір у розмірі 1 342,00 грн., про що видати наказ.

У задоволенні вимог Позивача про стягнення з Відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею 05.02.2024 та може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.І. Красота