РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2024 м. КиївСправа № 910/16869/23

За позовом: акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" в особі регіональної філії "ЛЬВІВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ";

до: товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА ТОРГІВЕЛЬНО-ЛОГІСТИЧНА КОМПАНІЯ";

про: стягнення 832.571,82 грн.

Суддя Сергій Балац

Представники: без виклику сторін.

С У Т Ь С П О Р У:

Акціонерне товариство "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" звернулося до господарського суду міста Києва із позовом в особі регіональної філії "ЛЬВІВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (далі - позивач) до товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА ТОРГІВЕЛЬНО-ЛОГІСТИЧНА КОМПАНІЯ" (далі - відповідач) про стягнення 832.571,82 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено грошове зобов`язання за укладеним між сторонами спору договором про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом від 20.03.2020 № 36010851/2020-001, що призвело до звернення позивача до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача 832.571,82 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 15.11.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/16869/23 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив та додаткові пояснення, відповідно до яких позов відхилив повністю з урахуванням: відсутності надання позивачем перекладу на українську мову акту № 299 та протоколів контролю товарів, що підлягають прикордонному контролю № PGKS-HF 671.754.2022 по № PGKS-HR. 671.757.2022 та акту 305 та протоколів контролю товарів, що підлягають прикордонному контролю № PGKS-HF 671.797.2022 по № PGKS-HR. 671.800.2022, відтак визначити причину повернення вагонів неможливо; відсутність повідомлення позивачем відповідача про затримку вагонів відповідно до пп. 8.2, 8.3 договору; пропуск позивачем шестимісячного строку позовної давності; не допуск вагонів стався з причини невідповідності їх технічного стану вимогам додатка № 1 до Договору КВВ, тобто з причин, які залежать від позивача; затримка під час перевезення вантажу сталась через те, що Польська сторона повернула вагони у зв`язку із порушенням позивачем правил перевезення вантажів, а не через дії відповідача; сам факт огляду відповідачем вагонів на предмет комерційної придатності та відсутності у відповідача зауважень не покладає на останнього відповідальності за стан вагонів під час транспортування; позивачем передані відповідачу вагони із невірним маркуванням.

Позивач скориставшись своїм правом, наданим ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відповідь на відзив та додаткові пояснення відповідно до яких зазначив наступне: факт затримки вагонів підтверджений актами загальної форми; обов`язок внесення плати за затримку вагонів передбачена як договором так і статутом залізниць; відповідач належно повідомлений про затримку вагонів; строк позовної давності відповідачем не пропущений враховуючи умови договору; наявну заборгованість з наданих послуг за договором відповідач визнав у листуванні з позивачем.

До господарського суду надійшло клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Положеннями частини 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Пунктами 1, 2 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами, зокрема, є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та справи незначної складності, визнані судом малозначними.

Приписами частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 6 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Враховуючи те, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагає проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між позивачем (акціонерним товариством "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ"), як перевізником, та відповідачем, як вантажовласником/вантажовідправником/вантажоодержувачем/платником, укладено договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом від 20.03.2020 № 36010851/2020-001 (далі - Договір), предметом якого є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах позивача, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах відповідача, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги. У розумінні Договору користування вагоном не є орендою майна, а плата за використання (користування) вагона позивача не є орендною платою (п. 1.1 Договору).

Пунктом 1.4 Договору визначено, що надання послуг за Договором може підтверджуватись одним з таких документів: накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання/забирання вагонів та маневрову роботу, іншими документами.

Обов`язки відповідача передбачені пунктом 2.1 Договору, а саме, зокрема:

- сплачувати послуги позивача та інші платежі, належні позивачу за Договором з сум внесеної передоплати за кодом платника. Самостійно визначати розмір попередньої оплати та періодичність її внесення на підставі діючих тарифів та умов Договору, при цьому зобов`язаний враховувати обсяг запланованих перевезень, вагонообіг, строк перебування вагону за межами України та інших послуг позивача (п. 2.1.4 Договору);

- відшкодовувати позивачу витрати, пов`язані із затримками вагонів, контейнерів і вантажів з причин, що не залежать від позивача, які виникли на станціях залізниць України, зокрема, з наступних причин: неправильне оформлення відправниками перевізних документів; неподання до накладної документів, необхідних для використання митних, санітарних та інших правил чи невірне їх оформлення; перевірка вантажів (маси вантажу) митними та іншими державними органами контролю; недотримання технічних умов розміщення та кріплення вантажів; недостатність грошових коштів та закриття коду платника; інші причини. Оплата вказаних послуг здійснюється шляхом списання з сум внесеної передоплати за кодом платника (п. 2.1.5 Договору).

Положеннями пункту 3.4 Договору передбачено, що відповідач зобов`язаний сплачувати у визначеному Договором розмірі плату за користування власними вагонами позивача: під час виконання вантажних операцій на місцях загального користування; переданих відповідачу на місцях незагального користування; затриманих на станціях в очікуванні подавання під вантажні або інші операції, з причин, які залежать від відповідача; затриманих під час перевезення з інших причин, що не залежать від позивача (далі - плата за користування власними вагонами позивача).

Відповідно до пункту 7.3 Договору, строк позовної давності за вимогами позивача до замовників, що випливають з правовідносин сторін за Договором становить один рік.

Так у жовтні місяці 2022 року, на станції "РУДНЯ-ПОЧАЇВСЬКА" Львівської залізниці були завантажені вагони: № 59470575, № 97149868, № 58966862, № 97227276, № 58958273, № 97267686 та № 97254353, а саме: вантажем "12051090 Семена рапса или кользы, с низким содержанием эруковой кислоты, прочие", за груповою відправкою від 21.10.2023 № 35821446, через прикордонний перехід Ізов-Грубешів.

Проте, вказані вагони не були прийняті Польською залізницею та повернуті на станцію "Ізов" по причині: вантаж заражений, засмічений шкідниками згідно протоколів/актів не прийому: № 276/2022, від 26.10.2022, № 299 від 20.11.2022, № 305 від 28.11.2022.

Факт затримки підтверджується:

- актами загальної форми ГУ-23: від 28.10.2022 № 3668, від 04.11.2022 № 3763, від 25.11.2022 № 4023, від 26.11.2022 № 4044, від 29.11.2022 № 4080, від 16.12.2022 № 4256;

- передаточними відомостями на відправку: від 24.10.2022 № 2907, від 18.11.2022 № 3105, від 27.11.2022 № 3170, від 19.12.2022 № 3345;

- передаточними відомостями: від 26.10.2022 № 5168, від 24.10.2022 № 5131, від 20.11.2022 № 5582 та від 28.11.2022 № 5168.

У зв`язку з затримкою вагонів були нараховані кошти за надані послуги на загальну суму 832.571,82 грн., а саме:

- плата за користування вагонами;

- збір за зберігання вантажів у вагонах, який виник через затримку вагонів на прикордонній станції з вини вантажовласника;

- маневрова робота, пов`язана з затримкою вагонів на прикордонній станції з вини вантажовласника;

- збір за надання відправниками інформації про затримку вагонів на прикордонній станції з вини вантажовласника;

- тариф за перевезення вантажу від держкордону до ст. "Ізов" (9 км.) та від ст. "Ізов" до держкордону (9 км.);

- послуги, пов`язані з прибуттям і здачею за кордон експортних вантажів через станції Львівської залізниці (105 код);

- послуги, пов`язані з прийманням і відправленням імпортних вантажів через станції Львівської залізниці (106 код);

- покриття витрат, пов`язаних з митним доглядом експортних і імпортних вантажів, що перевозяться через сухопутні прикордонні переходи і станцію (107 код).

Оскільки відповідачем не здійснено оплату вказаної вище суми нарахованих коштів за надані послуги за Договором, позивач звернувся до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 832.571,82 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з урахуванням наступного.

Положеннями статті 119 Статуту визначено, що за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під`їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами.

Пунктом 8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 визначено, що збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Положеннями пункту 3 Правил складання актів, затверджених наказом міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334, зокрема, передбачено, що акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності. Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами.

Також правовідносини в Україні щодо перевезення вантажів у міжнародному сполученні регулюються угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951, із подальшими змінами.

Позивач звертався до відповідача з претензіями про сплату нарахованої позивачем суми наданих послуг за Договором від 21.07.2023 № ДН-3-03/909, від 21.07.2023 № ДН-3-03/911 та від 21.07.2023 № ДН-3-03/912, які залишені відповідачем без виконання.

Жодного підтвердження факту сплати відповідачем на користь позивача заявленої до стягнення заборгованості за Договором у вигляді наданих послуг внаслідок затримання вагонів під час перевезення в сумі 832.571,82 грн.

Таким чином, факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості за Договором у вигляді наданих послуг внаслідок затримання вагонів під час перевезення належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований, відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за Договором є обґрунтованою та підлягає задоволенню повністю в сумі 832.571,82 грн.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Твердження відповідача викладені в поданих до суду заявах по суті спору судом відхилені з огляду на наступне:

- акти загальної форми ГУ-23, складені відповідно до Правил користування вагонами та контейнерами є належними доказами затримки вагонів на станції;

- обов`язок вантажовідправників/вантажовласників вносити плату за користування вагонами передбачено як Договором так і Статутом залізниць;

- прикордонною станцією "Ізов" на станцію відправлення направлені телеграми про затримку вагонів (підтверджується витягом з книги телеграм); станцією "РУДНЯ-ПОЧАЇВСЬКА" Львівської залізниці здійснено повідомлення вантажовідправника, про що внесено запис до книги оповіщення (підтверджується витягом з книги);

- шестимісячний строк позовної давності позивачем не пропущений приймаючи до уваги положення пункту 7.3 укладеного між сторонами спору Договору;

- оплату додаткових зборів по станції "Ізов" відповідач гарантував позивачу в листах від 03.11.2022 № 92 та від 25.11.2022 № 95.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 250, 252, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА ТОРГІВЕЛЬНО-ЛОГІСТИЧНА КОМПАНІЯ" (Україна, 03067, м. Київ, вулиця Полковника Шутова, будинок 16, ідентифікаційний код: 36010851) на користь акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (Україна, 03150, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЄЖИ ҐЕДРОЙЦЯ, будинок 5, ідентифікаційний код: 40075815) в особі регіональної філії "ЛЬВІВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (79007, м. Львів, вул. Гоголя, 1) заборгованість в сумі 832.571 (вісімсот тридцять дві тисячі п`ятсот сімдесят одна) грн. 82 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 12.488 (дванадцять тисяч чотириста вісімдесят вісім) грн. 58 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Cуддя Сергій Балац