РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.02.2024Справа № 910/12732/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №910/12732/23

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг»

про стягнення 21516,00 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Універсальна" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" (далі - відповідач) про стягнення 21516,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №3014/261/003601 від 02.09.2021 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування за ремонт автомобіля марки «Land Rover Range Rover» реєстраційний номер НОМЕР_1 , а тому позивачем отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, якою є відповідач у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/12732/23 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

14.09.2023 року через відділ діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю, оскільки з долучених до позовної заяви доказів вбачається, що водіями (учасниками ДТП) під час оформлення дорожньо-транспортної пригоди 15.02.2022 було грубо порушено вимоги Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Правил дорожнього руху України та Інструкції щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, означене ДТП 15.02.2022 була оформлена електронним європротоколом лише 16.02.2022, що свідчить про те, що водіями було покинуто місце вчинення ДТП без повідомлення відповідних підрозділів Національної поліції України, як і не складено на місці повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, що суперечить вимогам чинного законодавства та унеможливлює встановлення дійсних причин та обставин настання вищевказаної ДТП.

У поданому відзиві на позовну заяву відповідач просить суд поновити строк на подачу відзиву та прийняти відзив до розгляду.

Заявлене клопотання обґрунтоване тим, що внаслідок військової агресії російської федерації проти України та масованих ракетних обстрілів території України, зокрема, міста Києва, відповідач був вимушений призупиняти свою роботу з метою забезпечення безпечних умов для працівників підприємства, а тому пропуск строку на подачу відзиву на позовну заяву відбувся з поважних причин.

За приписами частини 1, 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Встановлений ухвалою про відкриття провадження у справі від 17.08.2023 строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву є строком, встановленим судом, що виключає можливість його поновлення.

Аналогічна позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 04.05.2022 у справі №910/19980/20, від 21.04.2021 у справі №910/14646/19 та в ухвалах Верховного Суду від 13.07.2021 у справі №908/936/15-г, від 02.03.2021 у справі №910/18373/19.

Тому суд дійшов висновку про залишення без задоволення клопотання відповідача про поновлення пропущеного строку для подання відзиву на позов.

Разом з цим, з огляду на викладені обставини пропуску встановленого строку, суд керуючись частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе визнати поважними причини пропуску відповідачем строку для подання відзиву на позовну заяву та з власної ініціативи продовжити відповідачу такий строк до дати фактичного його подання.

Так, відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частиною 1 статті 11 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що при розгляді справи суд керується принципом верховенства права.

Відповідно до Копенгагенського документа (Документ Копенгагенської наради Конференції щодо людського виміру НБСЄ, 1990) «верховенство права не зводиться лише до формальної законності, яка забезпечує правильність та узгодженість процесу творення і впровадження в життя демократичного ладу, а означає також і справедливість, засновану на визнанні та повному сприйнятті людської особи як найвищої цінності та яку гарантовано інститутами, що забезпечують рамки для її якнайповнішого вираження».

Таким чином, дотримання принципу верховенства права перебуває у тісному взаємозв`язку з забезпеченням права на доступ до правосуддя, в тому числі з реалізацією принципу змагальності сторін, який означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (рішення у справі "Ruiz-Mateos проти Іспанії", п. 63).

Принцип змагальності сторін нерозривно пов`язаний і з принципом рівності сторін. Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що принцип рівності сторін у розумінні "справедливого балансу" між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно до другої сторони (рішення у справах «Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands» від 27 жовтня 1993 р., п. 33, та «Ankerl v. Switzerland» від 23 жовтня 1996 р., п. 38).

Виходячи з принципу верховенства права, з метою забезпечення принципу змагальності (ст. 13 ГПК України) та всебічного, повного і об`єктивного визначення обставин справи, які підлягають встановленню, суд дійшов висновку про наявність підстав для продовження відповідачу строку для подачі відзиву на позовну заяву до дати фактичного його подання та прийняття відзиву до розгляду.

21.09.2023 року через відділ діловодства суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач не погоджується з викладеними у відзиві доводами з огляду на те, що учасниками ДТП 15.02.2022 було складено електронний європротокол 16.02.2022 через обставини, які не залежать від учасників дорожньо-транспортної пригоди, а вказаний електронний європротокол був складений на наступний день в часовому проміжку, що не перевищує 24 години від моменту настання ДТП, адже згідно інформації розміщеної на сайті Моторного (транспортного) страхового бюро України (https://dtp.mtsbu.ua), термін на складення електронного європротоколу становить 24 години, отже учасники ДТП скористались своїм правом встановленим на сайті Моторного (транспортного) страхового бюро України та в межах визначеного строку склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, а тому відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування є безпідставною.

27.09.2023 року через відділ діловодства суду надійшли письмові пояснення, які за своєю суттю є запереченнями, оскільки з їх змісту вбачається, що відповідач наводить спростування доводам викладеним у відповіді на відзив. У вказаних поясненнях останній не погоджується із позицією позивача, оскільки доводи позивача зводяться до можливості учасників ДТП складати електронний європротокол протягом 24 годин після вчинення ДТП, що зазначено на офіційному сайті МТСБУ, однак вказаний часовий період не має жодного законодавчого підґрунтя та, на думку відповідача, такий часовий період не знімає з учасників ДТП обов`язку залишитись на місці події до моменту складення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

02.09.2021 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Універсальна», як страховиком, та ОСОБА_1 , як страхувальником, був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту №3014/261/003601 (сертифікат), шляхом підписання сертифікату / заяви-акцепт (далі - договір), предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом автомобілем марки «Land Rover Range Rover Evoque» реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2019 року випуску.

Згідно договору до страхових випадків відноситься, зокрема, ДТП та вигодонабувачем є страхувальник.

Строк дії договору встановлено з 17.09.2021 по 16.09.2022 включно.

Як зазначає позивач, 15.02.2022 року о 21 год. 00 хв. в м. Києві на вул. Пріорська, буд. 10 трапилась дорожньо-транспортна пригода за участі застрахованого автомобіля марки «Land Rover Range Rover Evoque» та автомобіля марки «Citroen Jumpy» та з пояснень ОСОБА_1 вбачається, що громадянка ОСОБА_2 під час руху заднім ходом автомобілем марки «Citroen Jumpy», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 не дотрималась безпечної дистанції та здійснила наїзд на транспортний засіб автомобіль марки «Land Rover Range Rover Evoque», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження.

З матеріалів справи вбачається, що дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) оформлена Електронним європротоколом №44АВ1Е26D98B1 від 16.02.2022.

17.02.2022 року власник автомобіля марки «Land Rover Range Rover Evoque», державний номерний знак НОМЕР_1 , гр. ОСОБА_1 звернулася до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» із повідомленням / поясненням про подію, що має ознаки страхового випадку №106562/113768, у якому повідомила позивача, про настання ДТП 15.02.2022 із забезпеченим транспортним засобом автомобілем марки «Land Rover Range Rover Evoque», державний номерний знак НОМЕР_1 , надала детальний опис пошкоджень автомобіля марки «Land Rover Range Rover Evoque» отриманих при ДТП та зазначила схему розташування автомобілів під час зіткнення.

Того ж дня, страхувальник звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування на рахунок СТО.

Згідно рахунку № НОМЕР_3 від 21.04.2022, виставленого Філією «Віннер ЛЦКА» ТОВ «Віннер Автомотів» вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки «Land Rover Range Rover Evoque», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , склала 21516,00 у тому числі ПДВ.

28.04.2022 року позивачем був складений та підписаний страховий акт №113768/1, згідно з яким пошкодження транспортного засобу марки «Land Rover Range Rover Evoque», реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 21516,00 грн.

На підставі складеного страхового акту №113768/1 від 28.04.2022 позивач, виконуючи свої зобов`язання за договором, перерахував на рахунок СТО - Філія «Віннер ЛЦКА» ТОВ «Віннер Автомотів» суму страхового відшкодування в розмірі 21516,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №10060 від 29.04.2022.

30.09.2022 року за результатом розгляду звернення позивача, Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» відмовило у виплаті страхового відшкодування, у зв`язку із відсутністю правових підстав для виплати.

20.01.2023 року позивач повторно звернувся до відповідача із заявою (претензією) про виплату страхового відшкодування №113768/ІНС.ЛОУ, яка залишена відповідачем без відповіді, що і стало підставою для звернення до суду.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно зі статтями 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Відповідно заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.

Отже, з огляду на положення ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», підставою для набуття позивачем права вимоги щодо виплати страхового відшкодування (в порядку заміни кредитора в зобов`язанні) є факт фактичної виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування.

Таким чином, до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» перейшло в межах виплаченої суми право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Як встановлено судом, дорожньо-транспортна пригода за взаємною згодою водіїв була оформлена Електронним європротоколом №44АВ1Е26D98В1 від 16.02.2022.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Статтею 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`я та/або майну потерпілого.

З набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» від 17.02.2011, яким внесено зміни та доповнення до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", учасникам дорожнього руху при скоєнні дорожньо-транспортної пригоди за наявності встановлених пунктом 33.2 статті 33 наведеного Закону обставин дозволено спільно складати повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) без інформування відповідного підрозділу МВС України про її настання.

Отже, з 18 вересня 2011 року в Україні в силу Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» від 17.02.2011 №3045-VI запроваджено механізм спрощеного оформлення ДТП.

Згідно з абзацу 3 пункту 2.11 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортних засобів, зазначених у чинному договорі страхування цивільно-правової відповідальності, за умови експлуатації таких транспортних засобів особами, відповідальність яких застрахована, відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за умови досягнення згоди водіїв таких транспортних засобів щодо обставин скоєння дорожньо-транспортної пригоди, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та у разі складення такими водіями спільного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду відповідно до встановленого Моторним (транспортним) страховим бюро зразка, водії таких транспортних засобів після складення ними зазначеного повідомлення звільняються від обов`язків, передбачених підпунктами "д" - "є" пункту 2.10 цих Правил.

На виконання Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування", Моторним (транспортним) страховим бюро України встановлено відповідний зразок повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та за погодженням з Державною автомобільною інспекцією Міністерства внутрішніх справ України затверджено протоколом Президії МТСБУ від 11.08.2011 №274/2011 Інструкцію щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (надалі - Інструкція).

Відповідно до зазначеної Інструкції у європротоколі зазначаються фактична дата, час та місце настання дорожньо-транспортної пригоди, інформація про страхувальника згідно з даними полісу та інше. Виправлення у повідомленні категорично забороняються та замість зіпсованого бланку заповнюється інший.

Відповідно до пункту 33.2 статті 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

Інформаційна система "Електронний Європротокол" впроваджена в МТСБУ з 01.10.2017. У відповідності до рішення Президії МТСБУ від 13.07.17 №403/2017 європротокол, оформлений з використанням зазначеної системи, є повним аналогом європротоколів, надісланих або пред`явлених страховику у паперовій формі.

Система "Електронний Європротокол" є доступною за посиланням https://dtp.mtsbu.ua. За допомогою інформаційної системи "Електронний Європротокол" водії можуть оформити зазначене повідомлення в електронній формі за допомогою власних технічних засобів, безпосередньо на місті ДТП.

У той же час, пунктом 5 Інструкції щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановлено, що у разі настання ДТП за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти Повідомлення. У такому разі водії транспортних засобів після складення Повідомлення мають право залишити місце ДТП та звільняються від обов`язку інформувати Державтоінспекцію МВС України про її настання.

Аналізуючи зміст Правил дорожнього руху України, Інструкції щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та положення чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, можна дійти висновку, що обов`язок учасників ДТП інформувати Державтоінспекцію МВС України та відповідні структурні підрозділи Національної поліції України, зникає лише після складення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, у даному випадку, електронного європротоколу та право на залишення місця ДТП з`являється також лише після складення відповідного повідомлення.

Тоді як, у даному випадку, з матеріалів справи вбачається, що електронний європротокол №44АВ1Е26D98В1, яким було зафіксовано дорожньо-транспортну пригоду від 15.02.2022 за участю автомобіля марки «Land Rover Range Rover Evoque», державний номерний знак НОМЕР_1 та автомобіля марки «Citroen Jumpy», державний номерний знак НОМЕР_2 , складено лише 16.02.2022 о 15 год. 57 хв.

Позивач стверджує, що електронний європротокол №44АВ1Е26D98В1 від 16.02.2022 було складено у межах строку передбаченого функціоналом системи "Електронний Європротокол", а саме протягом 24 годин з моменту ДТП.

Суд не погоджується з такими доводами позивача та вважає їх помилковими, оскільки дослідивши систему "Електронний Європротокол", яка є доступною за посиланням https://dtp.mtsbu.ua, судом встановлено, що на згаданому раніше сайті вказано: «На оформлення Європротоколу ви маєте 24 години. Відлік розпочинається після натиснення на кнопку «Оформити»».

Позивач невірно трактує передбачений системою функціонал, оскільки з урахуванням положень чинного законодавства, відлік у 24 години розпочинається з моменту початку оформлення електронного європротоколу, який, у свою чергу, в силу приписів Правил дорожнього руху України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повинен складатися спільно учасниками справи на місці вчинення дорожньо-транспортної пригоди і лише після оформлення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду учасники ДТП мають право покинути місце ДТП, як це передбачено пунктом 2.10 Правил дорожнього руху України та пунктом 5 Інструкції щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

При цьому, суд відхиляє доводи позивача щодо наявності незалежних в день ДТП обставин, які унеможливили складення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, оскільки жодних доказів на підтвердження цього позивач суду не надає, і матеріали справи не містять, водночас суд не вбачає за можливе встановити вірний час вчинення ДТП, адже з пояснень ОСОБА_1 вбачається що ДТП відбулась 15.02.2022 о 21 год. 25 хв., тоді як в спірному повідомленні зазначено час сконання ДТП 21 год. 00 хв., а тому, на думку суду, такі відомості є недостовірними та суперечливими, так як створені (отримані) під впливом, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини, які мають значення для справи.

Таким чином, водії транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди 15.02.2022, не виконали вимоги чинного законодавства та не оформили належним чином повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (електронний європротокол) всупереч вимогам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Правилам дорожнього руху України та Інструкції щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, а саме, самовільно залишили місце ДТП не оформивши повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (електронний європротокол) та не повідомили відповідні підрозділи Національної поліції про настання ДТП, що призвело до неможливості встановити дійсні причини та обставини настання вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Відтак, відповідачем було правомірно прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, оскільки учасниками ДТП неналежним чином виконано обов`язки, які визначенні законом в частині належного оформлення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, що призвело до неможливості встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання.

При цьому, судом враховано, що сам лише факт складення обома учасниками ДТП повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (електронного європротоколу), вказує на наявність у водіїв транспортних засобів згоди щодо обставин її скоєння, однак в силу встановлених вище обставин електронний європротокол №44АВ1Е23D98В1 від 16.02.2022 не може бути прийнятий судом як належний та допустимий доказ вини водія автомобіля марки «Citroen Jumpy», державний номерний знак НОМЕР_2 у ДТП від 15.02.2022 в силу встановлених судом порушень під час його оформлення.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

При цьому, необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.11.2022 у справі №906/764/20, від 01.06.2021 у справі №911/2243/18, від 18.05.2021 у справі №916/2255/18, від 05.11.2019 у справі №915/641/18, від 10.04.2019 у справі №904/6455/17, від 26.02.2019 у справі №914/385/18 та від 05.02.2019 у справі №914/1131/18.

Таким чином, обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Позаяк, у даному випадку, позивачем не доведено належними і допустимими доказами заявлені позовні вимоги, а судом встановлено, що електронний європротокол №44АВ1Е26D98В1 від 16.02.2022, був складений з порушенням вимог чинного законодавства і тому не може слугувати належним та допустимим доказом фіксування дорожньо-транспортної пригоди від 15.02.2022 та встановлення винної особи, відтак підстави для стягнення з відповідача суми страхового відшкодування відсутні.

Ураховуючи встановлене вище, суд дійшов висновку, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна» не надало суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, що має наслідком відмову у задоволенні позову.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» про стягнення 21516,00 грн відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 09.02.2024.

СуддяТ.В. Васильченко