ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2024 р. Справа№ 910/17732/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Хрипуна О.О.

суддів: Мальченко А.О.

Скрипки І.М.

при секретарі судового засідання Король Я.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.11.2023

у справі № 910/17732/23 (суддя Мельник В.І.)

за позовом Акціонерного товариства "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО"

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором

за участю представників:

від позивача: Погодін В.О.,

від відповідача: не з`явились,

ВСТАНОВИВ:

АТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору № 1900122-А від 19.01.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.11.2023 ( Мельник В.І. ) відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду як суду першої інстанції.

Не погодившись з ухвалою, АТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.11.2023 у справі № 910/17732/23 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, вирішити питання про розподіл судових витрат.

Посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 31.10.2018 у справі № 753/12916/15, скаржник стверджує, що справа щодо правочину (договору поруки), укладеного на забезпечення виконання основного зобов`язання між юридичними особами належить до юрисдикції господарського суду, оскільки такий правочин є похідним від кредитних правовідносин господарюючих суб`єктів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО", справу призначено до розгляду на 23.01.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2024 розгляд справи було відкладено на 06.02.2024.

24.01.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив, в якому відповідач просить у задоволенні апеляційної скарги АТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" відмовити повністю, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.11.2023 у справі № 910/17732/23 залишити без змін.

01.02.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшла відповідь на відзив, в якій АТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" обґрунтовує підсудність даної справи господарським судам.

В судове засідання 06.02.2024 представники відповідача не з`явилися, хоч про день та час розгляду справи сторони були повідомлені належним чином.

Беручи до уваги, що ухвалою Північного апеляційного господарського суду доведено до відома учасників апеляційного провадження, що нез`явлення їх представників у судове засідання не є перешкодою розгляду апеляційної скарги по суті, а також те, що згідно із ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів з огляду на тривалість апеляційного провадження визнала за можливе здійснити розгляд справи за відсутності представників відповідача за наявними у справі доказами.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

За змістом позовної заяви, АТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" просить стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 як поручителя заборгованість ТОВ "Ялинівка Нова" (позичальник) по кредитному договору № 1900122-А від 19.01.2022 у сумі 3 558 219,94 грн.

Забезпеченням виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором № 1900122-А від 19.01.2022 є договір, укладений АТ "Банк Кредит Дніпро" з ОСОБА_1 (поручитель).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

При цьому, судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ,

У постанові від 26.09.2019 у справі № 612/579/16-ц Верховний Суд зазначає, що при визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено ст. 20 ГПК України.

Так, за змістом п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним між відповідачами, які є юридичними особами. Серед сторін цих правочинів фізичні особи відсутні. Відповідно розгляд цього спору, має здійснюватися за правилами господарського судочинства згідно з п. 1 ст. 20 ГПК України.

Та обставина що відповідачем є фізична особа не є підставою для іншого висновку, оскільки фізична особа у цих правовідносинах є стороною договору поруки, укладеного для забезпечення виконання зобов`язань юридичної особи перед банком по кредитному договору.

Щодо укладеного між позивачем та відповідачем на забезпечення виконання кредитного договору - договору поруки, то Велика Палата Верховного Суду неодноразово робила висновок щодо юрисдикції таких спорів.

Зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду 31.10.2018 у справі № 753/12916/15-ц зазначено: "ГПК України у редакції, що набрала чинності 15 грудня 2017 року, передбачає, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають, зокрема, при виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці (пункт 1 частини першої статті 20).

Тобто, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію, зокрема, щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. Натомість, за правилами цивільного судочинства повинні розглядатися спори стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо хоча би однією стороною цього основного зобов`язання є фізична особа, яка, вступаючи у це зобов`язання, не діяла як фізична особа-підприємець. Тому для визначення юрисдикції суду щодо розгляду відповідної справи суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, значення не має. Вид судочинства (цивільне чи господарське) визначається, враховуючи суб`єктний склад сторін основного зобов`язання".

Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 752/17300/14-ц, від 14.04.2020 у справі № 295/5047/18 та постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.04.2023 у cправі № 910/5172/19.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про наявність передбачених п. 1ч. 1 ст. 175 ГПК України правових підстав для відмови у відкритті провадження у справі за позовом господарюючого суб`єкта до фізичної особи - поручителя про стягнення заборгованості юридичної особи за кредитним договором, суперечить приписам чинного процесуального законодавства та позбавляє гарантованого Конституцією України права доступу до правосуддя.

З огляду на порушення норм процесуального права, ухвала Господарського суду міста Києва від 24.11.2023 про відмову у відкритті провадження у справі № 910/17732/23 підлягає скасуванню, справа відповідно до ч. 3 ст. 271 ГПК України підлягає передачі на розгляд суду першої інстанції.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не вирішує спір по суті заявлених позовних вимог, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 280-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.11.2023 у справі № 910/17732/23 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.11.2023 у справі № 910/17732/23 скасувати.

3. Справу № 910/17732/23 передати на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 08.02.2024.

Головуючий суддя О.О. Хрипун

Судді А.О. Мальченко

І.М. Скрипка