ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
18.01.2024 Справа № 917/1497/23
про стягнення 1 126 201,12 грн.
Суддя Погрібна С.В.
Секретар судового засідання Сорока Є.С.
Представники сторін згідно протоколу судового засідання.
Суть справи. До Господарського суду Полтавської області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Козацька Стріла" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Полтавський автоагрегатний завод" про стягнення 1 126 201,12 грн, з яких: 1 071 162,88 грн основний борг, 51 820,64 грн пеня, 3 217,60 грн 3 % річних за Договором про надання охоронних послуг № 25/03/2019 від 01.03.2019.
Ухвалою суду від 23.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження; призначено підготовче засідання у справі на 19.10.2023, 09:30; встановлено відповідачу строк для подання відзиву (контррозрахунку) на позов з урахуванням вимог статті 165 ГПК України до 15 днів з дня отримання ухвали; направити копію відзиву з додатками позивачу, докази направлення надати суду; попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (частина 2 статті 178 ГПК України). Дата першого підготовчого засідання призначалась суддею з урахуванням терміну запланованої відпустки.
Ухвалою суду від 19.10.2023 продовжено строк проведення підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на 30.11.2023, 10:00.
Станом на 30.11.2023 відзив від відповідача не надходив. Клопотання про продовження строку на подання відзиву в матеріалах справи відсутнє.
Ухвалою суду від 30.11.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 18.01.2024.
Представники сторін в судове засідання не з`явились, причин щодо неявки суду не повідомили. Клопотання про відкладення розгляду справи в матеріалах відсутні.
Учасники справи належним чином повідомлені про дату судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи відповідні докази.
Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, суд розглядає спір за наявними матеріалами.
З"ясувавши всі обставини справи та дослідивши надані документальні докази, суд встановив, що 01 березня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Козацька Стріла" (Виконавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Полтавський автоагрегатний завод" (Замовник, відповідач) був укладений договір про надання охоронних послуг № 25/03/2019 (Договір).
Згідно п. 1.1. Договору Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання надати послуги з охорони об`єкта на умовах, які зумовлені даним Договором, а Замовник зобов`язується оплатити такі послуги на умовах даного Договору (а.с. 5-7).
В подальшому сторонами було підписано ряд Додаткових угод, якими, зокрема, узгоджено ціну послуг (а.с. 9-13).
Додатковою угодою № 4 від 13.09.2022 до Договору, ціна за охоронні послуги складає - 314 748,00 грн з ПДВ. за місяць.
Додатковою угодою № 5 від 20.07.2023 до Договору, сторони дійшли згоди розірвати Договір з 03.08.2023.
Відповідно до п. 5.2. Договору оплата за надання послуг з комплексної безпеки здійснюється шляхом попередньої оплати рахунка в розмірі 50 % (п`ятдесят відсотків) до 15 числа поточного місяця. Остаточна оплата проводиться до 10 числа місяця слідуючого за погодженням Акта виконаних робіт.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Козацька Стріла" виконало взяті на себе зобов`язання за Договором, що підтверджується підписаними та прийнятими без застережень та зауважень Акти здачі-приймання робіт (надання послуг), а саме:
- № 101 від 30.04.2023 на суму 314 748,00 грн з ПДВ (не оплачено 102 805,12 грн);
- № 131 від 31.05.2023 на суму 314 748,00 грн з ПДВ;
- № 155 від 30.06.2023 на суму 314 748,00 грн з ПДВ;
- № 168 від 31.07.2023 на суму 314 748,00 грн з ПДВ;
- № 169 від 03.08.2023 на суму 24 113,76 грн з ПДВ. Всього на загальну суму 1 283 105,76 грн ( а.с. 14-18).
Позивачем було виписано відповідні рахунки на оплату наданих послуг, копії яких наявні в матеріалах справи (вх. № 19-27).
Відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, вартість отриманих послуг в повному обсязі не сплатив, у зв`язку з цим за ним рахується заборгованість в сумі 1 071 162,88 грн з ПДВ.
Листом № 264/30 від 16.05.2023 відповідач гарантував погашення заборгованості в повному обсязі (а.с. 28), при цьому, як стверджує позивач, зобов`язання не виконав.
Заборгованість відповідача перед позивачем виникла за період з 01 квітня 2023 року по 03 серпня 2023 року.
Відповідач доказів протилежного суду не надав.
Не належне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, стало приводом для звернення позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості, а саме 1 071 162,88 грн основного боргу, 51 820,64 грн пені, 3 217,60 грн 3 % річних.
При прийнятті рішення судом враховано наступне.
Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання.
Згідно зі статтею 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Статтею 174 Господарського кодексу України серед підстав виникнення господарських зобов`язань передбачено господарські Договори.
Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов`язки відповідно до договору.
Позивачем доведено, а відповідачем не спростовано факт порушення зобов`язання щодо оплати отриманих послуг.
Таким чином, розмір заявленої до стягнення заборгованості в сумі 1 071 162,88 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або Законом.
Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Пунктом 4.2. Договору передбачено, що за прострочення у виплаті Виконавцю передбачених Договором сум, Замовник за кожен день прострочення платежу сплачує Виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє у період нарахування пені, від суми заборгованості.
Відповідно пункту 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
На підставі вказаного пункту Договору та статті 625 ЦК України позивачем нараховано до стягнення з відповідача 51 820,64 грн пені та 3 217,60 грн 3 % річних.
Суд перевіривши методику розрахунку пені та 3 % річних наведену позивачем у позовній заяві (а.с. 2), дійшов висновку про його правомірність.
З урахуванням викладеного, вимога позивача про стягнення 51 820,64 грн пені та 3 217,60 грн 3 % річних підлягає задоволенню.
Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідач наданим йому правом на судовий захист не скористався, відзив на позов не надав, обставини викладені позивачем не спрстував.
Відшкодування витрат по сплаті судового збору у відповідності до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на відповідача.
Керуючись статтями 129, 232-233, 237-238, 240, 241 ГПК України, суд
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення підписано 02.02.2024.

Суддя Погрібна С.В.