ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2024 р. Справа№ 910/17732/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Хрипуна О.О.

суддів: Мальченко А.О.

Скрипки І.М.

при секретарі судового засідання Король Я.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.11.2023

у справі № 910/17732/23 (суддя Мельник В.І.)

за заявою Акціонерного товариства "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО"

про вжиття заходів забезпечення позову

за участю представників:

від позивача: Погодін В.О.,

від відповідача: не з`явились,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.11.2023 відмовлено АТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що заявником у заяві про забезпечення позову не наведено достатніх обґрунтувань та не доведено належними доказами конкретних обставин, які, на його думку свідчать, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Не погодившись з ухвалою, АТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.11.2023 у справі № 910/17732/23 та ухвалити рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити, вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на всіх рахунках у всіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на майно відповідача (рухоме та нерухоме) в межах суми позову у розмірі 3 558 219,94 грн, до набрання законної сили рішенням суду у цій справі; судові витрати покласти на відповідача.

Посилаючись на правові висновки Верховного Суду, скаржник стверджує, що господарський суд як орган правосуддя повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення.

Також скаржник посилається на правові висновки, викладені в п. 40 постанови ВП ВС від 23.10.2019 у справі № 922/3537/17 щодо можливості накладення арешту на майно в забезпечення позову про стягнення коштів (заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову).

Скаржник вважає, що необхідно застосувати захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно, що належить відповідачу та знаходиться у нього, без обмеження/позбавлення права користування ним, оскільки до постановлення рішення у справі відповідачем можуть бути вчинені дії, спрямовані на відчуження/передачу в користування належного йому майна, що може ускладнити, взагалі унеможливити рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО", справу призначено до розгляду на 23.01.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2024 розгляд справи було відкладено на 06.02.2024.

24.01.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив, в якому відповідач просить у задоволенні апеляційної скарги АТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" відмовити повністю, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.11.2023 у справі № 910/17732/23 залишити без змін.

В судове засідання 06.02.2024 представники відповідача не з`явилися, хоч про день та час розгляду справи сторони були повідомлені належним чином.

Беручи до уваги, що ухвалою Північного апеляційного господарського суду доведено до відома учасників апеляційного провадження, що нез`явлення їх представників у судове засідання не є перешкодою розгляду апеляційної скарги по суті, а також те, що згідно із ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів з огляду на тривалість апеляційного провадження визнала за можливе здійснити розгляд справи за відсутності представників відповідача за наявними у справі доказами.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

АТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору № 1900122-А від 19.01.2022 у сумі 3 558 219,94 грн.

Разом із позовом до суду надійшла заява АТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на всіх рахунках у всіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на майно ОСОБА_1 (рухоме та нерухоме) в межах суми позову у розмірі 3 558 219,94 грн, до набрання законної сили рішенням суду у цій справі; судові витрати покласти на відповідача. Позивачем не конкретизовано рахунки та не ідентифіковано майно (рухоме та нерухоме) відповідача, щодо арешту якого подано заяву.

В обґрунтування заяви про забезпечення позивач зазначив, що ОСОБА_1 як кінцевий бенефіціар ТОВ "Ялинівка Нова" (позичальник) не може не бути обізнаним про наявність заборгованості по кредитному договору, проте ухиляється від виконання обов`язку поручителя і не реагує на вимогу банку, хоч має майнову можливість для погашення заборгованості.

У зв`язку з тим, що процедура відчуження нерухомості майна є досить швидкою, на думку позивача, відповідач з метою уникнення відповідальності може за дуже короткий проміжок часу здійснити відчуження належних йому об`єктів нерухомого майна, що в подальшому зробить неможливим виконання рішення суду про стягнення заборгованості у зв`язку з відсутністю майна у боржника. Таким чином, вважає позивач, існує реальна загроза (а не припущення) невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у цій справі.

За положеннями статей 136, 137 ГПК України заходи забезпечення позову є одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Так, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 16.06.2011 № 5-рп/2011 у справі № 1-6/2011 судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є запобігання можливому порушенню в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Цим забезпечується можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Тобто, забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Предметом позову у цій справі є вимога майнового характеру про стягнення грошових коштів.

Згідно зі ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17).

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 910/9498/19, від 17.09.2020 у справі № 910/72/20, від 15.01.2021 у справі № 914/1939/20, від 16.02.2021 у справі № 910/16866/20, від 15.04.2021 у справі № 910/16370/20, від 24.06.2022 у справі № 904/3783/21, від 26.09.2022 у справі № 911/3208/21).

У постанові від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 Об`єднана палата Касаційного господарського суду Верховного Суду висловила правову позицію, за якою, умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 ГПК України).

Суд касаційної інстанції у постанові від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 звертає увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Проте, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача. Саме тому суд має виважено підходити до оцінки доводів заявника.

Як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, зі змісту заяви реальної загрози невиконання чи утруднення виконання відповідачем можливого рішення суду про задоволення позову не вбачається. Доводи позивача, якими мотивовано заяву про забезпечення позову, ґрунтуються виключно на його припущеннях щодо гіпотетичної можливості відповідача вчинити якісь дії.

Більше того, позивачем не наведено жодних конкретних обставин, які, на його думку, у випадку невжиття судом заходів забезпечення, можуть ускладнити виконання рішення по справі в разі задоволення позову.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Скаржником не наведено суду переконливого обґрунтування наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову; не доведено необхідності обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача на даному етапі судового розгляду; не достатньо вмотивовано припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відсутності правових підстав для забезпечення позову за заявою АТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО". Викладені в апеляційній скарзі доводи скаржника щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права не знайшли свого підтвердження.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про відсутність правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування ухвали місцевого суду не вбачається.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не вирішує спір по суті заявлених позовних вимог, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.11.2023 у справі № 910/17732/23 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.11.2023 у справі № 910/17732/23 залишити без змін.

3. Матеріали оскарження № 910/17732/23 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 08.02.2024.

Головуючий суддя О.О. Хрипун

Судді А.О. Мальченко

І.М. Скрипка