ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2024 Справа № 910/2266/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Пугачові Д.І.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Холоденка Олександра Костянтиновича (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Крона-Компані" (адреса: 04074, м. Київ, вул. Лугова, буд. 12; )
про розірвання договору та стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача Турка-Романюк А. С. (ордер серії АІ № 1318079 від 27.03.2023);

відповідача - Рижков І. П. (ордер серії ВІ № 1180782 від 21.11.2023).

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Холоденко Олександр Костянтинович (далі - позивач) звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Крона-Компані", в якому просить суд розірвати договір оренди № К2-1/Х-1 від 11.08.2021 та стягнути 254907,41 грн основного боргу (який складається з 180971,11 грн гарантійного платежу та 73936,30 грн орендної плати за березень 2022 року), а також нарахованих 1194, 22 грн 3% річних та 1784,35 грн інфляційних втрат.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 11.08.2021 між сторонами у справі було укладено договір оренди відповідно до умов якого позивач орендував у відповідача приміщення яке знаходиться в торговому центрі на строк 1090 днів, сплатив на користь відповідача відповідно до умов договору гарантійний платіж та орендну плату, зокрема, за березень 2022 року. Однак, в зв`язку з початком війни Указом Президента № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні на всій території України з 24.02.2022 було введено воєнний стан, в м. Харків велися бойові дії, а тому використання приміщень, які є предметом оренди за договором, стало неможливим. Позивач вказує, що зазначені обставини є форс-мажорними оскільки фактично унеможливлюють використання ним приміщень за договором, однак відповідач безпідставно відмовляється вчинити дії направлені на розірвання вказаного договору на підставі настання форс-мажорних обставин (що передбачено п. 31.5. договору) та відповідно повернути позивачу гарантійний платіж, а також орендну плату за березень 2022 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2023 у справі № 910/2266/23 позовну заяву ФОП Холоденка Олександра Костянтиновича направлено за територіальною підсудністю до Господарського суду Харківської області.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.02.2023 (суддя Погорелова О. В.) позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; призначено у справі підготовче засідання.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 16.05.2023 (суддя Погорелова О.В.) у справі № 910/2266/23 позов задоволено повністю; розірвано договір оренди №К2/Х-1 від 11.09.2021, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Крона-Компані" та ФОП Холоденком Олександром Костянтиновичем; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Крона-Компані" на користь фізичної особи-підприємця Холоденка Олександра Костянтиновича гарантійний платіж у розмірі 180 971,11 грн., орендну плату за березень 2022 року у розмірі 73 936,30 грн., три проценти річних у розмірі 1194,22 грн., інфляційні втрати у розмірі 1 784,35 грн. та судовий збір у розмірі 6 552,29 грн.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 25.07.2023 по справі № 910/2266/23 зазначене рішення було залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.09.2023 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Крона-Компані задовольнити частково; рішення Господарського суду Харківської області від 16.05.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.07.2023 у справі № 910/2266/23 скасовано; справу № 910/2266/23 передано на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.10.2023 для повторного розгляду справи визначено наступний склад суду: головуючий суддя - Байбак О.І.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.10.2023 справу прийнято до розгляду визначеним складом суду; підготовче засідання у даній справі призначено на 22.11.2023.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.11.2023 підготовче засідання відкладено на 04.12.2023.

У підготовчому засіданні 04.12.2023 оголошено перерву до 25.12.2023.

В процесі нового розгляду справи на стадії підготовчого провадження позивач надіслав до суду пояснення (вх. № 31966 від 22.11.2023), в яких зазначає про те, що 02.11.2022, позивач звернувся до відповідача з пропозицією достроково припинити договір на підставі п. 31.5 договору, у зв`язку з тим, що війна в країні триває вже понад 3 (три) місяці і коли вона буде закінчена, не відомо. Також позивач звернувся до відповідача з проханням повернути гарантійний платіж та сплачену орендну плату за березень. Однак, відповідачем відповіді на лист від 02.11.2022 не надано.

Позивач зазначає, що якби він міг передбачити, що в країні буде війна, він би не укладав договір на тих умовах, які викладенні в договорі.

Позивач вказує, що в зв`язку з початком війни ним були звільнені наймані працівники, та припинені договірні відносини зі своїми контрагентами. Зазначене в свою чергу перешкоджає позивачу, як суб`єкту господарювання, здійснювати підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану.

На думку позивача, в даному випадку наявні всі законодавчо визначені підстави для розірвання договору оренди №К2/Х-1 від 11.09.2021.

Також позивач зазначає, що він взагалі бажає припинити підприємницьку діяльність, однак поки діє договір, він позбавлений права на це, оскільки, у випадку припинення фізичною особою підприємницької діяльності, її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

Відповідач також надіслав до суду письмові пояснення (вх. № 32029 від 22.11.2023), в яких зазначає про те, що заявлена позивачем вимога про розірвання договору не містить належного правового обґрунтування та не підкріплена відповідними доказами.

Відповідач зазначає, що наданий позивачем лист від 02.11.2022 є доказом того, що позивач просив не розірвати договір, а припинити його на підставі пункту 31.5 договору. Разом з тим, в даному листі позивач вказує, що він припинив користуватись приміщенням та здійснювати господарську діяльність з 24.02.2022, оскільки, 24.02.2022 в Україні розпочалася війна, тобто позивач визначив форс-мажорною обставиною оголошення в країні воєнного стану та дату, коли ця обставина вплинула на нього - 24.02.2022.

Однак, при цьому позивач в порядку, визначеному умовами договору протягом 10 календарних днів не надіслав відповідачу письмове повідомлення про факт виникнення форс-мажорної обставини, дату її виникнення та характер. Також, позивач не надав відповідачу сертифікат № 6300-23-0468 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) Харківської торгово-промислової палати за вих. № 71/63.01-6 від 03.02.2023 протягом трьох календарних днів з дати отримання. Зазначене ж, на думку відповідача, свідчить, що на підставі п. 31.3 договору позивач втратив право посилатись на такі обставини.

Відповідач зазначає, що сторони договору узгодили і підписали 16-17 червня 2022 року акт про призупинення господарської діяльності в орендованому приміщенні (надалі акт про призупинення), яким врегулювали взаємовідносини сторін договору з 24.02.2022 на час воєнного стану з врахуванням зміни обставин, де передбачене призупинення господарської діяльності орендарем й встановлено, що орендодавець не нараховує платежі по договору на час надзвичайних обставин.

Також відповідач вважає, що наявність форс-мажорних обставин не звільняє сторони від обов`язку виконати умови договору, а лише звільняє від відповідальності за неналежне виконання зобов`язань.

Позивач надав суду письмові пояснення (вх. № 35452/23 від 25.12.2023) в яких зазначає, що 17.06.2022 у зв`язку із здійсненням військової агресії Російською Федерацією проти України, між Орендарем та Орендодавцем підписано Акт про призупинення господарської діяльності в орендованому приміщенні від 24.06.2022, яким зафіксовано зупинення Орендарем здійснення господарської діяльності у орендованому приміщенні та його використання Орендарем з 24.02.2022. Актом також встановлено, що Орендодавець не нараховує, а Орендар не сплачує платежі, передбачені укладеним між Сторонами Договором. Однак, зі змісту Акту про призупинення випливає, що сторони не вносили зміни до договору, і цей Акт засвідчує неможливість використання орендарем майна з незалежних від нього причин, та на підставі ч. 6 ст. 762 ЦК України свідчить про право Орендаря на повернення орендної плати за період часу в який орендоване майно не могло бути використане та не використовувалося Орендарем.

Також позивач вважає безпідставними доводи відповідача про те, щона підставі п.31.3 Договору № К2-1/Х-1 позивач втратив право посилатися на форс-мажорні обставини. Позивач вважає, що підписавши Акт від 17.06.2022 сторони своїми конклюдентними діями підтвердили (визнали) факт існування такої обставини як «воєнний стан в Україні», а також підтвердили безпосередній вплив цієї обставини можливість виконання умов названого договору.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.12.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.01.2024.

В судовому засіданні 12.01.2024 оголошено перерву до 31.01.2024, надано сторонам можливість надати суду письмові пояснення щодо окремих питань, які мають істотне значення для розгляду даної справи.

В процесі розгляду справи по суті позивач надав суду додаткові пояснення від 27.12.2023 в яких, зокрема, зазначає, що зі змісту складеного сторонами Акту про призупинення від 17.06.2022 випливає, що сторони не вносили зміни до договору, оскільки акт не містить посилання на відповідні пункт договору, які ним змінюються. Актом про призупинення зафіксовано факт того, що позивач був позбавлений можливості користуватися орендованим приміщенням і тому орендодавець не брав з нього орендну плату за весь період не користування. Також позивач зазначає, що сторони своїми конклюдентними діями, а саме підписанням Акту про призупинення від 17.06.2022 підтвердили (визнали) факт існування такої обставини як «воєнний стан в Україні», а також підтвердили безпосередній вплив цієї обставини на сторони. Оскільки актом про призупинення зафіксовано неможливість Позивача здійснювати господарську діяльність в орендованому приміщенні.

В процесі розгляду справи по суті позивач надав суду письмові пояснення (вх. № 35811/23 від 27.12.23) в яких, зокрема, наголошує на тому, що підписавши акт від 17.06.2022 сторони зафіксували неможливість використання орендарем орендованого майна з 24.02.2024. Таким чином, позивач зазначає, що з 24.02.2022 не мав доступу до орендованого приміщення і не міг ним користуватися не зі своєї волі, та ін.

Відповідач надав суду письмові пояснення (вх. № 2656/24 від 30.01.2024) в яких, зокрема, зазначає, що платіжним дорученням від 17.02.2022 позивачем було сплачено орендну плату за березень в сумі 73 936,40 грн. На думку відповідача, зазначена орендна плата не підлягає поверненню позивачу, оскільки виходячи зі змісту статті 8 (пункти 8.1-8.8) Договору №К2-1/Х-1 орендна плата вноситься щомісяця авансом в місяці, який передує оплачуваному місяцю, тобто черговому місяцю оренди, тобто за своєю правовою природою є авансом. При цьому, відповідач вважає, що оскільки Договір №К2-1/Х-1 є чинним, а господарська діяльність в орендованому приміщенні є призупиненою, у відповідача не виникло зобов`язання з повернення позивачу не пізніше 24.11.2022 року сплаченої авансом орендної плати згідно з платіжним дорученням №506 від 17.02.2022; відповідне зобов`язання може виникнути у відповідача в разі визнання судом розірваним Договору №К2-1/Х-1 з дати набрання рішенням суду законної сили.

У судове засідання 31.01.2024 прибули представники сторін.

Представник позивача просить суд позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача заперечує проти задоволення вимог, викладених у позовній заяві.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив.

Як свідчать матеріали справи, 11.08.2021 між позивачем, як орендарем, та відповідачем, укладено договір оренди № К2-1/Х-1 (далі за текстом договір; т. с. 1, а. с. 12-30).

За змістом визначень, які містить п. 1.1. договору:

- «Гарантійний платіж» - це спеціальний платіж, який не є завдатком, та який є додатковим, не передбаченим Цивільним кодексом України способом забезпечення виконання орендарем зобов`язань за цим договором, у тому числі, в частині погашення боргу зі сплати платежів, відшкодування збитків, сплати неустойок або договірних штрафних санкцій згідно умов договору та чинного законодавства (підпункт 1.1.5 пункту 1.1 договору);

- «Торговий центр» - це будівля торгово-розважального центру «Караван Megastor», розташована за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, 7 (підпункт 1.1.31 пункту 1.1 договору).

Згідно з п. 2.1 договору орендодавець зобов`язався передати в оренду приміщення, яке знаходиться в торговому центрі, а орендар зобов`язався прийняти, оплатити платежі і повернути приміщення орендодавцю на умовах, визначених цим договором.

На підставі додатка «В» до договору «Торговий профіль орендаря. Дозволене використання приміщення» орендар використовує приміщення для організації роботи кіоску з продажу мобільних телефонів та аксесуарів.

Відповідно до п. 3.1 договору приміщенням є частина будівлі, яка знаходиться в торговому центрі - секція № К2-1, 1 поверх.

За змістом п. 6.3 договору в редакції додаткової угоди від 22.09.2021 (т. с. 1, а. с. 37) в цілях цього договору датою початку є 30.09.2021.

Строк оренди становить 1090 (одна тисяча дев`яносто) календарних днів та починає обчислюватись з дати підписання сторонами акту прийому-передачі приміщення.

Умови, встановлені договором, застосовуються до відповідних правовідносин сторін, починаючи з 11.08.2021 (п. п. 6.4, 6.6 договору).

За змістом п. 8.3 договору якщо інше не передбачено цим договором, основна орендна плата сплачується орендарем щомісячно, авансом, не пізніше 25 числа місяця, який передує оплачуваному місяцю.

Відповідно до п. 11.1 договору протягом 10 календарних днів з дати укладення цього договору орендар зобов`язаний сплатити орендодавцеві гарантійний платіж у розмірі 150809,26 грн (сто п`ятдесят тисяч вісімсот дев`ять гривень 26 копійок), крім того ПДВ 20%.

У п. 11.6 договору сторони узгодили, що після закінчення строку оренди повернення гарантійного платежу здійснюється протягом 2 (двох) місяців після отримання відповідної письмової вимоги орендаря із зазначенням реквізитів орендаря (в тому числі, банківських) та суми, але у будь-якому випадку не раніше ніж протягом 2 (двох) місяців після закінчення строку оренди, за умови, що приміщення було повернуто орендарем орендодавцю згідно з положеннями цього договору та після розгляду можливих зустрічних вимог орендодавця.

Згідно з п. 11.7 договору у випадку дострокового припинення договору внаслідок будь-яких причин (крім випадку дострокового розірвання, передбаченого п. 37.3 договору), гарантійний платіж не повертається орендареві, а залишається в орендодавця в якості договірної санкції за дострокове припинення договору. У випадку дострокового розірвання, передбаченого п. 37.3 договору, гарантійний платіж повертається орендарю в порядку, передбаченому п. 11.6 цього договору.

На підставі п. 31.1 договору кожна зі сторін договору звільняється від відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов нього договору у разі дії форс-мажорних обставин, якщо доведе: що таке невиконання було викликано перешкодою поза її контролем; що від сторони неможливо було очікувати передбачення цієї перешкоди та її вплив на здатність виконати обов`язки за цим договором; що від сторони неможливо було очікувати запобігти або подолали цю перешкоду або її наслідки.

До форс-мажорних обставин належать обставини непереборної сили або події надзвичайного характеру, такі як: війни, військові дії, блокади, терористичні акти, пожежі, повені, усі інші стихійні лиха чи природні явища, заборонні заходи та/або акти вищих законодавчих та/або виконавчих органів державної влади, які виникли після підписання цього договору, та які сторони не могли передбачити або запобігти їм, якщо ці обставини вплинули на виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 31.2 договору).

Відповідно до п. 31.3 договору сторона, яка піддалася дії форс-мажорних обставин, не пізніше ніж на 10 (десятий) календарний день зобов`язана надіслати письмове повідомлення іншій стороні про факт, дату виникнення, та характер форс-мажорних обставин, суть впливу на сторону. Належним документальним підтвердженням інформації, які міститься у повідомленні є відповідний документ (сертифікат) Торгово-промислової плати України або регіональної Торгово-промислової палати, який сторона, у якої виникли форс-мажорні обставини, зобов`язана отримати не пізніше ніж на 30 календарний день з моменту надіслання згаданого вище у цьому пункті повідомлення та надати його іншій стороні протягом 3 (трьох) календарних днів з дати отримання в обґрунтування фактів, викладених у повідомленні, направленому згідно з п. 31.3 договору.

Пунктом 31.4 договору передбачено, що у випадку порушення вимог п. 31.3 договору сторона, яка посилається на форс-мажорні обставини, втрачає право посилатися та такі обставини, як на підставу для звільнення від відповідальності за невиконання взятих на себе зобов`язань за цим договором.

Згідно з п. 31.5 договору у разі наявності довгострокових форс-мажорних обставин (терміном дії понад 3 місяці) сторони проводять взаємні переговори та консультації і вирішують питання доцільності продовження цього договору чи його дострокового припинення, про що укладається додаткова угода.

За змістом п. 37.3 договору врегульовано питання одностороннього розірвання договору у випадку, якщо орендодавець систематично порушує свої істотні зобов`язання, що виникають за договором.

Матеріали справи свідчать про те, що 30.09.2021 сторонами договору підписано акт прийому-передачі приміщення до договору (т. с. 1, а. с. 38), відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв в тимчасове платне користування (оренду) приміщення: секція № К2-1, площею 8,6 кв. м, розташоване у будівлі торгово-розважального центру за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, 7.

13.08.2021 позивачем виконані умови п. 11.1 договору та сплачено гарантійний платіж у розмірі 180971,11 грн, у тому числі ПДВ, що підтверджується квитанцією № ПР_АВ170470ASA_20648877 (т. с. 1, а. с. 39).

Крім того, в процесі виконання умов договору, позивач сплатив на користь відповідача орендну плату за березень 2022 року у розмірі 73936,30 грн, у т. ч. ПДВ 20%, що підтверджується платіжним дорученням № 506 від 17.02.2022 (т. с. 1, а. с. 40).

На підставі Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та досі не скасовано.

Позивач посилається на те, що з 24.02.2022 у м. Харкові та Харківській області ворог здійснював авіанальоти та бомбардування будівель, тривалий час існувала загроза сухопутного вторгнення, так як ворог пробрався на територію Харківської області, деякі населені пункти в Харківській області довгий період були окуповані ворогом, велися важкі бої. Позивач вказує, що зазначене загрожувало його життю та життю його працівників, відповідно здійснювати господарську діяльність в таких умовах було небезпечно для життя та здоров`я у зв`язку з обставинами, які не залежать від позивача.

На підставі наказу позивача № 20, починаючи з 24.02.2022 призупинено господарську діяльність в орендованому приміщенні до скасування (припинення) воєнного стану на території України, і приміщення не використовувалось.

28.02.2022 позивач звільнив найманих працівників за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується наказами № 21, № 22, № 23 (т. с. 1, а. с. 42-44).

28.02.2022 Торгово-промислова палата України ухвалила рішення спростити процедуру засвідчення форс-мажорних обставин. З метою позбавлення необхідності обов`язкового звернення до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП і підготовки пакету документів у період дії введеного воєнного стану, на сайті ТПП України розміщено загальний офіційний лист ТПП України № 2024/02.0-7.1 щодо засвідчення форс-мажорних обставин.

За змістом наведеного листа на підставі статей 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», статуту, ТПП України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та підтверджує, що військова агресія Російської Федерації проти України, яка стала підставою введення воєнного стану в Україні є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

17.06.2022 позивачем підписаний акт, датований 24.02.2022, про призупинення господарської діяльності в орендованому приміщенні, в якому (акті) сторони погодили, що:

- даний акт про призупинення господарської діяльності в орендованому приміщенні (далі - акт) є пропозицією (офертою), оголошеною суб`єктам господарювання (далі - орендар, орендарі), які перебувають з ТОВ «Крона-Компані» (далі - орендодавець) у договірних відносинах оренди (далі - договір оренди) нежитлових приміщень, які знаходяться у торгово-розважальному центрі «Караван», що розташований за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, б. 7 (далі - приміщення), на укладення даного акту, з метою фіксації орендодавцем та орендарями (далі також разом сторони, а кожен окремо - сторона) факту призупинення орендарями господарської діяльності в орендованому приміщенні;

- у зв`язку зі здійсненням 24 лютого 2022 року військової агресії проти України та запровадженням згідно з Указом Президента № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на всій території України з 05:30 24.02.2022 воєнного стану, який затверджено Верховною Радою України, сторони фіксують зупинення орендарями здійснення господарської діяльності у приміщенні та його використання орендарем з 24 лютого 2022 року;

- у зв`язку із зазначеним, орендодавець не нараховує, а орендар не сплачує платежі, передбачені укладеним сторонами договором оренди нежитлового приміщення, які знаходяться у торгово-розважальному центрі «Караван», що розташований за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, б. 7 (далі - договір оренди), які виникнуть, починаючи з 24 лютого 2022 року;

- сторони домовились, що протягом строку призупинення господарської діяльності орендаря в приміщенні, орендар сплачує заборгованість за договором оренди не пізніше 30.06.2022, а також відшкодовує вартість комунальних послуг згідно показань лічильників, встановлених в приміщенні;

- сторони домовились, що призупинення орендарями господарської діяльності в орендованому приміщенні, зафіксоване даним актом, триватиме до моменту настання будь-якої з цих подій: 1) надіслане орендарю повідомлення від орендодавця; 2) підписання сторонами додаткової угоди до договору оренди або акту про відновлення господарської діяльності в орендованому приміщенні; 3) закінчення строку договору оренди.

- цей акт вступає в силу для сторін з 24.02.2022.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, 02.11.2022 позивач засобами поштового зв`язку надіслав на адресу відповідача лист, в якому просив достроково припинити договір на підставі п. 31.5 договору, у зв`язку з тим, що війна в країні триває вже понад 8 місяців і коли вона буде закінчена, невідомо. Окрім того, позивач звернувся до відповідача з проханням про повернення гарантійного платіжу та сплаченої орендної плати за березень 2022 року.

04.11.2022 відповідач отримав зазначений лист, що підтверджується відомостями, отриманими з офіційного веб-сайту АТ «Укрпошта» (т. с. 1, а. с. 54), однак, відповіді позивачу не надав.

03.02.2023 позивач отримав сертифікат № 6300-23-0468 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) Харківської торгово-промислової палати (т. с. 1, а. с. 55), яким засвідчено період дії форс-мажорних обставин за договором для підприємця: з 24.02.2022 та продовження їх дії станом на 03.02.2023.

При зверненні до суду з позовом у даній справі позивач, зокрема, вказує про те, що відповідач безпідставно ухиляється від вчинення дій щодо розірвання договору в зв`язку з наявністю форс-мажорних обставин, що передбачено п. 31.5. договору. Також позивач зазначає, що не вчиняючи дії щодо розірвання договору відповідач ухиляється від повернення позивачу гарантійного платежу, орендної плати за березень.

Наведені обставини стали підставами для звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

Суд констатує, що постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.09.2023 дану справу направлено на новий розгляд. В постанові зазначено, що в процесі нового розгляду даної справи слід звернути увагу на викладене у цій постанові, надати належну правову кваліфікацію спірним правовідносинам (в т. ч. щодо порядку застосування до спірних правовідносин приписів частини другої статті 652 ЦК України в контексті наявності чотирьох умов при істотній зміні обставини для даного конкретного зобов`язання, що попередньо не було враховано у вирішенні спору судами попередніх інстанцій при первісному розгляді справи), перевірити зазначені в цій постанові доводи та докази, а також вагомі (визначальні) аргументи сторін у справі, дати їм належну правову оцінку, і, в залежності від встановленого, вирішити спір відповідно до закону.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За змістом ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Стосовно вимоги позивача про розірвання договору оренди № К2-1/Х-1 від 11.08.2021 суд зазначає.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

На підставі 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання його сторонами. Таким чином, цивільні права, які випливають із договору, захищаються у тій самій мірі та у той самий спосіб, що і права, які прямо чи опосередковано передбачені актами цивільного законодавства.

Згідно з частинами 1, 2 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Отже, зазначеною нормою встановлено основне правило щодо можливості припинення зобов`язання лише на підставі договору або закону. При цьому припинення зобов`язання на вимогу однією зі сторін можливе, якщо такі дії вчинені відповідно до вимог закону або передбачені умовами договору.

Відповідно до частин 1, 4 статті 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно із статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Отже, за загальним правилом, встановленим як господарським, так і цивільним законодавством, зміна та розірвання господарських та цивільних договорів допускається лише за згодою сторін або в судовому порядку (у разі відсутності згоди іншої сторони, яка отримала вимогу/пропозицію про розірвання договору).

Згідно з частинами 2, 4 статті 188 Господарського кодексу України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Якщо позивач не скористався відповідною процедурою позасудового врегулювання, це не позбавляє його права реалізувати своє суб`єктивне право на зміну (розірвання) договору та вирішити існуючий конфлікт у суді в силу прямої вказівки, що міститься у частині 2 статті 651 Цивільного кодексу України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі № 914/2649/17 (провадження № 12-216гс18).

За змістом ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Відповідно до ч. 2 наведеної статті якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зі змісту статті 652 Цивільного кодексу України випливає, що укладаючи договір, сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей. Проте в ході виконання договору можуть виникати обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін.

При укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, при яких він буде виконуватися. Інтереси сторін можуть порушуватися будь-якою зміною обставин, що виникають у ході виконання договору, проте лише істотна зміна обставин визнається підставою для вимоги про зміну договору. Зміна обставин вважається істотною тільки тоді, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони б не уклали договір або уклали б його на інших умовах.

Таким чином, закон пов`язує можливість розірвання договору одночасно з наявністю істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, та з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин, з яких сторони виходили, укладаючи договір.

Істотна зміна обставин є оціночною категорією, водночас вона полягає у розвитку договірного зобов`язання таким чином, що виконання зобов`язання для однієї зі сторін договору стає більш обтяженим, ускладненим, наприклад у силу збільшення для сторони вартості виконуваного або зменшення цінності отримуваного стороною виконання, чим суттєво змінюється рівновага договірних стосунків, призводячи до неможливості виконання зобов`язання.

Застосування статті 652 Цивільного кодексу України є відображенням у договірних правовідносинах справедливості, добросовісності, розумності як загальних засад цивільного судочинства з огляду на ті обставини, що на стабільність договірних відносин можуть вплинути непередбачувані фактори, що істотно порушують баланс інтересів сторін та суттєво знижують очікуваний результат для кожної зі сторін договору.

Разом з тим, стаття 652 ЦК України містить приписи для ситуацій, коли сторона об`єктивно може виконати зобов`язання, проте внаслідок зміни обставин таке виконання втрачає для неї сенс або кінцевий результат буде не тим, на який вона розраховувала на початку.

В даному випадку судом встановлено, що в п. 31.5. договору сторони узгодили, що у разі наявності довгострокових форс-мажорних обставин (терміном дії понад 3 (три) місяці) сторони проводять взаємні переговори та консультації і вирішують питання доцільності продовження цього договору чи його дострокового припинення, про що укладається додаткова угода.

Зміст наведеної умови договору свідчить, що сторонами правочину було передбачено право сторін у випадку наявності довгострокових форс-мажорних обставин здійснити проведення врегулювання питання щодо доцільності продовження договору чи його дострокового припинення, оформивши відповідне рішення сторін шляхом укладення додаткової угоди до договору.

В позовній заяві позивач, як на підставу для розірвання договору № К2-1/Х-1 від 11.08.2021, вказує на наявність довгострокових форс-мажорних обставин, що пов`язані з введенням в Україні воєнного стану 24.02.2022, веденням активних бойових дій на території м. Харкова та Харківській області, припинення в зв`язку з цим діяльності торгового центу «Караван Megastor» в якому позивач орендує нежитлові приміщення, та пов`язану в зв`язку з цим неможливість використання орендованого майна.

На підтвердження зазначених обставин позивач посилається на підписаний сторонами Акт про призупинення господарської діяльності в орендованому приміщенні від 17.06.2022 яким зафіксовано зупинення Орендарем здійснення господарської діяльності у орендованому приміщенні та його використання Орендарем з 24.02.2022, сертифікат ТПП № 6300-23-0468 від 03.02.2023 про форс-мажорні обставини, тощо. Позивач зазначає, що введення воєнного стану в Україні, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України є загальновідомою, непередбачуваною на момент укладення договору (більше ніж за півроку до її настання) обставиною і не потребує доказуванню, відповідно до вимог ч. 3 ст. 75 ГПК України.

З цього приводу суд зазначає, що на підставі ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

На відміну від форс-мажору істотна зміна обставин не впливає на строк виконання зобов`язань (не змінює його) і не звільняє сторону від відповідальності за невиконання, а дозволяє припинити таке виконання (розірвання договору) чи змінити умови такого виконання або умови договору в цілому (для досягнення балансу інтересів сторін, який був порушений через істотну зміну обставин).

Відтак форс-мажор (стаття 617 ЦК України) та істотна зміна обставин (стаття 652 ЦК України) є різними правовими ситуаціями, стаття 652 ЦК України може бути застосована у випадку відсутності існування форс-мажору, але позивач має довести наявність всіх чотирьох умов, необхідних для розірвання договору за рішенням суду.

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.08.2022 зі справи № 910/15264/21, на яку посилається скаржник.

Однак, в даному випадку позивачем не доведено одночасне існування чотирьох умов, необхідних для розірвання договору за рішенням суду на підставі ч. 2 ст. 652 ЦК України.

Зокрема, сама по собі збройна агресія проти України не може бути автоматичною підставою для звільнення від виконання будь-кого в Україні від будь-яких зобов`язань або для припинення виконання, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні.

Відповідно до статей 42, 44 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється на основі, зокрема комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

У разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від) таких дій.

В даному випадку, при укладанні договору № К2-1/Х-1 від 11.08.2021 сторони передбачали можливість настання форс-мажорних обставин (в т.ч. у вигляді війни) (п. 31.2.) і їх можливу тривалість протягом більше ніж три місяці (п. 31.5.). Окрім того, п. 31.5. договору передбачено можливі дії сторін на такий випадок.

Зокрема, згідно з даним пунктом договору, у разі наявності довгострокових форс-мажорних обставин (терміном дії понад 3 місяці) сторони проводять взаємні переговори та консультації і вирішують питання доцільності продовження цього договору чи його дострокового припинення, про що укладається додаткова угода.

Таким чином, наявність форс-мажорних обставин не безумовною підставою для розірвання договору, як на цьому наполягає позивач, а є підставою для проведення між сторонами переговорів та консультації і вирішення питання доцільності продовження договору. І у разі якщо одна із сторін договору не згодна з розірванням договору, цей договір продовжує свою дію.

За таких обставин, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем першої з необхідних умов для розірвання договору, передбаченої п. 2 ст. 652 ЦК України, а саме, того, що в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане.

До того ж, як свідчать матеріали справи, сторонами договору підписано Акт про призупинення господарської діяльності в орендованому приміщенні від 17.06.2022 в якому зафіксували зупинення орендарем здійснення господарської діяльності у приміщенні та його використання орендарем з 24 лютого 2022 року, та узгодили, що у зв`язку із зазначеним, орендодавець не нараховує, а орендар не сплачує платежі, передбачені укладеним сторонами договором оренди нежитлового приміщення починаючи з 24 лютого 2022 року.

Зазначене в свою чергу додатково свідчить про узгодження між сторонами питання подальшого виконання умов договору з огляду на виниклі обставини, які позивач вважає підставами для розірвання договору.

Крім того, в зв`язку з початком війни, введенням в Україні воєнного стану та зупиненням діяльності торгово-розважального центру «Караван» обидві сторони договору № К2-1/Х-1 від 11.08.2021 позбавлені того, на що вони розраховували при його укладанні.

Зокрема, позивач з 24.02.2022 не має можливості використовувати орендоване приміщення, тоді як відповідач в той же час не має можливості отримувати за таке користування орендної плати.

Жодних доказів, які доводять порушення співвідношення майнових інтересів сторін в зв`язку з початком війни, введенням в Україні воєнного стану з 24.02.2022 та зупиненням діяльності торгово-розважального центру «Караван» матеріали справи не містять та позивачем суду не надано. Таким чином, не тільки позивач а і відповідач зазнає негативних наслідків пов`язаних з існуванням вказаних обставин, тобто співвідношення майнових інтересів зберігає рівновагу, або щонайменше не змінено в гіршу сторону для позивача.

За таких обставин, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем і третьої з необхідних умов для розірвання договору, передбаченої п. 2 ст. 652 ЦК України, а саме, того, що виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем обставин, наявність яких в розумінні ч. 2 ст. 652 ЦК України могла б зумовити розірвання договору № К2-1/Х-1 від 11.08.2021 в судовому порядку.

Окрім того, в пункті 31.3 Договору № К2-1/Х-1 вказано, що Сторона, яка піддалася дії Форс-мажорних обставин, не пізніше ніж на 10 (десятий) календарний день зобов`язана надіслати письмове повідомлення іншій Стороні про факт, дату виникнення, та характер Форс-мажорних обставин, суть впливу на Сторону. Належним документальним підтвердженням інформації, яка міститься у повідомленні є відповідний документ (сертифікат) Торгово-промислової палати України або регіональної Торгово-промислової палати, який Сторона, у якої виникли Форс-мажорні обставини, зобов`язана отримати не пізніше ніж на 30 (тридцятий) календарний день з моменту надіслання згаданого вище у цьому пункті повідомлення та надати його іншій Стороні протягом 3 (трьох) календарних днів з дати отримання, в обґрунтування фактів, викладених в повідомленні, направленому згідно п. 31.3. Договору.

Пунктом 31.4 Договору встановлено, що у випадку порушення вимог п. 31.3 Сторона, яка посилається на форс-мажорні обставини, втрачає право посилатися на такі обставини як на підставу для звільнення від відповідальності за невиконання взятих на себе зобов`язань за цим Договором.

В листі від 02.11.2022 року позивач вказує, що припинив користуватися приміщенням та здійснювати господарську діяльність з 24.02.2022 року, оскільки 24.02.2022 року в Україні розпочалася війна. Тобто, позивач визначив форс-мажорною обставиною оголошення в країні воєнного стану та дату, коли ця обставина вплинула на нього - 24.02.2022 року.

Однак, в порядку, визначеному п. 31.3. договору позивач протягом 10 календарних днів не надіслав відповідачу письмове повідомлення про факт виникнення форс-мажорної обставини, дату її виникнення та характер. Також, позивач не надав відповідачу сертифікат №6300-23-0468 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) Харківської торгово-промислової палати за вих. №71/63.01-6 від 03.02.2023 протягом трьох календарних днів з дати отримання.

Більше того, такий сертифікат відповідач отримав зі сплином 3 місяців після надсилання на адресу відповідача листа від 02.11.2022.

З урахуванням вимог п. 31.3 Договору №К2-1/Х-1 позивач вважається таким, що втратив право посилатися на такі обставини.

Щодо посилань відповідача про те, що такі обставини були засвідчені сторонами в Акті про призупинення господарської діяльності в орендованому приміщенні від 17.06.2022 суд зазначає, що пункт 31.3 Договору вимагає в обґрунтування наявності форс-мажорних обставин надання стороною договору саме документу (сертифікат) Торгово-промислової палати України або регіональної Торгово-промислової палати.

Зазначене в свою чергу свідчить і про недотримання позивачем порядку доведення до іншої сторони наявності форс-мажорних обставин у формі, встановленій в договорі № К2-1/Х-1 від 11.08.2021.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частині вимог про розірвання договору № К2-1/Х-1 від 11.08.2021.

Щодо вимог про стягнення гарантійного платежу та інфляційних та річних нарахованих в зв`язку з його неповерненням.

Як вже зазначалося, у п. 11.6 договору № К2-1/Х-1 від 11.08.2021 сторони узгодили, що після закінчення строку оренди повернення гарантійного платежу здійснюється протягом 2 (двох) місяців після отримання відповідної письмової вимоги орендаря із зазначенням реквізитів орендаря (в тому числі, банківських) та суми, але у будь-якому випадку не раніше ніж протягом 2 (двох) місяців після закінчення строку оренди, за умови, що приміщення було повернуто орендарем орендодавцю згідно з положеннями цього договору та після розгляду можливих зустрічних вимог орендодавця.

Згідно з п. 11.7 договору № К2-1/Х-1 від 11.08.2021 у випадку дострокового припинення договору внаслідок будь-яких причин (крім випадку дострокового розірвання, передбаченого п. 37.3 договору), гарантійний платіж не повертається орендареві, а залишається в орендодавця в якості договірної санкції за дострокове припинення договору. У випадку дострокового розірвання, передбаченого п. 37.3 договору, гарантійний платіж повертається орендарю в порядку, передбаченому п. 11.6 цього договору.

Таким чином, умови договору пов`язують можливість повернення гарантійного платежу з припиненням дії договору № К2-1/Х-1 від 11.08.2021.

Однак, в зв`язку з тим, що договір № К2-1/Х-1 від 11.08.2021 є діючим, правових підстав для його розірвання в судовому порядку також відсутні, відповідно відсутні і правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 180971,11 грн гарантійного платежу і нарахованих в зв`язку з його неповерненням інфляційних та річних.

За таких обставин, в задоволенні позову в зазначеній частині вимог також слід відмовити.

Щодо позивних вимог про стягнення орендної плати, сплаченої за березень 2022 року, суд зазначає.

За умовами ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За змістом ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно з ч. 1 ст. 286 ЦК України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно з ч. 6 ст. 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Зазначена норма чинного законодавства регулює дії сторін у випадку, коли орендар позбавлений можливості використовувати передане в оренду майно через обставини, за які він не відповідає, а саме звільняє його від обов`язку вносити орендну плату за весь час, протягом якого орендоване майно не могло бути використане через такі обставини.

Підставою звільнення від зобов`язання сплачувати орендну плату ця норма визначає об`єктивну неможливість використовувати передане в оренду майно через обставини, за які орендар не відповідає.

Для застосування частини шостої статті 762 ЦК України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном (орендної плати) визначальною умовою є наявність обставин, за які орендар не відповідає. Обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем і він не відповідає за це, мають бути доведені. Подібні правові висновки викладені у пункті 31.4 постанови Верховного Суду від 27.08.2019 у справі № 914/2264/17.

У даному випадку, як вже зазначалося, в процесі виконання умов договору, позивач сплатив на користь відповідача орендну плату за березень 2022 року у розмірі 73936,30 грн, у т. ч. ПДВ 20%, що підтверджується платіжним дорученням № 506 від 17.02.2022 (т. с. 1, а. с. 40).

Однак, 24.02.2022 в Україні розпочалася війна, на території м. Харкова та Харківській області почали вестися активні бойові дії, діяльності торгового центу «Караван Megastor» 24.02.2022 також була зупинена.

17.06.2022 позивачем підписаний акт, датований 24.02.2022, про призупинення господарської діяльності в орендованому приміщенні, в якому (акті) сторони погодили, у зв`язку зі здійсненням 24 лютого 2022 року військової агресії проти України та запровадженням згідно з Указом Президента № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на всій території України з 05:30 24.02.2022 воєнного стану, який затверджено Верховною Радою України, сторони фіксують зупинення орендарями здійснення господарської діяльності у приміщенні та його використання орендарем з 24 лютого 2022 року; у зв`язку із зазначеним, орендодавець не нараховує, а орендар не сплачує платежі, передбачені укладеним сторонами договором оренди нежитлового приміщення починаючи з 24 лютого 2022 року.

Таким чином, в березні 2022 року позивач був позбавлений можливості використовувати передане в оренду приміщення через обставини, за які він не відповідає, а тому має бути звільнений від обов`язку вносити орендну плату за цей місяць.

Твердження відповідача про те, що відповідно до умов договору позивач має вносити платежі авансом за кожен наступний місяць користування, тоді як договір є діючим, не спростовують того факту, що позивач має бути звільнений від оплати орендної плати за березень 2022 року, за який і вносив орендну плату платіжним дорученням № 506 від 17.02.2022. У випадку ж поновлення орендних правовідносин, відповідач не позбавляється права вимоги сплати позивачем орендної плати за наступні місяці оренди в порядку та на умовах визначених договором № К2-1/Х-1 від 11.08.2021.

З урахуванням викладеного, позов в частині вимог про стягнення 73936,30 грн орендної плати за березень 2022 року підлягає задоволенню.

Здійснюючи розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються Законом України «Про судовий збір».

Як свідчать матеріали справи, за звернення до суду першої інстанції позивач квитанціями від 18.01.2023 сплатив 6552,29 грн судового збору.

За подання апеляційної скарги відповідач платіжними інструкціями № 98698844 та № 98698845 від 30.05.2023 сплатив судовий збір в сумі 9828,44 грн.

За подання касаційної скарги відповідач платіжними інструкціями № 98702147 та № 98702151 від 11.08.2023 сплатив судовий збір в сумі 13105,00 грн.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.09.2023 касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Крона-Компані задовольнити частково; рішення Господарського суду Харківської області від 16.05.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.07.2023 у справі № 910/2266/23 скасовано; справу № 910/2266/23 передано на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

При винесенні зазначеної постанови суд касаційної інстанції не здійснював розподіл судових витрат з огляду на положення частини чотирнадцятої статті 129 ГПК України.

За таких обставин, є підстави для розподілу зазначених судових витрат при винесенні даного рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, а також те, що під час нового розгляду позовні вимоги підлягають задоволенню частково, зумовлює необхідність в покладенні на відповідача понесених позивачем витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, з огляду на часткове задоволення позову з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 11 ст. 129 ГПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З огляду на вимоги зазначеної статті, є підстави зобов`язання позивача сплатити різницю в сумі судового збору на користь відповідача.

Таким чином, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню 17 883,57 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 238-241, 247 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Крона-Компані" (адреса: 04074, м. Київ, вул. Лугова, буд. 12; ) на користь Фізичної особи-підприємця Холоденка Олександра Костянтиновича (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 73936,30 грн. орендної плати за березень 2022 року;

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Холоденка Олександра Костянтиновича (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Крона-Компані" (адреса: 04074, м. Київ, вул. Лугова, буд. 12; ) 17 883,57 грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "12" лютого 2024 р.

Суддя О.І. Байбак