ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"02" лютого 2024 р.м. ХарківСправа № 922/1726/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Міньковський С.В.

при секретарі судового засідання Черновою В.О.

та за участю: розпорядник майна - Тищенко О.І.,

пр-к ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" - Коноваленко І.М. (в режимі вкз, дов. від 23.01.2023, свідоцтво адвоката КС №7182/10 від 17.12.2018),

розглянувши заяву фізичної особи ОСОБА_1 з вимогами до боржника по справі

за заявою Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркс Капітал"
про визнання банкрутом Товариство з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія"

ВСТАНОВИВ:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ТА ПІДСТАВИ ВИМОГ ЗАЯВНИКА.

Ухвалою суду від 13.06.2023 відкрито провадження у справі про банкрутство ТДВ "Міжнародна страхова компанія", призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Тищенко О.І., здійснено публікацію оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство на веб-сайті Судової влади України.

Оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство ТДВ "Міжнародна страхова компанія" було оприлюднено на веб-сайті судової влади за № 70805 від 14.06.2023.

13.07.2023 до господарського суду надійшла заява фізичної особи ОСОБА_1 з вимогами до боржника на загальну суму 353680,00 грн та 5368 грн судового збору.

Ухвалою від 29.08.2023 заяву кредитора прийнято до розгляду в попередньому засіданні суду, зобов`язавши розпорядника майна та боржника розглянути заяву кредитора та надати суду відповідне повідомлення про результат розгляду вимог кредитора.

Присутній в судовому засіданні розпорядник майна Тіщенко О.І., на виконання вимог ухвали суду, надала суду відомості про результати розгляду вимог кредитора та в своєму повідомленні від 18.09.2023 зазначила, що вимоги кредитора визнає в повному обсязі на загальну суму 353 680 грн, з яких 21600 грн сума страхового відшкодування, 72 000 грн моральна шкода, 15680 відшкодування витрат на поховання та 50 000 сума адвокатських витрат.

Кредитор в судове засідання не з`явився, проте представник кредитора адвокат Крайз О.І. надіслав на адресу суду клопотання про розгляд заяви кредитора ОСОБА_1 без його участі.

Розглянувши, матеріали заяви кредитора та додані до заяви документи, вислухавши пояснення розпорядника майна боржника, суд зазначає наступне.

Щодо порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство.

Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

У ч.1 ст. 45 КУзПБ передбачено, що конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Ч. 3 ст. 45 КУзПБ встановлені вимоги до змісту заяви кредитора, зокрема передбачено, що до заяви в обов`язковому порядку додаються документи, що підтверджують грошові вимоги до боржника.

За приписами ч. 5 ст. 45 КУзПБ розпорядник майна не пізніше ніж на 10 день з дня закінчення встановленого частиною першою цієї статті строку з урахуванням результатів розгляду вимог кредиторів боржником повністю або частково визнає їх або відхиляє з обґрунтуванням підстав визнання чи відхилення, про що письмово повідомляє заявників і господарський суд, а також подає до суду письмовий звіт про надіслані всім кредиторам боржника повідомлення про результати розгляду грошових вимог та їх отримання кредиторами разом з копіями повідомлень про вручення поштового відправлення та описів вкладення у поштове відправлення або інших документів, що підтверджують надсилання повідомлення кредиторам.

Кредитор має право отримувати від розпорядника майна інформацію щодо вимог інших кредиторів. Такий кредитор може подати розпоряднику майна, боржнику та суду заперечення щодо визнання вимог інших кредиторів. Заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, подані в межах строку, визначеного частиною першою цієї статті, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів. Ухвала господарського суду є підставою для внесення відомостей про таких кредиторів до реєстру вимог кредиторів (ч.6 ст. 45 КУзПБ).

Крім того, суд враховує усталені правові висновки Верховного Суду стосовно порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство, за якими Верховним судом було визначено:

- заявник сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги (постанови Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16);

- обов`язок здійснення правового аналізу заявлених у справі кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог покладений на господарський суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство (постанови Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16);

- під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом; суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (постанови Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16);

- у попередньому засіданні господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником або разпорядником майна (постанови Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18);

- завданням господарського суду у попередньому засіданні є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів на підставі поданих заявниками доказів існування та обґрунтованості цих вимог (подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16).

Наведені правові висновки не втратили своєї актуальності з введенням в дію з 21.10.2019 КУзПБ та втратою чинності Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", оскільки КУзПБ (статті 45-47) містить подібне в цій частині правове регулювання порядку звернення кредиторів із заявами із вимогами до боржника у справі про банкрутство та порядку розгляду цих заяв судом.

Щодо підвищеного стандарту доказування кредиторських вимог у справах про банкрутство.

Суд у справі про банкрутство розглядає заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанови Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 914/2404/19, від 28.01.2021 у справі № 910/4510/20).

Сутність підвищеного стандарту доказування у справах про банкрутство полягає, зокрема, в такому:

- перевірка обґрунтованості та розміру вимог кредитора здійснюється судом незалежно від наявності розбіжностей щодо цих вимог між боржником та особами, які мають право заявляти відповідні заперечення, з одного боку, та кредитором, що заявив грошові вимоги до боржника, з іншого боку;

- при визнанні вимог кредитора у справі про банкрутство суд виходить з того, що визнаними можуть бути лише вимоги, щодо яких подано достатні докази наявності та розміру заборгованості;

- під час розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника у справі про банкрутство визнання боржником або арбітражним керуючим обставин, якими кредитор обґрунтовує свої вимоги (ч.1 статті 75 ГПК України), саме по собі не звільняє іншу сторону від необхідності доведення таких обставин в загальному порядку.

Також суд зазначає, що у справах про банкрутство існує певна відмінність у розгляді та визнанні господарським судом грошових вимог кредиторів до боржника, яка полягає серед іншого, що господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження документів (накладних, актів тощо), які надані кредитором в підтвердження його грошових вимог до боржника. (Відповідні висновки наведені у постановах Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 915/535/17, від 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 10.02.2020 у справі № 909/146/19, від 27.02.2020 у справі № 918/99/19). Така судова практика є сталою при застосуванні статей 45-47 КУзПБ (введеного в дію з 21.10.2019 ).

Законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено само на заявника грошових вимог. Отже, в даному випадку, суд на підставі поданих до заяви кредитора документів вирішує питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником до боржника.

В зв`язку з вищенаведненим надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України). Отже, комплексне дослідження доказів на предмет їх відповідності законодавчо встановленим вимогам є сутністю суддівського розсуду на стадії встановлення обсягу кредиторських вимог у справі про банкрутство у попередньому засіданні.

ВИСНОВОК СУДУ.

Розглянувши в судовому засіданні матеріали справи, надані суду заяву кредитора та додані до заяви документи, суд вважає, що заява кредитора ОСОБА_1 з грошовими вимогами до боржника підлягає частковому визнанню з огляду на наступне.

Як встановлено судом, 13.02.2021 о 05.30 в районі 552 автодороги Київ-Харків-Довжанський в Чугуївському районі Харківської області відбулося дорожньо- транспортна пригода, відповідно до якої загинув ОСОБА_2 , який керував автомобілем марки «Renault Premium», державний номерний знак НОМЕР_1 . Виним у цій транспортній пригоді був визнаний ОСОБА_3 , який керував автомобілем «ГАЗ КG-3302-0033 НГ», державний номерний знак НОМЕР_2 , що помер від отриманих тілесних ушкоджень.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 , який керував автомобілем «ГАЗ КG-3302-0033 НГ», державний номерний знак НОМЕР_2 , було застраховано у ТДВ «Міжнародна страхова компанія».

12.03.2021 дружина загиблого, ОСОБА_1 , звернулася до боржника з заявою про страхове відшкодування за шкоду, заподіяну життям її чоловика ОСОБА_2 у результаті цієї дорожньо-транспорної пригоди, а саме: страхове відшкодування утриманцям потерпілого - 216000, грн, 72000 грн моральної шкоди та відшкодування витрат на поховання 15680 грн. Проте відповіді від боржника отримано не було.

Суд зазначає, що відповідно до ст.23 Закону україни "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено загальні праові підставі відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого. Так, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:

шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого;

шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;

шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;

моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно ст. 27 цього Закону передбачено порядок відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, її загальний розмір з врахуванням суми мінімальної заробітної плати на день настання страхового віпадку, відшкодування витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника.

Так, страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Кредитором до заяви з вимогами до боржника була надано копія накладної № 9 від 14.01.2021р., відповідно до якої кредитором були понесені витрати на поховання чоловіка ОСОБА_2 у загальному розмірі 15680 грн.

Проте, заявником-кредитором у підтвердження боргу не було представлено та не надано до заяви кредитора розрахунку сум страхового відшкодування утриманцям потерпілого у розмірі 216000 грн та моральної шкоди у розмірі 72000 грн, суми яких входять до предмету доказування (ст.ст. 73, 74 ГПК України) в межах поданої заяви кредитора у справі про банкрутство.

Як вже зазначалось судом вище, а також враховуючи приписи ч.1 та ч.3 ст.45 Кодексу України з процедур банкрутства та висновків, що викладені у постановах Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 915/535/17, від 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 10.02.2020 у справі № 909/146/19, від 27.02.2020 у справі № 918/99/19, обов`язок надання таких доказів (документів, розрахунків) суду відноситься виключно до повноважень такого кредитора-заявника, який подає заяву до боржника з грошовими вимогами.

Крім того, суд вважає необгрунтованим суму витрат кредитора на професійну правничу допомогу у розмірі 50000 грн, яка підлягає зменшенню на підставі наступного.

Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц).

Стаття 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (стаття 126 ГПК України).

Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначає правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні.

Пункт 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлює, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до частин першої та другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Верховний Суд у додатковій постанові від 03.10.2023 у справі №922/2417/22 вказав, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у ч.4 ст.126 ГПК (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правничу допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст.129 ГПК, а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами.

Суд звертає увагу, що згідно з ч.5 ст.129 ГПК під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

З врахуванням вищенаведеного, суд зазначає, що 05.03.2021 між Кредитором Решетняк Н.С. та Адвокатським об`єднанням "ЛОУ УОЛВС" в особі Голови Крайз О.І. був укладений договір про надання правової допомоги, відповідно до умов якого Решетняк Н.С. доручає, а Адвокатське об`єднання "ЛОУ УОЛВС" приймає на себе зобов`язання з надання правничої допомоги.

12.07.2021 між сторонами була підписана додаткова угода до договору від 05.03.2021р., відповідно до умов якої (п.1 додаткової угоди) Адвокатське об`єднання "ЛОУ УОЛВС" бере на себе зобовязання з написання заяви про визнання майнових вимог до боржника ТДВ "Міжнародна правова компанія" в господарському суді Харківсьої області та інші повноваження із суті справі про банкрутство № 922/1726/23.

На підтвердження заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу заявник надав суду:

- копію договору про надання правової допомоги від 05.03.2021 (далі - Договір);

- копію додаткової угоди до договору від 12.07.2023;

- копію акта приймання-передачі наданих послуг від 12.07.2021 за договором.

Згідно з актом здачі-приймання (надання послуг) від 12.07.2021 до Договору про надання правової допомоги від 05.03.2021, що був підписаний сторонами виконавцем було виконані наступні роботи (надані такі послуги):

1. Підготовка та складання заяви про визнання майнових вимог - 2,4 год на загальну вартість 16500 грн;

2. Супроводження справи у суді 5 год - 33500 грн;

Загальна вартість робіт (послуг) склала 50,000 грн.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що сума 16 500 грн, яка була заявлена кредитором за складання заяви про визнання грошових вимог кредитора ОСОБА_1 на 2 арк. (опис за накладною №1027045), що була задоволена судом лише частково, оскільки заявником не було представлений відповідний розрахунок сум боргу. Крім того, вищенаведена сума боргу є не співрозмірною розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю поданої заяви з грошовими вимогами та обсягом наданих адвокатом послуг. В звязку з чим за ініціативою суду вказана вище сума підлягає зменшенню до суми 10 000 грн, враховуючи приписи, які визначені частинами 5-7, 9 ст. 129 ГПК України.

Щодо суми у розмірі 33 500 грн за супроводження справи у суді 5 год. (акт приймання-передачі наданих послуг від 12.07.2021), то, як встановив суд, представник кредитора, адвокат Крайз О., не супроводжував розгляд заяви кредитора ОСОБА_1 у судових засіданнях у справі про банкрутство 922/1726/230, не брав участь ні в режимі відеоконференції, ні особисто. В зв`язку з чим сума витрат на правничу допомогу у розмірі 33500 грн не підлягає судом задоволенню.

Як було зазначено вище, при відшкодуванні адвокатських витрат, суд має виходити з критерію їх реальності (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні ЄСПЛ «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч.1 ст. 86 ГПК суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного, суд визнає вимоги ОСОБА_1 частково на суму15680,00 грн витрат на поховання, 10000,00 грн витрат на правничу допомогу та 5368 грн витрати зі сплати судового збору за подання заяви до суду, решту заявлених вимог суд відхиляє.

Керуючись ст. ст. 44-47 Кодексу України з процедур банкрутства,, ст. ст. 11, 74, 86, 202, 234-236 ГПК України,

УХВАЛИВ:

1. Визнати вимоги кредитора гр. ОСОБА_1 частково в загальній сумі 25680 грн, з якої: 15680 грн - витрати на поховання, 10000 грн - витрати на правничу допомогу, а також 5368 грн судового збору.

2. В решті вимоги кредитора - відхилити.

3. Ухвалу направити кредитору-заявнику, розпоряднику майна, боржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та не може бути оскаржена окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання.

Ухвала підписана 07.02.2024.

Суддя Міньковський С.В.