ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2024 р. Справа№ 910/7323/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Козир Т.П.

Агрикової О.В.

при секретарі судового засідання Линник А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут"

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2023

у справі №910/7323/23 (суддя Ломака В.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут"

до Акціонерного товариства "Мегабанк"

про визнання зобов`язання припиненим,

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" (далі - ТОВ "Львівгаз збут") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Мегабанк" (далі - Банк) про визнання припиненим зобов`язання за укладеним сторонами договором про надання гарантії №398 від 29.10.2021 в розмірі 501369,86 грн шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, посилаючись на те, що позивач на підставі укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю "Йе Енергія" (далі - ТОВ "Йе Енергія") договору №12А167-25-23 про відступлення права вимоги від 15.03.2023 набуло до Банку права вимоги з повернення грошових коштів (вкладу) в розмірі 501 369,86 грн за договором №59/2021 банківського строкового вкладу юридичної особи (з виплатою процентів щомісяця) від 24.09.2021.

Оскільки 28.03.2023 ТОВ "Львівгаз збут" було направлено Банку заяву №797-Сл-650-0323 від 27.03.2023 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, тому зобов`язання позивача перед відповідачем з оплати комісійної винагороди за договором про надання гарантії №398 від 29.10.2021 за період з 01.02.2022 по 02.06.2022 у розмірі 501 369,86 грн припинилось.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.09.2023 у справі №910/7323/23 у задоволенні позову ТОВ "Львівгаз збут" відмовлено.

Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що на момент направлення заяви про зарахування однорідних зустрічних вимог у Банку було запроваджено тимчасову адміністрацію, а приписами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлена заборона припинення зобов`язань із банком, що перебуває у ліквідаційній процедурі, шляхом вчинення правочину про зарахування однорідних зустрічних вимог;

- припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог в процесі ліквідації банку є порушенням вимог чинного законодавства України, зокрема черговості задоволення вимог кредиторів банку, передбаченої статтею 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб";

- скасування у судовому порядку рішення, яким було віднесено відповідача до категорії неплатоспроможних, не відновить становища відповідача, яке існувало до прийняття такого акта/рішення, включаючи правовий статус цього банку, та не відновлює становища/прав осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого акта/рішення;

- оскільки не відбулось зарахування зустрічних однорідних вимог, а відтак відсутні підстави для визнання припиненими зобов`язань позивача перед відповідачем.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ТОВ "Львівгаз збут" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, а також неповно встановлено обставини, які мають значення для справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ТОВ "Львівгаз збут" зазначило, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2022, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.03.2023 у справі №640/12723/22, визнано протиправним та скасовано рішення Правління Національного банку України №261-рш/БТ, яким віднесено відповідача до категорії неплатоспроможного;

- з урахуванням доктрини "плодів отруйного дерева", сформованої у рішеннях Європейського суду з прав людини, які є джерелом права, усі дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб після скасування рішення №261-рш/БТ є неправомірними, зокрема відмова відповідача визнати припиненим зобов`язання у розмірі 501 369,86 грн шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог;

- зобов`язання позивача перед відповідачем за договором про надання гарантії №398 від 29.10.2021 за період з 01.02.2022 по 02.06.2022 у розмірі 501 369,86 грн припинені у повному обсязі на підставі статті 601 ЦК України після направлення ТОВ "Львівгаз збут" Банку заяви №797-Сл-650-0323 від 27.03.2023 про зарахування зустрічних однорідних вимог;

- заява про зарахування зустрічних однорідних вимог, яка є одностороннім правочином, не була визнана недійсною, а тому є правомірною;

- судом першої інстанції не враховано підстав для зупинення провадження в цій справі до набрання законної сили рішенням у справі №640/12723/22, якою буде вирішено правомірність рішення Правління Національного банку України №261-рш/БТ, яким віднесено Банк до категорії неплатоспроможних.

Також в апеляційній скарзі скаржником викладено клопотання про зупинення провадження у справі №910/7323/23 до набрання законної сили рішенням у справі №640/12723/22, що перебуває на розгляді у Верховному Суді.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2023 апеляційну скаргу ТОВ "Львівгаз збут" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Агрикової О.В., Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/7323/23 та відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги ТОВ "Львівгаз збут" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2023 у справі №910/7323/23 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

02.11.2023 матеріали справи № 910/7323/23 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.11.2023 апеляційну скаргу ТОВ "Львівгаз збут" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2023 у справі №910/7323/23 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.

21.11.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Також у вказаній заяві скаржником викладено клопотання про зупинення провадження у справі №910/7323/23 до набрання законної сили рішенням у справі №640/12723/22, що перебуває на розгляді у Верховному Суді.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2023 поновлено ТОВ "Львівгаз збут" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2023 у справі №910/7323/23 та відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, розгляд якої призначено на 06.12.2023; Банку встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 18.12.2023.

Банк скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), та 16.01.2023 через систему "Електронний суд" подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу позивача, з клопотанням про поновлення строку на його подання, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Колегія суддів звертає увагу відповідача на те, що за змістом статті 119 ГПК України поновлено може бути лише строк, який встановлено законом, тоді як встановлений судом строк на подання відзиву, продовжується судом, який встановив такий строк, і заява про його продовження може бути подана особою лише до закінчення такого строку.

Враховуючи вищевикладене, заява Банку про поновлення пропущеного процесуального строку на подання відзиву на апеляційну скаргу не підлягає задоволенню.

Водночас з метою повного, всебічного та об`єктивного перегляду оскаржуваного рішення в апеляційному оскарженні, забезпечення рівності прав та обов`язків усіх учасників процесу, дотримання принципів диспозитивності та пропорційності, закріплених положеннями статей 7, 13, 14, 15 ГПК України, суд, керуючись приписами частини 2 статті 119 ГПК України, дійшов висновку про необхідність продовження за власною ініціативою строку на подачу поданого відповідачем відзиву на апеляційну скаргу.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, Банк зауважив про безпідставність позовних вимог ТОВ "Львівгаз збут" з огляду на приписи Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", якими встановлено заборону на зарахування зустрічних однорідних вимог; зупинення провадження у даній справі є недоцільним, оскільки, зважаючи на положення частини 6 статті 76, частини 7 статті 77, статті 79 Закону України "Про банки та банківську діяльність", статті 2661 Кодексу адміністративного судочинства України, скасування рішення Правління Національного банку України №261-рш/БТ, яким віднесено Банк до категорії неплатоспроможних, не змінить правового статусу Банку як такого, що перебуває в стані ліквідації; доктрина "плодів отруйного дерева" піддана апелянтом неправильному трактуванню та не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

16.01.2024 через підсистему "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду від ТОВ "Львівгаз збут" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтоване тимчасовою непрацездатністю представника позивача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2024 розгляд апеляційної скарги ТОВ "Львівгаз збут" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2023 у справі №910/7323/23 відкладено на 07.02.2024.

31.01.2024 через підсистему "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду від ТОВ "Львівгаз збут" надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням підсистеми відеоконференцзв`язку Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2024 вказане клопотання ТОВ "Львівгаз збут" було задоволено та вирішено проводити призначене на 07.02.2024 судове засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням підсистеми відеоконференцзв`язку Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

05.02.2024 через систему "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли письмові пояснення, у яких останній просив залишити вищезазначений відзив Банку без розгляду та на підставі пункту 5 частини 1 статті 227 ГПК України зупинити провадження у даній справі до вирішення по суті та набрання законної сили рішення у справі №640/12723/22, що перебуває на розгляді у суді касаційної інстанції.

У судовому засіданні 07.02.2024 представник позивача підтримав подане клопотання про зупинення провадження у даній справі та просив суд його задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти вищезазначеного клопотання ТОВ "Львівгаз збут", просив суд відмовити у його задоволенні.

В обґрунтування зазначеного клопотання позивач вказав, що справи №910/7323/23, №640/12723/22 є взаємопов`язаними, оскільки в останній судом касаційної інстанції буде надано оцінку судовому рішенню, яким визнано протиправним та скасовано Рішення Правління Національного банку України №261-рш/БТ від 02.06.2022, яким віднесено відповідача до категорії неплатоспроможних, на підставі якого були прийняті рішення №362-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ "Мегабанк" та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.07.2022 №506 "Про початок процедури ліквідації АТ "Мегабанк" та делегування повноважень ліквідатора банку"; відмова у задоволенні касаційної скарги Національного банку України буде мати наслідком встановлення факту правомірності припинення зобов`язання за договором про надання гарантії №398 від 29.10.2021, укладеного між Банком та ТОВ "Львівгаз збут", шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Розглянувши клопотання апелянта про зупинення провадження у цій справі, колегія суддів дійшла до висновку про відмову у його задоволенні, виходячи з такого.

Відповідно до приписів пункту 5 частини 1 статті 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Колегією суддів встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2022, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.03.2023 у справі №640/12723/22, визнано протиправним та скасовано Рішення №261-рш/БТ Правління Національного банку України від 02.06.2022 "Про віднесення Акціонерного товариства "МЕГАБАНК" до категорії неплатоспроможних".

Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10.05.2023 відкрито касаційне провадження за скаргою Національного банку України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2022 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.03.2023 у справі №640/12723/22.

Проте, ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 30.10.2023 у справі №640/12723/22 зупинено дію рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2022 у справі №640/12723/22 до закінчення його перегляду у касаційному порядку.

Разом із цим, оскарження у суді касаційної інстанції вищезазначеного рішення адміністративного суду не зумовлює об`єктивну неможливість перегляду рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2023 у цій справі, оскільки докази, наявні у матеріалах справи №910/7323/23, дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Крім цього, навіть залишення без змін рішення адміністративного суду, яким скасовано спірне рішення Національного банку України, згідно з положеннями статті 2661 Кодексу адміністративного судочинства України, така обставина не буде мати наслідком зупинення/припинення розпочатої процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку та/або ліквідації банку.

Враховуючи вищевикладене, клопотання ТОВ "Львівгаз збут" про зупинення провадження у справі є необґрунтованим та безпідставним, а тому не підлягає задоволенню.

У цьому ж судовому засіданні позивач підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову.

Представник відповідача проти вимог апеляційної скарги заперечив, вважає її безпідставною та необґрунтованою, у зв`язку з чим просив суд відмовити в її задоволенні, а судове рішення залишити без змін.

07.02.2024 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Разом із цим, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частини 4 статті 269 ГПК України).

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із нижчезазначеного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 29.10.2021 між Банком та ТОВ "Львівгаз збут" (далі за текстом договору - Клієнт) було укладено договір №398 про надання гарантії (далі - договір №398), за умовами якого Банк надає Клієнту послуги з видачі тендерної гарантії на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (бенефіціар) з метою забезпечення виконання клієнтом зобов`язання перед бенефіціаром за закупівлею: Договором транспортування природного газу № від 18.12.2019 із сумою гарантії - 50 000 000,00 грн та строком гарантії - до 28.10.2022 включно.

Відповідно до пунктів 2.3.1, 2.3.2 за надання Банком послуг за цим договором Клієнт зобов`язався щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця протягом строку дії Гарантії сплачувати Банку комісійну винагороду в розмірі 3,0 % (три) відсотки річних із розрахунку суми Гарантії, фактичної кількості днів у місяці та у році. Комісійна винагорода сплачується на рахунок № НОМЕР_1 , у АТ "МЕГАБАНК". У разі здійснення Банком платежу по Гарантії протягом 3-х робочих днів з дати отримання повідомлення Банку додатково сплатити Банку комісійну винагороду у розмірі 0,5 % (нуль цілих п`ять десятих відсотка) від суми платежу за Гарантією, мін. 800,00 грн. на рахунок № НОМЕР_2 у АТ "МЕГАБАНК".

У разі сплати Банком (бенефіціару) будь-яких сум по Гарантії, не пізніше наступного робочого дня після отримання повідомлення Банку про сплату, відшкодувати Банку всі витрати в розмірі, достатньому для повного погашення заборгованості по Гарантії, шляхом перерахування на рахунок № НОМЕР_2 у АТ "МЕГАБАНК"/

За умовами пункту 5.1 означеного договору останній набуває чинності з дати його підписання сторонами та діє до 28.10.2022, але не менше ніж до повного виконання сторонами усіх зобов`язань за договором.

02.06.2022 Правлінням Національного банку України прийнято рішення №26-рш/БТ "Про віднесення Акціонерного товариства "Мегабанк" до категорії неплатоспроможних", на підставі якого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.06.2022 №383 "Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ "Мегабанк" у Банку було запроваджено тимчасову адміністрацію.

На підставі рішення Правління Національного банку України від 21.07.2022 №362-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного товариства "Мегабанк" та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.07.2022 №506 "Про початок процедури ліквідації АТ "Мегабанк" та делегування повноважень ліквідатора банку" розпочато процедуру ліквідації Банку.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2022, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.03.2023, у справі №640/12723/22 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення №261-рш/БТ Правління Національного банку України від 02.06.2022 "Про віднесення Акціонерного товариства "Мегабанк" до категорії неплатоспроможних".

Ухвалою Верховного Суду від 10.05.2023 відкрито касаційне провадження за скаргою Національного банку України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2022 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.03.2023 у справі №640/12723/22.

15.03.2023 року між ТОВ "Львівгаз збут" (далі за текстом договору - Новий кредитор) та ТОВ "ЙЕ Енергія" (далі за текстом договору - Первісний кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги №12А167-25-23 (далі - Договір про відступлення), за умовами якого Первісний кредитор відступає Новому кредитору (позивачу) право вимоги до Товариства за договором №59/2021 банківського строкового вкладу юридичної особи (з виплатою процентів щомісяця) від 24.09.2021.

Згідно з пунктом 1.2. Договору про відступлення за цим правочином Новий кредитор одержує право замість Первісного кредитора вимагати від Боржника (Банку) виконання визначеного в Основному договорі зобов`язання з повернення грошових коштів (вкладу) в розмірі 501 369,86 грн.

Відповідно до пункту 1.4. Договору про відступлення, право вимоги, що відступається за цим Договором, переходить до Нового кредитора з моменту укладення цього Договору. Додаткового оформлення відступлення права вимоги не вимагається. Після переходу права вимоги до Нового кредитора останній стає кредитором по відношенню до боржника на суму 501 369,86 грн. та набуває відповідне право вимоги.

Пунктом 6.1. Договору про відступлення передбачено, що останній набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором.

28.03.2023 листом від 27.03.2023 №797-Сл-649-0323 ТОВ "Львівгаз збут" повідомило Банк про часткову заміну кредитора у зобов`язанні з повернення грошових коштів (вкладу) на суму 501 369,86 грн. за договором банківського строкового вкладу юридичної особи (з виплатою процентів щомісяця) від 24.09.2021 року №59/2021.

Також, 28.03.2023 ТОВ "Львівгаз збут" направило Банку заяву №797-Сл-650-0323 від 27.03.2023, в якій повідомило Банк про припинення свого зобов`язання з погашення заборгованості по сплаті комісійної винагороди за договором про надання гарантії від 29.10.2021 року №398 за період з 01.02.2022 року по 02.06.2022 року включно в сумі 501369,86 грн шляхом повного зарахування наступних зустрічних однорідних вимог: 1) вимоги Банку до ТОВ "Львівгаз збут" щодо погашення заборгованості по сплаті комісійної винагороди за договором про надання гарантії від 29.10.2021 року №398 за період з 01.02.2022 року по 02.06.2022 року включно в сумі 501 369,86 грн та 2) вимоги ТОВ "Львівгаз збут" до Банку щодо виконання останнім грошового зобов`язання з повернення грошових коштів в розмірі 501 369,86 грн, яке виникло на підставі та у відповідності до Договору №59/2021 банківського строкового вкладу юридичної особи (з виплатою процентів щомісяця) від 24.09.2021 року, та право вимоги щодо виконання якого відступлене ТОВ "ЙЕ Енергія" на користь ТОВ "Львівгаз збут" на підставі Договору про відступлення.

11.04.2023 відповідач звернувся до позивача з листом від 11.04.2023 вих. №5612, у якому повідомив останнього про заборону здійснювати зарахування зустрічних однорідних вимог по відношенню до банку, який знаходиться у процедурі ліквідації, а також вказав, що станом на вказану дату у ТОВ "Львівгаз збут" за договором №398 від 29.10.2021 обліковується заборгованість у розмірі 702 739,49 грн.

У зв`язку з невизнанням Банком вчиненого одностороннього правочину щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, що призвело до невизначеності сторін у спірних правовідносинах, ТОВ "Львівгаз збут" звернулося з позовом до Банку, в якому просить суд визнати припиненим зобов`язання за договором про надання гарантії №398 від 29.10.2021 в розмірі 501 369,86 грн шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, зважаючи на таке.

Відповідно до статті 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

У разі заміни кредитора боржник має право пред`явити проти вимоги нового кредитора свою зустрічну вимогу до первісного кредитора. У разі заміни кредитора зарахування проводиться, якщо вимога виникла на підставі, що існувала на момент одержання боржником письмового повідомлення про заміну кредитора, і строк вимоги настав до його одержання або цей строк не встановлений чи визначений моментом пред`явлення вимоги (частини 1, 2 статті 603 ЦК України).

Частиною 3 статті 603 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора, зарахування проводиться, якщо вимога виникла на підставі, що існувала на момент пред`явлення боржникові вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Виходячи із зазначеного, вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду); строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 у справі №914/3217/16.

Віднесення банку до категорії неплатоспроможних є компетенцією Національного банку України (стаття 76 Закону України "Про банки та банківську діяльність", стаття 44 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних:

1) повідомляє про це рішення банк, учасників банку та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та особам, які провадять клірингову діяльність;

2) оприлюднює повний текст рішення з обґрунтуванням його прийняття на сторінках офіційного інтернет-представництва Національного банку України з урахуванням вимог Закону України "Про захист персональних даних" та надає для опублікування в газеті "Голос України" або "Урядовий кур`єр" інформацію про оприлюднення повного тексту рішення. З дня оприлюднення повного тексту рішення на сторінках офіційного інтернет-представництва Національного банку України банк, учасники банку, вкладники, інші кредитори та контрагенти банку вважаються повідомленими про прийняте Національним банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Як було правильно встановлено місцевим господарським судом, 02.06.2022 Правлінням Національного банку України прийнято рішення №26-рш/БТ "Про віднесення Акціонерного товариства "Мегабанк" до категорії неплатоспроможних".

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулювання відносин між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (тут і надалі у редакції, чинній станом на момент прийняття рішення Правління Національного банку України від 02.06.2022 №26-рш/БТ).

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, і цей Закон підлягає пріоритетному застосуванню відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до частин 1, 2 статті 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах "Урядовий кур`єр" або "Голос України".

На підставі вказаного рішення Правління Національного банку України, 02.06.2022 Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №383 "Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ "Мегабанк".

Наслідки запровадження тимчасової адміністрації врегульовано статтею 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Так, за частиною 1 статті 36 вказаного Закону з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Так, пунктом 4 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Відкликання банківської ліцензії та ліквідація банку також відноситься до компетенції Національного банку України (стаття 77 Закону України "Про банки та банківську діяльність").

Так, за частинами 1-3 вказаної статті банк може бути ліквідований за рішенням власників банку або у разі відкликання Національним банком України банківської ліцензії з власної ініціативи або за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Крім цього, Національний банк України має право відкликати банківську ліцензію з власної ініціативи. Національний банк України приймає рішення про відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб протягом п`яти днів з дня отримання такої пропозиції Фонду.

Порядок відкликання банківської ліцензії у банку, що ліквідується за ініціативою власників, визначається нормативно-правовими актами Національного банку України. Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку:

1) повідомляє про це банк, учасників банку та надсилає рішення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та особам, які провадять клірингову діяльність;

2) оприлюднює повний текст рішення з обґрунтуванням його прийняття на сторінках офіційного інтернет-представництва Національного банку України з урахуванням вимог Закону України "Про захист персональних даних" та надає для опублікування в газеті "Голос України" або "Урядовий кур`єр" інформацію про оприлюднення повного тексту рішення. З дня оприлюднення повного тексту рішення на сторінках офіційного інтернет-представництва Національного банку України банк, учасники банку, вкладники, інші кредитори та контрагенти банку вважаються повідомленими про прийняте Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (частини 4, 5 статті 77 Закону України "Про банки та банківську діяльність").

Частиною 6 статті 77 Закону України "Про банки та банківську діяльність" визначено, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

21.07.2022 Правлінням Національного банку України прийнято рішення "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного товариства "Мегабанк" №362-рш.

У той же день Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення "Про початок процедури ліквідації АТ "Мегабанк" та делегування повноважень ліквідатора банку" №506.

Згідно з пунктом 8 частини 2 статті 46 цього Закону визначено, що з дня початку процедури ліквідації банку забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін. Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на правочини, зобов`язання за якими припиняються у процедурі ліквідаційного неттінгу, що здійснюється в порядку, встановленому статтею 541 цього Закону, та припинення зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог боржника, який одночасно є кредитором банку, що ліквідується. Зарахування зустрічних однорідних вимог боржника, який одночасно є кредитором банку, що ліквідується, здійснюється під час задоволення Фондом відповідної черги акцептованих вимог кредиторів, до якої віднесені вимоги такого кредитора, за заявою кредитора банку і в сумі, що не перевищує суму акцептованих вимог за заявою банку;

При цьому, заміна кредитора у зобов`язанні банку не змінює черговості задоволення акцептованих вимог кредиторів, визначених статтею 52 цього Закону (пункт 9 частини 2 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Як вбачається з матеріалів справи, 28.03.2023 ТОВ "Львівгаз збут" направило Банку заяву (вих. №797-Сл-650-0323 від 27.03.2023) про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог Банку до ТОВ "Львівгаз збут" щодо погашення заборгованості по сплаті комісійної винагороди за договором про надання гарантії №398 від 29.10.2021 за період з 01.02.2022 по 02.06.2022 у розмірі 501 369,86 грн та вимог ТОВ "Львівгаз збут" щодо зобов`язань по поверненню коштів у розмірі 501 369,86 грн за договором №59/2021 банківського строкового вкладу юридичної особи (з виплатою процентів щомісяця) від 24.09.2021, право вимоги щодо виконання якого відступлене ТОВ "ЙЕ Енергія" на користь ТОВ "Львівгаз збут" на підставі договору про відступлення права вимоги від 15.03.2023 №12А167-25-23.

Таким чином, заява про зарахування зустрічних однорідних вимог була направлена позивачем вже після запровадження тимчасової адміністрації Банку та після початку процедури його ліквідації.

Також, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що наведені приписи Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлюють заборону припинення зобов`язань із банком, що перебуває у ліквідаційній процедурі, шляхом вчинення правочину зарахування однорідних зустрічних вимог у інший спосіб (у іншому порядку), ніж визначено статтею 46 вказаного Закону.

За статтею 602 ЦК України не допускається зарахування зустрічних вимог про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; в інших випадках, встановлених договором або законом.

Зі змісту зазначеної норми випливає, що перелік підстав, за наявності яких забороняється зарахування зустрічних вимог не є вичерпним.

У даному випадку, така заборона міститься у пункті 4 частини 5 статті 36 та в пункті 8 частини 2 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а тому доводи апелянта щодо презумпції одностороннього правочину, яким є заява про одностороннє зарахування, та відсутність доказів визнання такого правочину недійсним, є необґрунтованими, оскільки суперечать положенням статті 602 ЦК України та приписам спеціального закону.

Колегія суддів не погоджується з доводами скаржника про те, що рішення Правління Національного банку України від 21.07.2022 №362-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного товариства "Мегабанк" та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.07.2022 №506 "Про початок процедури ліквідації АТ "Мегабанк" та делегування повноважень ліквідатора банку" з огляду на доктрину "плодів отруйного дерева" є також неправомірними, оскільки були ухвалені після прийняття протиправного та скасованого у судовому порядку рішення Національного банку України №261-рш/БТ від 02.06.2022, враховуючи нижчезазначене.

По-перше, слід зазначити, що доктрина "плодів отруйного (отруєного) дерева" (fruit of the poisonous tree), була сформована Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах "Гефген проти Німеччини", "Тейксейра де Кастро проти Португалії", "Шабельник проти України" "Балицький проти України", "Нечипорук і Йонкало проти України", "Яременко проти України".

Відповідно до цієї доктрини, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж. Недопустимими є докази, здобуті із суттєвим порушенням прав та свобод людини.

На думку ЄСПЛ, надається оцінка допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно.

У рішенні по справі "Нечипорук і Йонкало проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

У рішеннях у справах "Балицький проти України", "Тейксейра де Кастро проти Португалії", "Шабельник проти України" ЄСПЛ застосував різновид доктрини "плодів отруйного дерева", яка полягає в тому, що визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не були б отримано, якби не було отримано перших. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.

Виходячи з вищезазначеного, суд апеляційної інстанції вважає недоцільним посилання апелянта у даній справі на зазначену концепцію оцінки доказів, оскільки не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, адже знаходить своє застосування у рамках кримінального провадження, про що свідчить застосування означеної доктрини Касаційним кримінальним судом у складі Верховного Суду у справах №488/2433/15, №676/3183/15-к, №153/109/17, №664/506/16-к.

По-друге, як було правильно встановлено місцевим господарським судом, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2022, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.03.2023, у справі №640/12723/22, визнано протиправним та скасовано Рішення №261-рш/БТ Правління Національного банку України від 02.06.2022 "Про віднесення Акціонерного товариства "МЕГАБАНК" до категорії неплатоспроможних".

Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10.05.2023 відкрито касаційне провадження за скаргою Національного банку України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.03.2023 у справі №640/12723/22.

Крім цього, ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 30.10.2023 у справі №640/12723/22 зупинено дію рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2022 у справі №640/12723/22 до закінчення його перегляду у касаційному порядку.

Отже, доводи апелянта щодо неправомірності рішення від 21.07.2022 №362-рш та рішення від 21.07.2022 №506 з огляду на їх ухвалення після прийняття рішення №261-рш/БТ від 02.06.2022, є необґрунтованими, оскільки дія судового акта першої інстанції була зупинена.

У той же час, судом першої інстанції правильно враховано, що 23.05.2020 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності" від 13.05.2020 №590-IX.

Цим Законом, серед іншого, доповнено Кодекс адміністративного судочинства України статтею 2661, якою встановлено особливості провадження у справах щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку та рішень Кабінету Міністрів України стосовно виведення банків з ринку.

Частиною 1 статті 2661 Кодексу адміністративного судочинства України визначено адміністративні справи, на розгляд яких поширюються правила цієї статті, до яких віднесені справи, зокрема щодо законності індивідуальних актів Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, про відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідацію банку, про затвердження пропозиції Національного банку України про участь держави у виведенні неплатоспроможного банку з ринку; законності індивідуальних актів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про запровадження тимчасової адміністрації у банку, про початок процедури ліквідації банку, про затвердження плану врегулювання та будь-яких інших індивідуальних актів, прийнятих на його виконання, а також індивідуальних актів щодо призначення уповноважених осіб Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, делегування їм повноважень;

Згідно з частиною 7 статті 2661 Кодексу адміністративного судочинства України суд за результатами розгляду адміністративних справ, визначених частиною першою цієї статті, може прийняти рішення про:

1) визнання протиправним (незаконним) та скасування індивідуального акта/рішення, визначеного частиною першою цієї статті, або окремих його положень;

2) стягнення з відповідача (відповідачів) коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправним (незаконним) індивідуальним актом/рішенням, якщо така вимога заявлена позивачем одночасно з вимогою про визнання протиправним (незаконним) та скасування індивідуального акта/рішення;

3) відмову в задоволенні позовних вимог (повністю або частково).

Згідно з частиною 8 цієї статті особливості визначення розміру шкоди, заподіяної протиправними (незаконними) індивідуальними актами/рішеннями, зазначеними у частині першій цієї статті, встановлюються Законом України "Про банки і банківську діяльність".

Визнання протиправним (незаконним) та скасування індивідуального акта/рішення, визначеного частиною першою цієї статті, або окремих його положень:

1) не відновлює того становища банку, яке існувало до прийняття такого акта/рішення, включаючи правовий статус цього банку, та не відновлює становища/прав осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого акта/рішення;

2) не може бути підставою для визнання недійсними, нечинними, протиправними та скасування будь-яких рішень, правочинів або інших дій/визнання протиправною бездіяльності, прийнятих, вчинених або допущених у процедурі виведення неплатоспроможного банку з ринку/ліквідації банку;

3) не породжує будь-яких прав осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого індивідуального акта/рішення, крім права на відшкодування заподіяної шкоди (частина 9 статті 2661 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини 10 статті 266-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд не може прийняти будь-яке інше рішення, що може мати наслідком зупинення/припинення розпочатої процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку та/або ліквідації банку.

Пунктами 1 та 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №590-IX цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до дня набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до частини 6 статті 76 Закону України "Про банки та банківську діяльність" розпочата процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку не може бути зупинена/припинена, у тому числі в разі визнання протиправними (незаконними) та скасування індивідуальних актів Національного банку України та/або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що були підставою для її початку.

Розпочата процедура ліквідації банку не може бути зупинена/припинена, у тому числі в разі визнання протиправними (незаконними) та скасування індивідуальних актів Національного банку України та/або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що були підставою для її початку (частина 7 статті 77 Закону України "Про банки та банківську діяльність").

За статтею 79 вказаного Закону особливості оскарження рішень (індивідуальних актів) Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, про відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідацію банку встановлюються Кодексом адміністративного судочинства України. Визнання протиправним (незаконним) та скасування індивідуального акта Національного банку України, зазначеного в частині другій цієї статті, або окремих його положень:

не відновлює того становища банку, яке існувало до прийняття такого акта/рішення, включаючи відновлення правового статусу цього банку, та не відновлює становища/прав осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого акта/рішення;

не може бути підставою для визнання недійсними, нечинними, протиправними та скасування будь-яких рішень, правочинів або інших дій/визнання протиправною бездіяльності, прийнятих, вчинених або допущених у процедурі виведення неплатоспроможного банку з ринку/ліквідації банку;

не породжує будь-яких прав у осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого індивідуального акта/рішення, крім права на відшкодування завданої шкоди.

Застосування положень цієї статті та/або відшкодування шкоди, завданої учаснику (учасникам) банку внаслідок протиправного (незаконного) віднесення банку до категорії неплатоспроможних, відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідації банку, відповідно до статті 791 цього Закону не звільняє такого учасника (учасників) від цивільної, адміністративної або кримінальної відповідальності за свої дії.

З огляду на наведені приписи законодавства визнання протиправним та скасування рішення №261-рш/БТ Правління Національного банку України від 02.06.2022 "Про віднесення Акціонерного товариства "Мегабанк" до категорії неплатоспроможних" не відновлює становища відповідача, яке існувало до прийняття такого акта/рішення, включаючи правовий статус цього банку, та не відновлює становища/прав осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого акта/рішення.

Скасування судом або визнання неправомірним (незаконним) рішення Фонду про запровадження тимчасової адміністрації чи початок процедури ліквідації банку не означає автоматичного припинення управління банком Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Управління банком зі сторони Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у такому разі припиняється лише після прийняття Національним банком України рішення про визнання діяльності банку такою, що відповідає законодавству, відновлення банківської ліцензії і повернення банку під нагляд НБУ.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №925/698/16.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що скасування вказаного рішення Національного банку України не матиме своїм наслідком завершення/зупинення процедури ліквідації відповідача та відповідно не наділить позивача правом на припинення зобов`язання шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог в іншому порядку, ніж встановлений пунктом 8 частини 2 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (не нівелюють встановленого Законом мораторію на задоволення вимог шляхом вчинення правочину зарахування), а відтак зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви вих. №797-Сл-650-0323 від 27.03.2023 було вчинено всупереч прямої заборони закону.

Порядок задоволення вимог кредиторів банку після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку врегульований розділом VIII Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів (пункт 3 частини першої статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Вимоги вкладників-фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб-підприємців), які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, мають задовольнятися у порядку черговості, встановленому статтею 52 Закону, після початку процедури ліквідації банку за рахунок коштів, одержаних у результаті його ліквідації та продажу майна (активів) (пункт 4 частини першої статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Відтак, ТОВ "Львівгаз збут" не позбавлене можливості отримати задоволення своїх кредиторських вимог до Банку в порядку, встановленому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Оскільки заява про зарахування зустрічних однорідних вимог була вчинена всупереч приписам пункту 5 частини 1 статті 602 ЦК України, частини 5 статті 36 та пункту 8 частини 2 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", тому вищезазначені зобов`язання сторін не припинились у порядку статті 601 ЦК України, а відтак відсутні підстави для задоволення позову.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З огляду на встановлені обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Доводи апелянта про ухвалення господарським судом рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, а наявні в матеріалах справи докази свідчать про обґрунтованість викладених в оскаржуваному рішенні висновків суду.

При цьому, колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом апеляційної інстанції, інші доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не беруться до уваги, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2023 у справі №910/7323/23 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга ТОВ "Львівгаз збут" має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись статтями 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2023 у справі №910/7323/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2023 у справі №910/7323/23 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/7323/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Повний текст постанови складено 14.02.2024.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені статтями 287-289 ГПК України.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Т.П. Козир

О.В. Агрикова