РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.01.2024Справа № 910/13760/20 (910/19121/23)
За позовом Акціонерного товариства "Універсал Банк" (04114, м. Київ, вул.Автозаводська 54/19, ідентифікаційний номер 21133352)

до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

про відновлення запису про іпотеку

в межах справи №910/13760/20

За заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність

Суддя Мандичев Д.В.

Секретар судового засідання Улахли О.М.

Представники учасників:

від позивача: Худак А.А.

від відповідача: Бессарабов Є.В., Меше О.П.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва знаходиться справа №910/13760/20 за заявою фізичної особи ОСОБА_1 про його неплатоспроможність.

15.12.2023 до Господарського суду м. Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_1 про відновлення запису про іпотеку на підставі договору іпотеки/нерухомого майна - квартири/ від 20.02.2008, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чігріною Г.В., та зареєстрований у реєстрі за № 453, шляхом внесення відповідних відомостей до державних реєстрів про іпотеку щодо об`єкта нерухомого майна, а саме: двокімнатної квартири, загальною площею 47, 60 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Також, 18.12.2023 Акціонерне товариство "Універсал Банк" подало до суду заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 у задоволенні заяви Акціонерного товариства "Універсал Банк" про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи призначено на 26.01.2024.

28.12.2023 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив відповідача.

11.01.2024 до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь позивача на відзиви.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Відповідач та представник відповідача проти задоволення позову заперечували.

Приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

20.02.2008 між Публічним акціонерним товариством "Універсал Банк" та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 003-2008-337 строком користування до 10.02.2038 зі сплатою 9,95% річних, та Кредитний договір 003-2008-342 строком користування до 10.02.2028 року зі сплатою 11,45%.

Відповідно до додаткових угод до Кредитного договору № 003-2008-337 сторони погодили з 10.07.2009 по 09.07.2010 встановлювалася відсоткова ставка за користування кредитом у розмірі 3,29% річних; з 10.07.2010 по 09.07.2015 року -12,48% річних; з 10.07.2015 року -10,95% річних.

Відповідно до додаткових угод до Кредитного договору № 003-2008-342 з 10.07.2009 по 09.07.2010 встановлювалася відсоткова ставка за користування кредитом у розмірі 3,24% річних; з 10.07.2010 по 09.07.2015 -15,49% річних; з 10.07.2015 -13,45% річних.

Згідно Кредитних договорів сплата позичальником заборгованості по кредиту здійснюється відповідно до графіка платежів, а саме: в останній робочий день, що передує 10 числу кожного місяця (п. 2.4 Кредитних договорів).

Пунктом 1.1.1 Кредитних договорів встановлено, що за користування коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) нараховується підвищена процентна ставка. Розмір підвищеної процентної ставки за користування кредитами понад встановлені цим Договором терміни сплати щомісячних платежів застосовується до всієї простроченої суми основного боргу Позичальника. Нарахування та облік таких процентів Кредитор здійснює відповідно до умов цих Договорів, додатків до нього та вимог чинного законодавства України, зокрема нормативних актів Національного Банку України. Під терміном "прострочена сума основного боргу" сторони розуміють суму Кредиту, що надана Позичальнику за Договором та станом на певну дату не повернена останнім до кредитора у терміни її погашення згідно умов Договору.

У забезпечення виконання зобов`язань позичальником за Кредитними договорами 20.02.2008 між Банком та ОСОБА_2 укладено договори поруки № 003-2008-337-Р та № 003-2008-342-Р із додатковими угодами від 27.07.2009 щодо зміни розміру відсоткової ставки.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за Кредитними договорами, Банк звертався до ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 з позовом про солідарне стягнення заборгованості.

Рішенням (заочним) Голосіївського районного суду м. Києва від 09.07.2012 у справі № 2601/7773/12, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28.01.2014, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" задоволені повністю. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за Кредитним договором №003-2008-337 від 20.02.2008 в сумі 100 209,49 шв. франків, що в еквіваленті по курсу НБУ (курс 862,61 грн. за 100,00 шв. франків) становить 864 417,08 грн. та заборгованість за Кредитним договором № 003-2008-342 від 20.02.2008 в сумі 34 204,00 швейцарських франків, що в еквіваленті по курсу НБУ (курс 862,61 грн. за 100,00 шв. франків) становить 295 047,12 грн., а також судовий збір в сумі 3 219,00 грн.

20.02.2020 приватним виконавцем Лановенко Л.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №61340057 з примусового виконання виконавчого листа № 2601/7773/12 від 19.02.2018 Голосіївського районного суду м. Києва.

03.07.2020 приватним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника та про призначення суб`єкта оціночної діяльності для визначення вартості описаного майна боржника - двокімнатної квартири, загальною площею 47,6 кв.м., житловою - 30,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до протоколів проведення електронних торгів № 496491 від 12.08.2020 та №503943 від 28.09.2020 торги не відбулись, оскільки від жодного учасника не надійшла цінова пропозиція.

29.09.2020 Банком до приватного виконавця Лановенко Л.О. та ДП "Сетам" подано заяву щодо наміру залишити за собою нереалізоване майно за початковою ціною, визначеною на початок проведення електронних торгів, у розмірі 1 080 512,00грн.

Постановою приватного виконавця від 30.09.2020 в межах виконавчого провадження №61340057 про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу передано Банку в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом № 2601/7773/12 від 19.02.2018 Голосіївського районного суду м. Києва наступне майно: двокімнатну квартиру, загальною площею 47,6 кв.м., житловою - 30,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на загальну суму 1 080 512,00 грн.

На підставі вищезазначених документів, 09.10.2020 Банк отримав свідоцтво, видане приватним нотаріусом Київського МНО Шевченко А.В. та зареєстровано в реєстрі за №3312.

У зв`язку з цим, Банк у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 003-2208-337 зарахував загалом 26 916,50 шв. франків, у т.ч.: за тілом кредиту - 25 585,08 шв. франків та за відсотками - 1 331,42 шв. франків; та за кредитним договором №003-2208-342 зараховано 8 907,70 шв. франків, з яких: за тілом кредиту - 8 341,69 шв. франків та за відсотками - 566,01 шв. франків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2021 визнано кредитором у справі № 910/13760/20 по відношенню до фізичної особи ОСОБА_1 , зокрема, Акціонерне товариство "Універсал Банк" з грошовими вимогами на суму 3 030 500,85 грн., з яких: 4204,00грн.-витрати, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів, 3 026 296,85 грн.-вимоги другої черги задоволення. Відмовлено Акціонерному товариству "Універсал Банк" у визнанні кредитором фізичної особи ОСОБА_1 на суму 148 876,52 грн.

Поряд із цим, у забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 003-2008-337 від 20.02.2008 та Кредитним договором №003-2008-342 від 20.02.2008, між ОСОБА_1 та Банком укладено Договір іпотеки/нерухомого майна - квартири/ від 20.20.2008 (із договорами про внесення змін), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чігріною Г.В., та зареєстрований у реєстрі за № 453.

Згідно з пунктом 1.1 договору іпотеки ОСОБА_1 передав в іпотеку квартиру, загальною площею 47, 60 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до пункту 1.2 договору іпотеки станом на дату укладення цього договору заставна вартість предмету іпотеки згідно незалежного суб`єкта оціночної діяльності, становить 691 815,00 грн.

Пунктом 4.2 договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення здійснюється на підставі, зокрема, застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Як погоджено сторонами в пункті 5.1 договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки можливе шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Іпотекодержатель самостійно визначає один з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: - передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»; - право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі основного зобов`язання в порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

У разі настання обставин, зазначених у пункті 4.1 договору, іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. У повідомленні зазначається який із способів задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачені Законом України «Про іпотеку», застосовується іпотекодержателем для задоволення своїх вимог (пункт 5.2 договору іпотеки).

У подальшому, рішенням Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 у справі № 910/13760/20 (910/16305/20) визнано неправомірним та скасовано рішення Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко А.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) №54515307 від 09.10.2020 року про здійснення реєстрації права власності за Акціонерним товариством «Універсал Банк» квартири загальною площею 47,60кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належала ОСОБА_1 . Визнано недійсним та скасовано Свідоцтво №3312 від 09.10.2020 року, видане Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко А.В. за результатами проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) №54515307 від 09.10.2020 року. Скасовано запис Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності №38602627 від 09.10.2020 року, що здійснений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко А.В. за результатами проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) №54515307 від 09.10.2020 року. Стягнуто з Акціонерного товариства «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4204,00 грн.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.09.2021 рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 у справі № 910/13760/20 (910/16305/20) залишено без змін.

Як слідує з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна право власності на предмет іпотеки - двокімнатної квартири, загальною площею 47,6 кв.м., житловою - 30,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано за Акціонерним товариством «Універсал Банк».

Звернувшись із даним позовом до суду, Акціонерне товариство «Універсал Банк» наголосило на недобросовісності дій відповідача, що полягають в не здійсненні реєстрації за собою права власності на предмет іпотеки з метою унеможливлення включення об`єкту застави до ліквідаційної маси.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що Акціонерне товариство «Універсал Банк» не є забезпеченим кредитором у справі № 910/13760/20, у зв`язку з чим позивач зловживає своїми правами кредитора при зверненні з даним позовом щодо відновлення запису на іпотеку. До того ж, після припинення іпотеки 09.10.2020 позивач не виступає іпотекодержателем, жодні записи про іпотеку в державних реєстрах не містяться.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1048, 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) та сплатити проценти за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до cтатті 572 ЦК України, силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частиною першою статті 583 ЦК України визначено, що заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель); відповідні положення наведено також у частині другій статті 11 Закону України "Про заставу", за якою заставодавцем може бути як сам боржник, так і третя особа (майновий поручитель).

Згідно зі статтею 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За змістом частини першої статті 584 ЦК України, частини першої статті 12 Закону України "Про заставу" у договорі застави визначаються суть, розмір та строк виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода.

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором застави (частина друга статті 589 ЦК України, стаття 19 Закону України "Про заставу").

Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; основне зобов`язання - зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою; майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника.

Частинами п`ятою, шостою статті 3 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною, зокрема, до припинення основного зобов`язання.

У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до договору іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України "Про іпотеку", за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

За правилами частин першої та другої статті 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Судом установлено, що у межах справи 910/13760/20 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 , Акціонерне товариство "Універсал Банк" заявило 11.11.2020 грошові вимоги за кредитними договорами № 003-2208-337 та №003-2208-342, на загальну суму 103 439,32 шв. франків, що станом на 11.11.2020 еквівалентно 3 175 173,37 грн., та складається з боргу: за кредитним договором № 003-2208-337 по тілу кредиту - 63 398,11 шв. франків (еквівалентно 1 946 068,38 грн.), по відсоткам - 13 384,93 шв. франків (еквівалентно 410 863,82 грн.); за кредитним договором №003-2008-342 по тілу кредиту - 20 670,14 шв. франків (еквівалентно 634 490,62 грн.), по відсоткам - 5 986,14 шв. франків (еквівалентно 183 750,55 грн.).

При цьому, після реалізації предмета іпотеки - квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , Акціонерним товариством "Універсал Банк" зараховано в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитними договорами 35 824,20 шв. франків, а саме: 26 916,50 шв. франків за кредитним договором № 003-2208-337 та 8 907,70 шв. франків за кредитним договором №003-2208-342.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2021 визнано кредитором у 910/13760/20 по відношенню до фізичної особи ОСОБА_1 , зокрема, Акціонерне товариство "Універсал Банк" з грошовими вимогами на суму 3 030 500,85 грн., з яких: 4204,00грн.-витрати, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів, 3 026 296,85 грн.-вимоги другої черги задоволення.

Таким чином, оскільки на час подачі заяви кредитора право власності Акціонерного товариства "Універсал Банк" на предмет іпотеки - квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , було чинним та не скасованим (у подальшому скасоване на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.09.2021 у справі № 910/13760/20 (910/16305/20), сума вимог кредитора не включала вартість реалізованого банком іпотечного майна.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.11.2023 задоволено заяву Акціонерного товариства «Універсал Банк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про заміну кредитора. Замінено кредитора в справі № 910/13760/20 по відношенню до боржника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, ) правонаступником - Акціонерним товариством «Універсал Банк» (04082, м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19, ).

11.04.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі - Клієнт) та Акціонерним товариством «Універсал Банк» (надалі - Фактор) укладено Договір Факторингу № 11/04/23 (надалі - Договір).

Відповідно до Акту від 11.04.2023 прийому-передачі Реєстру прав вимоги за Договором факторингу № 11/04/23 від 11.04.2023 Клієнт передав, а Фактор прийняв Реєстр прав вимоги кількістю 6 шт., після чого, з урахуванням пункту 2.1 Договору факторингу № 11/04/23 від 11.04.2023, від Клієнта до Фактора переходять права вимоги боргу від позичальників і Фактор стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно їх боргів. Реєстр прав вимоги переданий в електронному вигляді на флеш носії в розмірі 46 Кбайт.

Так, у вказаному Акті зазначено, що до Фактора від Клієнта перейшли у тому числі права вимоги за Договорами № 003-2008-337 та № 003-2008-342, боржником за якими є ОСОБА_1 .

При цьому, як установлено судом, Акціонерне товариство «Універсал Банк» не відступало права вимоги за Договором іпотеки/нерухомого майна - квартири/ від 20.20.2008.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України).

За змістом статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Припинення зобов`язань за кредитним договором його повним виконанням є підставою для задоволення вимог про зняття заборони відчуження нерухомого майна та виключення відповідних записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Конструкція цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом, а тому згідно з указаною нормою іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання (абзац другий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку»).

З огляду на те, що за рахунок предмета іпотеки були не в повному обсязі задоволені вимоги кредитора, відповідно основне зобов`язання та іпотека не припинилися.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 06.03.2018 у справі № 910/6968/17, іпотека є дійсною до припинення основного зобов`язання, іпотека не припинається, якщо основне зобов`язання, забезпечене іпотекою, є невиконаним. Зазначений висновок узгоджується з положеннями статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України, частини 5 статті 3 та частини 1 статті 17 Закону України "Про іпотеку".

Отже, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що іпотека за Договором іпотеки/нерухомого майна - квартири/ від 20.20.2008 не припинилася, оскільки строк дії іпотечного договору не закінчився, основне зобов`язання не є припиненим та право власності на предмет іпотеки за Банком скасовано.

Судом прийнято до уваги, що відповідно до інформації із Державного реєстру речових прав станом на 24.11.2023 право власності на іпотечне майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , ще зареєстровано за Акціонерним товариством "Універсал Банк".

Водночас, наведене не спростовує обставин наявності чинного судового рішення у справі № 910/13760/20 (910/16305/20) про припинення права власності та скасування державної реєстрації права власності Банка на спірне нерухоме майно.

Більш того, оскільки позивачем за таким позовом виступав безпосередньо Боржник, саме останній як зацікавлена в поновленні своїх прав особа мав вчиняти дії із пред`явлення до виконання отриманого на його користь рішення суду.

Відповідно до прецедентної практики Суду одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, inter alia, який полягає у тому, що у разі винесення судом остаточного рішення у справі таке рішення не може бути піддано сумніву (див. Рішення у справі Brumaresku v Romania [GC], № 28342/95, п. 61, ЄСПЛ 1999-VII).

Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом частини 1 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, похідні від права власності.; обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, зокрема, іпотека.

Водночас, запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису, тобто ретроспективно («заднім числом»), а підлягає відновленню з моменту вчинення запису про таке відновлення. За таких обставин саме лише поновлення запису про іпотеку не приведе до поновлення прав іпотекодержателя та не надасть йому можливості реалізувати предмет іпотеки.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.01.2023 у справі справа № 953/10909/20.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 9.8 постанови від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) зазначила, що у випадку, якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20) зроблено висновки про те, що обрання позивачем неналежного (неефективного та/або неправомірного) способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам слід зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дали би змогу компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ акцентував, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається цією статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема його застосування не повинно бути ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005).

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, а це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Таким чином, оскільки обраний позивачем спосіб захисту не є належним та ефективним, суд дійшов обґрунтованого висновку в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 06.02.2024

Суддя Мандичев Д.В.