ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2024 р. Справа№ 910/4144/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Тищенко О.В.

Кравчука Г.А.

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 07.02.2024

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ІНФОРМАЦІЯ_1" та ІНФОРМАЦІЯ_2

на рішення Господарського суду міста Києва

від 24.07.2023 у справі №910/4144/23 (суддя Усатенко І.В.)

за позовом ІНФОРМАЦІЯ_2

до ІНФОРМАЦІЯ_3"

про стягнення ІНФОРМАЦІЯ_17

ВСТАНОВИВ:

ІНФОРМАЦІЯ_2 звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_3" про стягнення ІНФОРМАЦІЯ_17.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за державним контрактом НОМЕР_1.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.07.2023 позов задоволено частково.

Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_3" на користь ІНФОРМАЦІЯ_2 пеню у розмірі ІНФОРМАЦІЯ_18.

В частині позовних вимог про стягнення пені у розмірі ІНФОРМАЦІЯ_19 - відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивовано наявністю підтав для реалізації свого права та щодо зменшення розміру пені та штрафу, що підлягає стягненню з відповідача на 80%.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ІНФОРМАЦІЯ_1" звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2023 у справі №910/4144/23 в частині стягнення пені в сумі ІНФОРМАЦІЯ_20.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення в частині зменшення розміру штрафних санкцій на 80% ухвалене судом на підставі неповно та невсебічно з`ясованих обставин, які мають значення для справи. При цьому скаржник стверджував, що останній є невід`ємною складовою частиною ІНФОРМАЦІЯ_4; безпосередньо здійснює ІНФОРМАЦІЯ_5. Також скаржник зазначив, що з вини іноземного постачальника відбулось порушення строку виконання контракту про імпортну поставку в Україну продукції ІНФОРМАЦІЯ_6 для потреб кінцевого споживача - ІНФОРМАЦІЯ_2. Також апелянт зазначив, що стягнення з нього значних сум неустойки призведе до ще більшого погіршення його фінансового становища.

Також апелянт просив розстрочити сплату штрафних санкцій до 31 грудня 2024 року.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.08.2023 апеляційну скаргу у справі №910/4144/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді: Коротун О.М., Сулім В.В.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2023, у зв`язку з перебуванням судді Майданевича А.Г. на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/4144/23.

Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.09.2023, справу №910/4144/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Коробенко Г.П. (головуючий), судді: Тищенко А.І., Козир Т.П.

Також не погодившись з рішенням, ІНФОРМАЦІЯ_2 звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення суду в частині незадоволених позовних вимог та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушення норм матеріального та процесуального права. Скаржник зазначив що на його думку, відповідач не надав доказів і не довів існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми неустойки, а суд не встановив чи існують такі обставини, які дають право зменшити розмір неустойки. Скаржник також зазначив, що невиконання, порушення строків виконання умов державного контракту впливає на ІНФОРМАЦІЯ_16 в цілому та на репутацію ІНФОРМАЦІЯ_2; всі штрафні санкції, що стягуються за рішеннями господарських судів направляються до Державного бюджету України, а їх стягнення з недобросовісних виконавців це спонукання їх в подальшому виконувати свої зобов`язання при виконанні державних контрактів належним чином.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2023 витребувано матеріали справи з суду першої інстанції та відкладено вирішення питання щодо подальшого руху справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.10.2023 апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_2 на рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2023 у справі №910/4144/23 залишено без руху, надано скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

Через систему "Електронний суд" від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.10.2023 апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_3" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2023 у справі №910/4144/23 залишено без руху, надано скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

Скаржниками подано через канцелярію суду заяву про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_3" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2023 у справі №910/4144/23 та призначено судове засідання на 26.12.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_2 на рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2023 у справі №910/4144/23. Призначено до розгляду апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_2 на рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2023 у справі №910/4144/23 до спільного розгляду з апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_3" та призначено судове засідання на 26.12.2023.

Через систему "Електронний суд" 12.12.2023 від ІНФОРМАЦІЯ_3" надійшов відзив на апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_2, в якому останній заперечив доводи викладені в ній, та просив апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити без задоволення.

Також відповідач у відзиві просив долучити до матеріалів справи належним чином засвідчені копії наступних документів: листа ІНФОРМАЦІЯ_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 від 25.09.2023 № НОМЕР_2; листа ІНФОРМАЦІЯ_21 ІНФОРМАЦІЯ_2 від ІНФОРМАЦІЯ_22 листа ІНФОРМАЦІЯ_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 від ІНФОРМАЦІЯ_23; довіреності ІНФОРМАЦІЯ_8" НОМЕР_3.

З огляду на те, що відповідач був позбавлений можливості подати відповідні докази під час розгляду справи в суді першої інстанції, оскільки відповідні докази отримав лише під час апеляційного перегляду справи, суд апеляційної інстанції долучає зазначені докази до матеріалів справи та враховує їх під час апеляційного перегляду.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2023, у зв`язку з перебуванням судді Тищенко А.І. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/4144/23.

Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2023, справу №910/4144/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Коробенко Г.П. (головуючий), судді: Тищенко О.В., Кравчук Г.А.

Через систему "Електронний суд" 26.12.2023 від відповідача надійшло клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - компанію "ІНФОРМАЦІЯ_9".

У судовому засіданні 26.12.2023 колегія суддів протокольною ухвалою відмовила у задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у справі третьої особи, з огляду на його безпідставність, та оголосила перерву у судовому засіданні до 07.02.2024.

У судове засідання 07.02.2024 з`явились представники сторін та надали пояснення по справі.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг та надані сторонами пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи слідує та встановлено судом, що ІНФОРМАЦІЯ_25 між ІНФОРМАЦІЯ_2 (замовник) та ІНФОРМАЦІЯ_1" (виконавець) укладено Державний контракт на поставку (закупівлю) продукції НОМЕР_4, відповідно до п. 1.1 якого виконавець зобов`язується поставити замовнику з дотриманням вимог законодавства продукцію у кількості та у строки, зазначені в специфікації продукції, що постачається в умовах воєнного стану з метою ІНФОРМАЦІЯ_10, а замовник - прийняти через визначеного вантажоодержувача та оплатити таку продукцію. Сторони домовились, що вантажоодержувача узгодять додатково та письмово у строк не пізніше ніж за 2 днів до дати передачі продукції.

Відповідно до п. 2.1 Державного контракту орієнтовна вартість продукції на момент укладення контракту становить ІНФОРМАЦІЯ_24 без ПДВ.

Додатковою угодою № 2 до контракту сторони визначили, що договірна вартість товарів без урахування податку на додану вартість становить ІНФОРМАЦІЯ_24.

Згідно з п. 3.1 Державного контракту продукція поставляється виконавцем замовнику та передається вантажоодержувачу в пункті перетину державного кордону (місце поставки), який сторони узгодять додатково та письмово.

Відповідно до п. 3.4 Державного контракту датою виконання виконавцем зобов`язань щодо поставки продукції є дата, зазначена в товаросупровідній документації або митній декларації.

Згідно розділу 8 державного контракту умовами припинення (розірвання) контракту є: взаємна домовленість сторін; продовження строку дії обставин непереборної сили більш як 90 днів; закінчення строку контракту; рішення суду; розірвання в односторонньому порядку замовником контракту у разі істотного порушення контракту виконавцем та в інших випадках, встановлених контрактом або законом; неотримання, відмова у наданні, скасування дозволів державних органів, необхідних для здійснення виконавцем поставки продукції за контрактом, є підставою для припинення (розірвання) контракту без застосування штрафних санкцій.

Контракт набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2022 (п. 10.1 державного контракту).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною першою статті 265 Господарського кодексу України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За умовами частини першої статті 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до п. 2.6 Державного контракту замовник може здійснювати попередню оплату у розмірі 97% від орієнтовної вартості продукції за контрактом на строк не більш, як 9 місяців з дати перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця. У разі проведення попередньої оплати продукція поставляються не пізніше строку поставки продукції, зазначеного у специфікації продукції, що поставляється.

Позивач, на виконання умов Державного контракту від ІНФОРМАЦІЯ_25, сплатив відповідачу 03.05.2022 грошові кошти у розмірі ІНФОРМАЦІЯ_26 що підтверджується платіжним дорученням НОМЕР_5.

Таким чином, позивачем на виконання умов Державного контракту на поставку (закупівлю) продукції НОМЕР_4 від ІНФОРМАЦІЯ_25 було перераховано відповідачу попередню оплату в розмірі ІНФОРМАЦІЯ_27.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Як погоджено сторонами у п. 2.6 Державного контракту у разі проведення попередньої оплати продукція поставляються не пізніше строку поставки продукції, зазначеного у специфікації продукції, що поставляється.

У Специфікації до Державного контракту сторони визначили товар, який поставляється відповідно до умов Контракту, погодили кількість товару, його ціну, загальну вартість - ІНФОРМАЦІЯ_24, а також встановили строк поставки товару до ІНФОРМАЦІЯ_28

Відповідач поставив позивачу товар, що підтверджується вантажно-митними деклараціями. За ВМД № НОМЕР_6 та № НОМЕР_7 поставлено товар у кількості ІНФОРМАЦІЯ_29 за ВМД № НОМЕР_8 поставлено товар у кількості ІНФОРМАЦІЯ_30. В підтвердження поставки до матеріалів справи також долучено акт приймання-передачі НОМЕР_9 затверджений 12.08.2022.

Сторонами не було погоджено продовження строків поставки, отже товар у повному обсязі мав бути поставлений у строк до ІНФОРМАЦІЯ_32. Тобто з 22.05.2022 відповідач був таким, що прострочив виконання зобов`язання з поставки товару.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку з поставки товару за Державним контрактом на поставку (закупівлю) продукції НОМЕР_4 від ІНФОРМАЦІЯ_25, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі ІНФОРМАЦІЯ_31.

Відповідно до п. 7.1 Державного контракту, за порушення строків поставки продукції виконавець сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленої (недопоставленої) продукції за кожний день прострочення поза встановлені контрактом строки поставки, а за прострочення понад 30 діб з виконавця додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної суми.

Як вбачається із Специфікації до Державного контракту на поставку (закупівлю) продукції НОМЕР_4 від ІНФОРМАЦІЯ_25 (в редакції Додаткової угоди НОМЕР_10), у строк до ІНФОРМАЦІЯ_32 відповідач повинен був поставити товар на загальну суму ІНФОРМАЦІЯ_33

Позивачем неправильно визначено початок періоду прострочення, оскільки, ІНФОРМАЦІЯ_32 є останнім днем для виконання зобов`язань з поставки товару, а тому прострочення настало з ІНФОРМАЦІЯ_34 Крім того, позивачем невірно визначено дати закінчення строку нарахування пені, оскільки помилково включено в період нарахування дати поставки товару.

Колегія суддів перевіривши здійснений місцевим судом розрахунок пені з урахуванням дати виникнення прострочення та дат поставки товару з ІНФОРМАЦІЯ_35 на суму вартості товару ІНФОРМАЦІЯ_36, дійшла висновку про його правильність. Таким чином, розмір пені за прострочення виконання відповідачем обов`язку з поставки товару за Державним контрактом від ІНФОРМАЦІЯ_25 становить ІНФОРМАЦІЯ_37.

Як погоджено сторонами у пункті 7. 1 Державного контракту за прострочення понад 30 діб з виконавця додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної суми.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що вимоги ІНФОРМАЦІЯ_2 про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_3" штрафу в розмірі ІНФОРМАЦІЯ_38 є обґрунтованими.

При цьому ІНФОРМАЦІЯ_1" просила місцевий господарський суд зменшити розмір пені та штрафу, в обґрунтування чого відповідач зазначив, що затримка в поставці товару у передбачений Держконтрактом строк була зумовлена проблемами з логістикою та необхідністю продовжити строки поставки через необхідність отримання додаткових дозволів на транзит продукції через Німеччину. При цьому, відповідач регулярно повідомляв позивача відповідними листами про хід виконання і проблеми, які виникли за Держконтрактом. Відповідач, також, зауважив, що він бере участь у ІНФОРМАЦІЯ_11, в тому числі, для ІНФОРМАЦІЯ_12 з метою забезпечення потреб ІНФОРМАЦІЯ_40.

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічні приписи наведено у статті 233 Господарського кодексу України, за змістом якої у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналіз приписів статей 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Відповідно до частини третьої статті 13, частини першої статті 76, статті 78, статті 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 зі справи № 904/4685/18 від 21.11.2019 зі справи № 916/553/19).

Водночас слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Наявність у позивача можливості стягувати із відповідача надмірні грошові суми, як неустойку, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

З огляду на великий перелік причин і обставин, які зумовили порушення відповідачем строку поставки товару за Державним контрактом від ІНФОРМАЦІЯ_25, враховуючи, що заявлений позивачем до стягнення розмір штрафних санкцій є занадто великим, а вина відповідача у порушенні зобов`язання була обумовлена невиконанням договірних зобов`язань контрагентами через обставини, які не залежали від відповідача, враховуючи відсутність доказів понесення позивачем збитків, зумовлених порушенням відповідачем його господарських зобов`язань, погіршення фінансового стану, з урахуванням того, що відповідач в умовах війни забезпечує ІНФОРМАЦІЯ_13 ІНФОРМАЦІЯ_14 та покладення на відповідача відповідальності у вигляді стягнення штрафних санкцій у визначеному позивачем розмірі фактчино призведе відповідача до банкрутства та подальших пов`язаних з цим негативних наслідків, що потягне за собою зрив майбутнього виконання державних контрактів, у тому числі, з ІНФОРМАЦІЯ_2, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про наявність підстав для реалізації свого права щодо зменшення розміру штрафних санкцій, що підлягають стягненню з відповідача на 80%, що становлять ІНФОРМАЦІЯ_39 штрафу.

Колегія суддів зазначає, що покладені в основу апеляційних скарг доводи позивача стосовно необхідності стягнення штрафних санкцій у заявленому ним розмірі та доводи відповідача щодо наявності підстав для їх зменшення, фактично дублюють їх позицію викладену у перших заявах по суті спору, поданих у суді першої інстанції, з огляду на що, та враховуючи, що апеляційний суд погодився з висновками місцевого господарського суду щодо наявності підстав для зменшення заявленого позивачем розміру штрафних санкцій на 80%, доводи апелянтів викладені в апеляційних скаргах не спростовують встановлених судом під час розгляду справи обставин.

При цьому. наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання, право кредитора щодо стягнення заявлених сум перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Апеляційний господарський суд відхиляє посилання позивача на відсутність обставин для звільнення або зменшення відповідальності відповідача за неналежне виконання договірних зобов`язань, та посилання відповідача на надмірність заявлених позивачем сум пені та штрафу, які не відповідають засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, оскільки у даному випадку судом першої інстанції реалізовано свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Здійснивши зменшення штрафних санкцій господарьким судом також забезпечено баланс інтересів сторін з урахуванням встановлених обстави справи та не допущено фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду щодо часткового задоволення позову.

Щодо клопотання відповідача про розстрочення сплати штрафних санкцій до 31.12.2024, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Згідно із зазначеною нормою, надання заявникові відстрочки або розстрочки виконання рішення є правом господарського суду, при цьому, закон не обмежує це право точним переліком господарських спорів або обставин, за яких суд має право надання відстрочки, проте визначальним фактором при наданні відстрочки є винятковість цих випадків та їх об`єктивний вплив на виконання судового рішення.

Як вбачається з вищевказаної норми, питання задоволення заяви сторони у справі про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з особливого характеру обставин справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (частини третя, четверта статі 331 ГПК України).

У рішенні ЄСПЛ у справі "Савіцький проти України" від 26.07.2012 зазначено, що суд повторює, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки виконання судового рішення слідує, що лише безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

В даному випадку, як вірно встановив суд першої інстанції, відповідач не навів підстав та не долучив доказів у підтвердження наявності підстав для розстрочення рішення суду, у зв`язку з чим підстави для надання відповідачу відстрочки виконання рішення суду у цій справі - відсутні.

Відповідно до ст.ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційних скаргах, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарги задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційних скарг відповідно до статті 129 ГПК України покладаються судом на апелянтів.

Керуючись ст.ст. 129, 255, 267-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ІНФОРМАЦІЯ_3" та ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2023 у справі №910/4144/23 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційних скарг покласти на ІНФОРМАЦІЯ_15" та ІНФОРМАЦІЯ_2.

Матеріали справи №910/4144/23 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 09.02.2024

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді О.В. Тищенко

Г.А. Кравчук