ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2024 р. Справа№ 910/17520/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання Польчен А.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 05.02.2024

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.11.2023 (повний текст складено 20.11.2023)

у справі №910/17520/23 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

про визнання договору неукладеним,-

В судовому засіданні 05.02.2024 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» про визнання договору неукладеним.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.11.2023 у справі №910/17520/23 відмовлено Акціонерному товариству «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» у відкритті провадження у справі до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» про визнання договору неукладеним.

Ухвала мотивована тим, що АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» звернулося до господарського суду з позовом про визнання договору неукладеним, що не відповідає способам захисту порушених прав, визначених у ст. 20 ГК України та ст. 16 ЦК України; вимоги про визнання договору неукладеним не підлягають розгляду як в порядку господарського судочинства, так і взагалі не підлягають судовому захисту.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, представник позивача 25.11.2023 (документ сформований в системі "Електронний суд") звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апелянт не погоджується з оскаржуваною ухвалою, вважає її є необґрунтованою та незаконною, винесеною з порушенням норм процесуального права, при неповному з`ясуванні всіх обставин справи та при невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- питання стосовно обраного АТ «Oператор ГРМ» способу захисту порушеного права, його ефективності, чи зміні способу захисту права (предмету позову) не просто могли, а й повинні бути вирішені безпосередньо під час підготовчого засідання, і не могли слугувати підставою для відмови у відкритті провадження та повернення позовної заяви;

- суд першої інстанції намагається реально позбавити АТ «Oператор ГРМ» доступу до правосуддя, без будь-якого належного обґрунтування своєї позиції, проявив надмірний формалізм та проігнорував принцип «jura novit curia».

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача заперечує проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, наполягає, що визнання договору як неукладеного (таким, що не відбувся) може мати місце на стадії укладення господарського договору, а не за наслідками виконання його сторонами; вважає, що вимога про визнання договору неукладеним не є способом захисту прав і законних інтересів суб`єктів господарювання, який передбачений положеннями Господарського кодексу України або Цивільного кодексу України, не визначена відповідна вимога як такий спосіб і іншими законами України; підкреслює, що по суті вимога про визнання договору неукладеним є вимогою про встановлення факту, який має юридичне значення; наполягає, що позивач намагається використати приватно-правову конструкцію позову про визнання договору неукладеним не з метою захисту своїх прав та інтересів, а виключно з метою оцінювання доказів, зібраних в інших справах (про стягнення заборгованості з АТ «Вінницягаз»), та з метою створення підстав для звільнення від доказування в таких справах (для встановлення у судовому рішенні у даній справі № 910/17520/23 обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду інших справ), а також з метою затягування розумних строків розгляду інших справ про стягнення заборгованості з АТ «Вінницягаз» за позовами ТОВ «Оператор ГТС України»; звертає увагу, що у позовній заяві від 14.11.2023, направленій через Електронний суд, у справі № 910/17520/23 позивачем не зазначено мети звернення до суду з позовом про визнання договору неукладеним; вважає необхідним відмітити, що на даний час на розгляді Господарського суду міста Києва знаходиться справа № 910/18120/23 за позовом АТ «Вінницягаз» до ТОВ «Оператор ГТС України» про визнання недійсним договору транспортування природного газу від 04.02.2020 № , зміст позовної заяви у справі № 910/18120/23 є ідентичним змісту позовної заяви від 14.11.2023 у справі № 910/17520/23.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.11.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/17520/23.

Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" - адвоката Вітюка Василя Вікторовича на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.11.2023 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/17520/23.

07.12.2023 матеріали справи №910/17520/23 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2023 залишено апеляційну скаргу без руху з підстав неподання належних доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги у встановлених порядку і розмірі.

19.12.2023 (документ сформований в системі "Електронний суд" 18.12.2023) представником апелянта до суду подано квитанцію №576 від 18.12.2023 про сплату судового збору в сумі 2 684 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.12.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.11.2023 у справі №910/17520/23; призначено до розгляду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.11.2023 у справі №910/17520/23 на 29.01.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2024 відкладено розгляд справи №910/17520/23 на 05.02.2024.

Явка представників сторін

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Нормами статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачена можливість повідомлення сторін про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії шляхом направлення повідомлень на адресу електронної пошти та з використанням засобів мобільного зв`язку.

В судове засідання апеляційної інстанції 05.02.2024 представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; 30.01.2024 від представника позивача через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання про відкладення апеляційного розгляду, призначене на 05.02.2024.

В судовому засіданні 05.02.2024 представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представника позивача обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами.

З огляду на викладене, клопотання представника позивача про відкладення апеляційного розгляду, призначене на 05.02.2024, відхилено колегією суддів з підстав його необґрунтованості.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» про визнання договору неукладеним.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що укладений 04.02.2020 між Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» Договір транспортування природного газу № є таким, що не відповідає вимогам закону та має бути визнаний судом неукладеним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.11.2023 у справі №910/17520/23 відмовлено Акціонерному товариству «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» у відкритті провадження у справі до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» про визнання договору неукладеним.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 271 ГПК України).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженої ухвали норм процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Так, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненими цими діяннями наслідкам.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов, за яких суд повноважний розглядати позовну заяву. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у господарському процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує господарське судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням господарського судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на спростування доказів в інших судових справах або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі. Недопустимим з огляду на завдання господарського судочинства є ініціювання окремого позовного провадження з метою створення передумов для визнання певного доказу у майбутньому судовому розгляді належним та допустимим або навпаки. Такі позови не підлягають судовому розгляду.

При цьому, вимога про встановлення певних фактів не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки до повноважень останнього не належить встановлення фактів, що мають юридичне значення. Господарські суди порушують провадження у справах за позовами, в основі яких правова вимога - спір про право, що виникає з матеріальних правовідносин. Відповідний правовий висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №905/1926/16.

За наслідками розгляду справи №905/1926/16 Велика Палата Верховного Суду закрила провадження у цій справі на підставі пункту 1 частини першої статті 231 ГПК України.

Перелік способів захисту прав та інтересів, наведений у ст. 16 Цивільного кодексу України, а також ст. 20 Господарського кодексу України.

Так, відповідно до положень ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Враховуючи зміст вказаних норм, колегія суддів зазначає, що вимога про визнання договору неукладеним не є способом захисту прав і законних інтересів суб`єктів господарювання (не є способом захисту особою свого особистого немайнового або майнового права та інтересу), який передбачений положеннями Господарського кодексу України або Цивільного кодексу України, не визначена відповідна вимога як такий спосіб і іншими законами України.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 13.10.2020 у справі №369/10789/14-ц, суд має розглядати лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, чим спір по суті буде вичерпано, або в їх задоволенні може бути відмовлено. У тому ж разі якщо за змістом заявлених позовних вимог (а не з огляду на обставини справи) задоволення позову є неможливим, немає, як видається, підстав стверджувати про наявність юридичного спору. Суд повинен ухвалювати рішення, яким вичерпувати конфлікт між сторонами, а не давати одній зі сторін за відсутності для цього юридичних підстав сподівання на те, що вона в майбутньому отримає бажане для неї рішення.

За наслідками розгляду спору у справі №369/10789/14-ц Великою Палатою Верховного Суду закрито провадження, зокрема, за вимогою позивача про визнання укладеним договору банківського вкладу на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Отже, за вірними висновками суду першої інстанції, АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» звернулося до господарського суду з позовом про визнання договору неукладеним, що не відповідає способам захисту порушених прав, визначених у ст. 20 ГК України та ст. 16 ЦК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства. Наведена норма права підлягає застосуванню, якщо позов подано внаслідок помилкового уявлення особи про її право на звернення до господарського суду у випадках, коли предмет спору чи суб`єктний склад його учасників не охоплюється юрисдикцією господарських судів, або коли право чи інтерес не підлягають судовому захисту.

Згідно до ч.6 ст.175 Господарського процесуального кодексу України, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Місцевим господарським судом вірно роз`яснено позивачу, що вимоги про визнання договору неукладеним не підлягають розгляду як в порядку господарського судочинства, так і взагалі не підлягають судовому захисту. Натомість, оцінка умов укладеного сторонами договору вимогам законодавства та встановлення обставин щодо узгодження сторонами всіх істотних умов договору має встановлюватися судом виключно в межах відповідного спору про право, зокрема, у можливому позові про стягнення заборгованості за договором.

Апелянтом не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б дійти висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Твердження відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.11.2023 у справі №910/17520/23.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.11.2023 у справі №910/17520/23 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.11.2023 у справі №910/17520/23 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз".

4. Матеріали справи №910/17520/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 13.02.2024.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська