31.01.2024Справа № 910/6518/19
За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Три Ведмеді"
про ухвалення додаткового рішення
Суддя Бондаренко-Легких Г.П.
Секретар судового засідання Конон В. В.
За участі представників сторін:
Від позивача: Петриченко А. С. - адвокат, ордер серії АІ №1537707 від 26.12.2023;
Від відповідача-1: Лузан О. С. (поза приміщенням суду) - адвокат, ордер серії ХВ №001117 від 03.06.2019 (Додаткова угода до Договору від 20.05.2021)
Від відповідача-2: не прибув;
Від третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідачів: не прибув
Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.06.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2020, позов задоволено повністю.

09.02.2021 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду частково задовольнив касаційну скаргу ТОВ "Хладопром" (відповідач-1) та повністю задовольнив касаційну скаргу ТОВ "Фабрика морозива Хладопром" (третя особа), рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2020 у справі №910/6518/19 скасував, справу передав на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

18.02.2021 матеріали справи № 910/6518/19 надійшли до Господарського суду міста Києва.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2021, справу № 910/6518/19 для нового розгляду передано судді Бондаренко - Легких Г.П.

23.02.2021 суд у складі судді Бондаренко - Легких Г. П. прийняв справу до свого провадження, ухвалив розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначив на 30.03.2021, про що постановив відповідну ухвалу, в якій навів мотиви та обґрунтування прийнятих процесуальних рішень.

В судовому засідання 21.12.2023, суд проголосив вступну та резолютивну частину рішення по справі (повний текст рішення складено та підписано 02.02.2024).

До завершення судових дебатів, представники учасників судового прцоесу (позивач, відповідач-1 та третя особа) заявили усні клопотання про намір подати докази понесених судових витрат на професійну правничу допомогу та інших судових витрат, проголошення рішення в строк, встановлений частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

27.12.2023 судом було зареєстрована заяву позивача про відшкодування судових витрат у справі №231226/13621 від 26.12.2023 з відповідними доказами, яка надійшла на офіційну електронну пошту суду.

12.01.2024 суд призначив заяву позивача про ухвалення додаткового рішення до розгляду на 30.01.2024, про що повідомив всіх учасників судового процесу, які були отримані всіма учасниками в системі ЄСІТС.

16.01.2024 до суду від відповідача-1 надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

29.01.2024 до суду від відповідача-1 надійшла заява про залишення заяви позивача про розподіл судових витрат без розгляду, оскільки, така заява була подана з пропуском процесуального строку, визначеного ч. 8 ст. 129 ГПК України.

30.01.2024 до суду від відповідача-1 надійшли: заява про повернення заяви позивача про розподіл судових витрат, в зв`язку з невідповідністю оформлення заяви вимогам ГПК України, а також клопотання про зменшення судових витрат.

У судовому засіданні 30.01.2024 суд на місці ухвалив оголосити перерву в судовому засіданні про ухвалення додаткового рішення до 31.01.2024, оскільки заяви відповідача-1, подані 30.01.2024 року іншими учасниками процесу не отримані навіть в системі ЄСІТС станом на момент розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.

31.01.2024 до суду від позивача надійшло клопотання про залучення доказів надіслання іншим учасникам справи заяви про відшкодування судових витрат №231226/13621 від 26.12.2023 та пояснення щодо строку подання даної заяви через електронну пошту позивача.

У судове засідання 31.01.2024 прибули представники позивача, відповідача-1. Представники відповідача-2 та третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідачів не прибули, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином через систему ЄСІТС.

Суд, розглянувши заяву позивача про відшкодування судових витрат №231226/13621 від 26.12.2023, вирішив задовольнити її частково, виходячи з нижченаведеного та керуючись наступними нормами права.

Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, судом не вирішено питання про судові витрати (ч. 1 ст. 244 ГПК України).

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (ч. 3 ст. 244 ГПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 123 ГПК України).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. (п. 1, 2, 4 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України).

Як зазначалось судом вище, рішенням Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 (повний текст складено 02.02.2024) позовні вимоги задоволені частково та позивачем, а також відповідачем-1 та третьою особою до закінчення судових дебатів зроблені заяви про намір подати докази понесення судових витрат щодо розгляду даної справи.

Втім, відповідну заяву з доказами на підтвердження понесення судових витрат в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України подано лише позивачем (ТОВ «Три ведмеді»), відповідач-1 (ТОВ «Хладопром»), або ж третя особа на стороні відповідачів (ТОВ «ФМ «Хладопром») справи відповідні заяви з доказами на підтвердження понесення витрат щодо розгляду справи, в тому числі і на професійну правничу допомогу, не подавали.

Направляючи справу №910/6518/19 на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 09.02.2021, якою скасував рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2020 зазначив, що за результатами нового розгляду має бути вирішено й питання щодо розподілу судових витрат зі справи (передостанній абзац мотивувальної частини постанови).

Вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду відповідної справи (ч. 1 ст. 316 ГПК України).

Господарський суд міста Києва при новому розгляді справи зазначає про наступні приписи ГПК України:

- якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 14 ст. 129 ГПК України)

- постанова суду касаційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням: б) нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, а у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; в) розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції (пп. б, в ч. 4 ст. 315 ГПК України);

Таким чином, суд приходить до висновку, що при направлені справи на новий розгляд, суд касаційної інстанції в будь-якому разі повинен був здійснити розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, керуючись при цьому підпунктом в) частини 4 статті 315 ГПК України, не залежно від результатів розгляду справи в касаційній інстанції (прийняття постанови, якою залишено рішення попередніх інстанцій без змін, зміна, скасування рішень судів попередніх інстанцій, чи направлення справи на новий розгляд).

Отже, на переконання Господарського суду міста Києва, при новому розгляді справи суд першої інстанції позбавлений права здійснити розподіл судових витрат за результатами перегляду справи у суді касаційної інстанції (постанова ВС у складі касаційного господарського суду від 09.02.2021), проте зобов`язаний здійснити розподіл судових витрат, понесених сторонами спору під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

В такому разі, додаткове рішення у суді першої інстанції з розподілом судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції буде прийнято з порушенням норм процесуального права, а зокрема, суперечитиме приписам пункту в) частини 4 статті 315 ГПК України, де розподіл судових витрат є обов`язковим реквізитом постанови суду касаційної інстанції.

Таким чином, Господарський суд міста Києва, виконуючи вказівки Верховного Суду при новому розгляді справи, здійснюючи розподіл судових витрат враховує витрати ТОВ «Три Ведмеді» про понесення яких останній заявляє у заяві про відшкодування судових витрат №231226/13621 від 26.12.2023 (надійшла до суду 27.12.2023), а також у заяві про понесення витрат №200617/13621 від 18.06.2020, що надійшла до суду 18.06.2020 при попередньому розгляді справи (том 4, а.с. 231-273), до направлення справи на новий розгляд.

У своїх письмових поясненнях, що надійшли до суду 29.01.2024, відповідач-1 (ТОВ «Хладопром») стверджує про наявність підстав для залишення заяви позивача про відшкодування судових витрат №231226/13621 від 26.12.2023 без розгляду, з огляду на пропуск строку визначеного ч. 8 ст. 129 ГПК України.

У письмових поясненнях, що надійшли до суду 30.01.2024, відповідач-1 (ТОВ «Хладопром») стверджує про наявність підстав для повернення заяви позивача про відшкодування судових витрат №231226/13621 від 26.12.2023, оскільки, на думку відповідача-1 позивачем порушено вимоги ч. 1 та ч. 2 ст. 170 ГПК України в частині надсилання іншим учасникам справи заяви про відшкодування судових витрат, а також в частині додержання вимог щодо форми та порядку надсилання відповідної заяви до суду та іншим учасникам справи засобами ЄСІТС.

Суд резюмує, що заява про відшкодування судових витрат була скріплена ЕЦП (КЕП - кваліфікованим електронним підписом) представника позивача та надіслана до суду 26.12.2023 о 22:43, про що були надані докази позивачем в заяві від 31.01.2024 на виконання вимог протокольної ухвали суду від 30.01.2024. Відповідна заява була зареєстрована відповідальними працівниками канцелярії суду 27.12.2023 о 8:59.

Таким чином, суд не вбачає підстав для повернення або залишення заяви позивача про відшкодування судових витрат без розгляду, оскільки, така заява подана 26.12.2023, тобто із дотримання процесуального строку, визначеного ч. 8 ст. 129 ГПК України.

18.10.2023 набрав чинності Закон України N 3200-IX від 29.06.2023 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами". Вказаним законом внесені відповідні зміни до ГПК України.

Відповідно до ч. ч. 1 та 5 ст. 6 ГПК України, у редакції від 18.10.2023, у господарських судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система (ЄСІТС).

Електронний кабінет - це персональний кабінет (веб-сервіс чи інший користувацький інтерфейс) у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за допомогою якого особі, яка пройшла електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації та сервісів Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремих підсистем (модулів), у тому числі можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, а також між учасниками судового процесу. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу.

Реєстрація в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, не позбавляє права на подання документів до суду в паперовій формі.

Особа, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, може подавати процесуальні, інші документи, вчиняти інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, з використанням кваліфікованого електронного підпису або із застосуванням засобів електронної ідентифікації, що мають високий рівень довіри, відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", якщо інше не передбачено цим Кодексом (ч. 8 ст. 6 ГПК України).

Суд погоджується з відповідачем-1 в тій частині, що наразі учасники справи згідно вимог чинного ГПК України мають подавати заяви і клопотання у двох формах: у письмовому вигляді або у електронному вигляді з використанням ЄСІТС (тобто через Електронний суд).

Втім, загальновідомим фактом є непоодинокі збої у роботі ЄСІТС, внаслідок чого користувачі (в тому числі і суд) не завжди можуть отримати доступ до власних електронних кабінетів.

Призначаючи заяву про відшкодування судових витрат №231226/13621 від 26.12.2023 до розгляду суд у пункті 5 резолютивної частини ухвали від 12.01.2024 повідомив учасників справи, що всі письмові пояснення та інші документи по справі сторони можуть бути подані засобами поштового зв`язку або/та через підсистему "Електронний суд", а також у виключних випадках не функціонування вказаних засобів зв`язку - подані на електронну адресу суду із зазначенням номеру справи та прізвища судді у справі та скріплення їх електронним цифровим підписом.

Згідно із частиною четвертою статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.50 і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28.10.98).

При цьому, надмірний формалізм під час відмови у розгляді заяви скаржника, суттєво обмежує його право на звернення до суду, що є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.12.2016 у справі "ТОВ "ФРІДА" проти України").

Як засвідчує позиція ЄСПЛ, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

Важливим елементом справедливого судового розгляду є рівність та змагальність сторін. Принцип рівності сторін вимагає "справедливого балансу між сторонами".

Застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі "Волчлі проти Франції" від 26.07.2007).

У клопотанні про залучення доказів відправки заяви про відшкодування судових витрат, що надійшло до суду 31.01.2024 позивач зазначив, що 26.12.2023 у зв`язку з технічною неможливістю подати заяву про відшкодування судових витрат №231226/13621 від 26.12.2023 через Електронний суд, представник позивача направив таку заяву на електронну пошту суду, а також на електронні пошти учасників справи із використанням електронного цифрового підпису.

Таким чином, суд, з метою не допущення надмірного формалізму, дійшов висновку про відсутність правових підстав, визначених статтею 170 ГПК України для повернення позивачеві заяви про відшкодування судових витрат №231226/13621 від 26.12.2023.

Як вже зазначено судом вище, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. (п. 1, 2, 4 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити, у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

У заяві про відшкодування судових витрат №231226/13621 від 26.12.2023, позивач зазначив, що ним понесено судові витрати, що складаються із:

- витрат, пов`язаних з проведенням експертизи у розмірі 67 608, 00 грн;

- витрат на проведення соціологічного дослідження у розмірі 74 448, 00 грн;

- витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 681 924, 47 грн.

(1) Щодо витрат, пов`язаних з проведенням експертиз у розмірі 67 608, 00 грн.

Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів (ч. 4 ст. 127 ГПК України).

Позивач зазначає, що на його замовлення було здійснено два експертні дослідження:

1) висновок за результатами проведення комісійної експертизи у сфері інтелектуальної власності № 17151/19-53 від 27.09.2019, що був складений на виконання листа № 190530/13621 адвоката Сопільняк В.Ю. від 30.05.2019. На замовлення вказаного дослідження позивачем було понесено витрати у сумі 22 608, 00 грн (рахунок № 2419 від 13.06.2019).

2) висновок № 20-08/19, складений за результатами проведення експертизи об`єктів інтелектуальної власності від 28.08.2019, що був складений на виконання листа адвоката Сопільняк В.Ю. від 03.06.2019. На замовлення вказаного дослідження позивачем було понесено витрати у сумі 30 000, 00 грн (рахунок № 35-06/19 від 06.06.2019).

Також на виконання ухвали Господарського суду м. Києва у справі № 910/6518/19 від 26.09.2019 року позивачем було здійснено оплату проведення судової експертизи (висновок експерта № 1288 за результатами проведення судової експертизи об`єктів інтелектуальної власності за господарською справою № 910/6518/19 від 29.10.2019) у сумі 15 000, 00 грн (рахунок № 57 від 08.10.2019).

Суд констатує, що в матеріалах справи наявний висновок експерта Сопової К. А. № 20-08/19 від 28.08.2019 (том 2, а.с. 258-276), проведний на замовлення представника позивача в рамках даної справи, а також висновок експерта Науково-дослідного інституту інтелектуальної власності Національної академії правових наук України № 1288 від 29.10.2019, що складений на виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 26.09.2019 уданій справі (том 3, а.с. 192-234). В матеріалах справи містяться докази на понесення позивачем судових витрат на проведення двох зазначених експертиз.

Зокрема, до заяви про понесення витрат №200617/13621 від 18.06.2020, що надійшла до суду 18.06.2020 при першому розгляді справи (том 4, а.с. 231-273) долучено рахунок ФОП Сопової К. А. №35-06/19 від 06.06.2019 на суму 30 000, 00 грн, акт здачі приймання-здавання виконаних робіт від 18.09.2019 за висновком експерта № 20-08/19 від 28.08.2019 на суму 30 000, 00 грн, платіжне доручення №103 від 20.06.2019 про оплату за проведення експертизи згідно рахунку №35-06/19 від 06.06.2019 на суму 30 000, 00 грн. Також, до заяви про понесення витрат №200617/13621 від 18.06.2020 додано рахунок Науково-дослідного інституту інтелектуальної власності Національної академії правових наук України №57 від 08.10.2019 на суму 15 000, 00 грн та платіжне доручення №275 від 25.11.2019 про оплату експертизи згідно рахунку №57 від 08.10.2019 на суму 15 000, 00 грн.

При цьому, суд враховує, що при винесені рішення у справі №910/6518/19 від 21.12.2023 суд враховував як висновок № 20-08/19 складений на замовлення позивача за результатами проведення експертизи об`єктів інтелектуальної власності від 28.08.2019 року, так і висновок експерта №1288 за результатами проведення судової експертизи об`єктів інтелектуальної власності від 29.10.2019.

Разом з тим, витрати позивача на проведення експертизи за результатами якої складено висновок на замовлення позивача за результатами проведення комісійної експертизи у сфері інтелектуальної власності № 17151/19-53 від 27.09.2019 року, що був складений на виконання листа № 190530/13621 адвоката Сопільняк В.Ю. від 30.05.2019 року є непідтвердженими. Як стверджує позивач, на замовлення вказаного дослідження було понесено витрати у сумі 22 608, 00 грн (рахунок № 2419 від 13.06.2019 року).

Так, у заяві про понесення витрат №200617/13621 від 18.06.2020 позивач також заявляв про понесення таких витрат у розмірі 22 608, 00 грн на замовлення експертного дослідження у Київському науково-дослідному інституті судових експертиз (КНДІСЕ) згідно рахунку №2419 від 13.06.2019 року. До заяви про понесення витрат №200617/13621 від 18.06.2020 було долучено рахунок КНДІСЕ №2419 від 13.06.2019 року на оплату експертизи №17151/19-53 у розмірі 22 608, 00 грн та платіжне доручення №204 від 26.09.2019 на оплату експертизи згідно рахунку №2419 від 13.06.2019 на суму 22 608, 00 грн.

Втім, в матеріалах справи відсутній висновок КНДІСЕ за результатами проведення комісійної експертизи у сфері інтелектуальної власності №17151/19-53 від 27.09.2019, а відтак суд позбавлений можливості встановити, що витрати позивача у розмірі 22 608, 00 грн були понесені саме у зв`язку із залученням позивачем експертів у межах справи №910/6518/19.

В матеріалах справи міститься лише висновок судових експертів І. В. Стародубова та Н. В. Бегуш Відокремленого структурного підрозділу ДП «Інформаційні судові системи» «Центр судової експертизи та експертних досліджень» №011-СІВ/19 від 21.06.2019 (том 2, а.с. 62-79), що дійсно складений на виконання листа № 190530/13621 адвоката Сопільняк В.Ю. від 30.05.2019 року.

Саме цей висновок експертів було долучено в матеріали справи №910/6518/19 та був врахований судом при винесенні рішення у справі №910/6518/19 від 21.12.2023. Проте, матеріали справи не містять доказів понесення позивачем судових витрат саме у зв`язку зі складенням висновку №011-СІВ/19 від 21.06.2019, а саме відповідних рахунків та оплати по ним на проведення саме зазначеної та долученої до матеріалів справи експертизи.

Таким чином, суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт понесення ним витрат на проведення експертизи №17151/19-53 від 27.09.2019 у розмірі 22 608, 00 грн.

Решта витрат на проведення експертиз, які містяться в матеріалах справи та були враховані судом при винесення рішення, у розмірі 45 000, 00 грн є підтвердженими.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд також при розподілі судових витрат враховує, що спір у справі має немайновий характер, більше того предметом позову є вимоги про припинення дії свідоцтва України на знак для товарів і послуг щодо товарів 30 класу МКТП «морозиво», які суд задовольнив частково, а саме в частині товару «морозиво» (а саме «вершкове морозиво в шоколадній глазурі або ароматизованому покритті»), що утруднює визначення пропорційності задоволених позовних вимог.

Відтак, суд при розподілі таких судових витрат враховує, що висновок експерта №011-СІВ/19 від 21.06.2019 та висновок №1288 за результатами проведення судової експертизи об`єктів інтелектуальної власності від 29.10.2019 покладені судом в основу прийнятого рішення.

Крім того, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (ч. 5 ст. 129 ГПК України).

За таких обставин, суд, враховуючи критерії розподілу судових витрат визначені ч. 5 ст. 129 ГПК України, а зокрема, поведінку представника відповідача-1 під час нового розгляду справи, зокрема, затягування розгляду справи в тому числі шляхом неодноразового подання заяв про відвід судді, вважає за можливе покласти на відповідача-1 (як особу, що є власником спірного свідоцтва до якого пред`явлено позов) витрати на проведення експертизи у повному розмірі, що становить 45 000, 00 грн.

(2) Щодо витрат на проведення соціологічного дослідження у розмірі 74 448, 00 грн;

Розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів (ч. 2 ст. 128 ГПК України).

Позивач зазначає, що він здійснив замовлення соціологічного опитування в результаті чого був складений Звіт за результатами соціологічного дослідження: «Визначення особливостей сприйняття зовнішнього оформлення пакування морозива «КАШТАН».

Дійсно, вказаний звіт було долучено в матеріали справи (том 2, а.с. 244-257).

Позивач стверджує, що на замовлення вказаного соціологічного дослідження позивачем було понесено витрати у сумі 74 448, 00 грн (договір про виконання робіт від 09.08.2019).

До заяви про понесення витрат №200617/13621 від 18.06.2020 (том 4, а.с. 231-273) долучено договір №3 про виконання робіт від 09.08.2019, акт №1 здачі-приймання роботи від 23.08.2019 на суму 74 448, 00 грн та платіжне доручення №175 від 27.08.2019 на суму 74 448, 00 грн.

Звіт за результатами соціологічного дослідження: "Визначення особливостей сприйняття зовнішнього оформлення пакування морозива "КАШТАН", відповідно до якого, абсолютна більшість споживачів вказала на декількох виробників морозива "КАШТАН", які їм відомі, враховано судом при винесені рішення у справі №910/6518/19 від 21.12.2023.

Проте вище зазначений звіт було оцінено судом як письмовий доказ, а отже витрати, що понесені стороною у зв`язку з його виготовленням не входять до судових витрат, перелік яких наведено у ч. 3 ст. 123 ГПК України.

Отже, суд відмовляє в покладенні таких витрат на іншу сторону спору.

(3) Щодо витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 681 924, 47 грн.

У заяві про відшкодування судових витрат №231226/13621 від 26.12.2023 позивач зазначив, що додатково до витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 580 715, 16 грн, вказаних у заяві про понесення витрат №200617/13621 від 18.06.2020 (том 4, а.с. 231-273), позивачем при новому розгляді справи понесено додаткові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 101 209, 31 грн.

Разом з тим, суд зазначає, що до заяви про понесення витрат №200617/13621 від 18.06.2020 додано докази на понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 548 151, 49 грн, а не 580 715, 16 грн як зазначає позивач, а саме:

- рахунок №U95208 від 29.03.2019 на суму 114 605, 53 грн з детальною інформацією щодо рахунку, меморіальний ордер №100046935 від 23.05.2019 на суму 114 605, 43 грн;

- рахунок №U95212 від 31.05.2019 на суму 45 483, 44 грн з детальною інформацією щодо рахунку, меморіальний ордер №100047848 від 18.06.2019 на суму 45 483, 44 грн;

- рахунок №U95215 від 30.06.2019 на суму 102 644, 56 грн з детальною інформацією щодо рахунку, меморіальний ордер №100049401 від 17.07.2019 на суму 102 644, 56 грн;

- рахунок №U95221 від 31.07.2019 на суму 68 026, 13 грн з детальною інформацією щодо рахунку, меморіальний ордер №100051294 від 22.08.2019 на суму 68 026, 13 грн;

- рахунок №U95223 від 31.08.2019 на суму 143 496, 54 грн з детальною інформацією щодо рахунку, меморіальний ордер №100052687 від 19.09.2019 на суму 143 496, 54 грн;

- рахунок №U95227 від 30.09.2019 на суму 51 099, 95 грн з детальною інформацією щодо рахунку, меморіальний ордер № від 25.10.2019 на суму 51 099, 95 грн;

- рахунок №U95228 від 31.10.2019 на суму 15 779, 42 грн з детальною інформацією щодо рахунку, меморіальний ордер № від 26.11.2019 на суму 15 779, 42 грн;

- рахунок №U95236 від 27.12.2019 на суму 7 015, 92 грн з детальною інформацією щодо рахунку, меморіальний ордер № від 11.01.2020 на суму 7 015, 92 грн;

Матеріали справи також містять Договір про надання правової допомоги від 20.02.2019, що укладений між позивачем та АО «Дубинський і Ошарова» (том 1, а.с. 179-183), згідно п. 6.2. якого клієнт здійснює оплату банківським переказом на розрахунковий рахунок виконавця протягом 3 (трьох) банківський днів після отримання рахунку.

До заяви про відшкодування судових витрат №231226/13621 від 26.12.2023 позивач надав також Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 101 209, 31 грн, а саме:

- Акт №U35202 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 03.07.2023 на суму 25 880, 08 грн з ПДВ;

- Акт №U35206 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 03.07.2023 на суму 25 433, 04 грн з ПДВ;

- Акт №U35208 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 03.07.2023 на суму 24 787, 98 грн з ПДВ;

- Акт №U35212 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 26.07.2023 на суму 25 108, 21 грн з ПДВ;

Суд зазначає, що з наданих суду Актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) вбачається, що такі Акти виставлялись та підписувались замовником (позивачем) згідно рахунків № U35202 від 31.03.2023, №U35206 від 30.04.2023, №U35208 від 31.05.2023, №U35212 від 30.06.2023. Отже, суд прийшов до висновку, що такі рахунки з більшою вірогідністю були отримані замовником у день підписання актів, а саме 03.07.2023 та 26.07.2023, а відтак з огляду на п. 6.2. Договору, витрати позивача на професійну правничу допомогу не є такими, що мають бути сплачені в майбутньому (до прикладу після набрання рішенням законної сили), а строк оплати таких адвокатських послуг настав ще в липні 2023. Отже, на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 101 209, 31 грн позивач, в тому числі, повинен був надати платіжні доручення, виписки по особовому рахунку, меморіальні ордери тощо, що підтверджують фактичне понесення (сплату) витрат на відповідну правничу допомогу відповідно до умов укладеного договору про надання правничої допомоги.

Проте позивач, разом із заявою про відшкодування судових витрат №231226/13621 від 26.12.2023 не надав суду відповідних платіжних доручень, меморіальних ордерів тощо про оплату правничої допомоги, які відповідно до умов договору мали вже бути оплачені, і відповідні докази мали бути подані до суду.

Таким чином, суд дійшов висновку, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджено витрати позивача на професійну правничу допомогу лише у розмірі 548 151, 49 грн.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд враховуючи клопотання відповідача-1 про зменшення судових витрат, що надійшло до суду 30.01.2024, зазначає, що з наданих позивачем доказів не можливо встановити скільки часу витратили адвокати позивача на надання тої чи іншої правничої допомоги.

Відтак, суд з урахуванням критеріїв співмірності витрат на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про можливість стягнення з відповідача-1 (як особи, що є власником спірного свідоцтва до якого пред`явлено позов) витрат на професійну правничу допомогу позивача у розмірі, що становить 62 % від підтверджених (548 151, 49 грн), а саме 340 962, 24 грн.

Водночас, твердження відповідача-1, що викладені у клопотанні про зменшення судових витрат, що надійшло до суду 30.01.2024 щодо відмови позивачеві в частині стягнення судових витрат за 2019 рік за відсутності підстав для розгляду відповідної заяви позивача судом, який не ухвалював рішення від 18.06.2020, судом не приймаються.

Зокрема, суд вже зазначав, що виконуючи вказівки Верховного Суду, що викладені в постанові ВС КГС від 09.02.2021, які є обов`язковими при новому розгляді справи, суд здійснює розподіл судових витрат, про які відповідна сторона заявила.

Керуючись статтями 74, 76-80, 124, 126, 129, 236-238, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Три ведмеді» №231226/13621 від 26.12.2023 про відшкодування судових витрат - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хладопром" (61099, м. Харків, вул. Хабарова, буд. 1; ідентифікаційний код: 01548734) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Три Ведмеді" (02095, м. Київ, вул. Зрошувальна, буд. 7; ідентифікаційний код: 31450478) 45 000 (сорок п`ять тисяч) грн 00 коп. - витрат на проведення експертизи та 340 962 (триста сорок тисяч дев`ятсот шістдесят дві) грн 24 коп. - витрат на професійну правничу допомогу.

3. Решту судових витрат Товариства з обмеженою відповідальністю "Три Ведмеді" покласти на останнього.

4. Видати наказ після набрання додатковим рішення законної сили.

Повний текст додаткового рішення складено 07.02.2024.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного додаткового судового рішення.

Суддя Г.П. Бондаренко-Легких