Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.02.2024 м. Івано-ФранківськСправа № 909/1061/23

Господарський суд Івано-Франківської області у складі: судді Фанди О.М., секретаря судового засідання Поліводи С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатнафтохім",

про стягнення заборгованості в сумі 6 935 577,23 грн, з них: 6 503 874,00 грн - основний борг, 383 532,57 грн - пеня, 30 827,00 грн - 3% річних, 17 343,66 грн - інфляційні втрати

за участю:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: Марчак Мирослав Петрович

установив: Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області (далі позивач) звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатнафтохім" (далі відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 4 553 840,43 грн, з них: 4 335 916,00 грн - основний борг, 200 996,43 грн - пеня, 16 928,00 грн - 3% річних.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору №А про організацію та забезпечення охорони від пожеж виробничих об`єктів ТОВ "Карпатнафтохім" від 01.01.2023 в частині здійснення оплати за наданні послуги по охороні від пожеж об`єктів відповідача по справі по договору, внаслідок чого виникла заборгованість на суму 4 335 916,00 грн. За прострочення виконання зобов`язання позивач здійснив нарахування у відповідності до норм закону пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Ухвалою від 24.11.2023 Господарський суд Івано-Франківської області постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначити на 19.12.2023.

05.12.2023 на адресу суду від відповідача надійшло клопотання (вх.№13661/23 від 95.12.2023) відповідно до якого відповідач фактично не заперечує щодо наявності у нього основної заборгованості по договору та зазначає про неможливість здійснення її оплати через відсутності у нього обігових коштів внаслідок зупинення виробничих потужностей причиною якого стала введення воєнного стану на всій території України. В поданому клопотанні відповідач також клопоче про зменшення розміру пені та 3% річних на 100%, мотивуючи тим, що відповідач по справі віднесений до переліку об`єктів критичної інфраструктури за типами основної послуги - централізоване водопостачання, централізоване водовідведення.

В судовому засіданні 19.12.2023 суд постановив протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засіданні на 08.01.2023, про що ухвалою суду від 19.12.2023 повідомив сторін по справі.

22.12.2023 на адресу Господарського суду Івано-Франківської області надійшла від позивача заперечення на клопотання відповідача про зменшення розміру пені та річних (вх.№18457/23 від 22.12.2023) та заява про збільшення позовних вимог (вх.№14154/23 від 22.12.2023) відповідно до якої останній збільшив розмір стягнення пені та 3% річних та просив також стягнути інфляційні втрати за прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до поданої заяви позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 6 935 577,23 грн, з них: 6 503 874,00 грн - основний борг, 383 532,57 грн - пеня, 30 827,00 грн - 3% річних, 17 343,66 грн - інфляційні втрати. У запереченні щодо зменшення пені та річних позивач заперечує щодо зменшення їх розмірів, мотивуючи тим, що зменшення розміру пені є правом суду та при вирішенні питання щодо його зменшення береться до уваги інтереси обох сторін. Щодо зменшення розміру 3% річних, вказує що вони є не є штрафними санкціями.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання.

В спірному випадку заява про збільшення позовних вимог подана у строки встановлені ст. 46 ГПК України, а отже прийнята до розгляду.

Таким чином предметом розгляду справи є стягнення заборгованість в розмірі 6 935 577,23 грн, з них: 6 503 874,00 грн - основний борг, 383 532,57 грн - пеня, 30 827,00 грн - 3% річних, 17 343,66 грн - інфляційні втрати.

В судовому засіданні 08.01.2024 суд постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого судового засідання та призначення розгляд справи по суті на 05.02.2024. Про дату судового розгляду справі по суті суд повідомив сторін ухвалою-повідомленням від 08.01.2024.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві, запереченні на клопотання відповідача про зменшення пені та річних та заяві про збільшення позовних вимог і просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив з підстав викладених у клопотанні про заперечення позову (вх. № 13661/23 від 05.12.2023) та просив суд в позові відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, давши оцінку доказам у відповідності до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

01.01.2023 між товариством з обмеженою відповідальністю "Карпатнафтохім" (по договору - товариство/по справі - відповідач) та Головним управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області (по договору - Управління/по справі - позивач) укладено Договір №А про організацію та забезпечення охорони від пожеж виробничих об`єктів ТОВ "Карпатнафтохім" (далі - Договір).

Вказаний договір підписаний сторонами, підписи яких скріплені печатками.

Відповідно до п. 1.1. Договору сторонами встановлено, що договір визначає правовідносини між сторонами щодо організації та функціонування підрозділу Державної пожежної охорони Управління для здійснення охорони від пожеж виробничих об`єктів товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатнафтохім".

Пунктом 2.1. розділу 2 Договору встановлено, що відповідно до п.7 ч.2 ст.17 Кодексу цивільного захисту України, постанови Кабінету Міністрів України від 27.11.2013 №874 "Про затвердження критеріїв утворення державних пожежно-рятувальних підрозділів (частин) Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту в адміністративно-рятувальних одиницях та переліку суб`єктів господарювання, де утворюються такі підрозділи (частини)", предметом Договору є взаємовідносини сторін щодо організації та функціонування підрозділу Державної пожежної охорони Управління (далі - Підрозділ) для здійснення охорони від пожеж виробничих об`єктів ТОВ "Карпатнафтохім". Код послуг, відповідно до Державного класифікатора товарів та послуг ДК 016:2010-84.25.

Згідно п.2.2. Договору сторони погодили, що в порядку та на умовах, визначених Договором товариство доручає, а управління зобов`язується організувати функціонування Підрозділу в складі однієї Державної пожежно-рятувальної частини загальною чисельністю 87 штатних одиниць згідно зі штатним розписом (Додаток 1 до Договору) та цілодобовим чергуванням оперативних розрахунків, визначених згідно з Додатку 4 до Статутут дій органів управління та підрозділу Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту під час гасіння пожеж, затвердженого наказом МВС України від 26.04.2018 №340 зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 10.07.2018 за №802/32254 з виїзною пожежною технікою (Додаток 2 до Договору) з місцем постійної дислокації - пожежне депо корпус 464, що знаходиться за адресою: 77306, Івано-Франківська область, м. Калуш, вул. Промислова,4.

Відповідно до п.2.3. Договору підрозділ протягом строку дії договору організовує та здійснює на об`єктах товариства гасіння пожеж, рятування людей, надає допомогу в ліквідації наслідків аварій, катастроф та стихійного лиха.

Згідно п.п.3.3.1 п.3.1. розділу 3 вказаного Договору Управління зобов`язується організовувати , здійснювати та забезпечувати функціонування згідно вимогами нормативних документів МВС України , ДСНС України внутрішню караульну службу Підрозділу та погодження і контроль за проведенням вогневих робіт на об`єктах товариства, добір його особового складу, службову і професійну підготовку. Забезпечувати функціонування Підрозділу у режимі пожежно-оперативної готовності до виконаня дій за призначенням, погоджувати заходи по безпечній підготовці та проведенню вогневих робіт та здійснення контролю за їх фактичним виконанням на об`єктах товариства.

Підпунктом 3.2.1. пункту 3.2. розділу 3 Договору встановлено, що Управління має право отримувати від відповідача кошти на заробітну плату, грошове забезпечення та забезпечення речовим майном особового складу і працівників Підрозділу в строки встановлені розділом 4 Договору і у розмірах передбачених Додатком № 3 до Договору.

Відповідно до підпункту 3.3.1. пункту 3.3. розділу 3 Договору відповідач зобов`язався щомісяця перераховувати на розрахунковий рахунок Управління відкритий в Державній казначейській службі України, кошти на утримання Підрозділу згідно Акту щодо забезпечення функціонування підрозділу Державної пожежної охорони на об`єктах ТОВ "Карпатнафтохім".

Пунктами 4.1, 4.2 розділу 4 Договору встановлено, що загальна сума Договору складає 26 015 496, 00 грн. з ПДВ та встановлюється Сторонами у Кошторисі (додаток № 3 до Договору), розробленого Управлінням, згідно з діючими нормативно-правовими актами, які визначають умови оплати праці, грошового забезпечення та забезпечення речовим майном, спецодягом особового складу та працівників Підрозділу, витрати на відрядження особового складу та працівників Підрозділу.

01.05.2023 між сторонами по справі укладено додаткову угоду №1 до Договору №А про організацію та забезпечення охорони від пожеж виробничих об`єктів ТОВ "Карпатнафтохім" від 01.01.2023.

Пунктом 4.3. розділу 4 Договору (з урахуванням редакції Додаткової угоди №1 від 01.05.2023) передбачено, що управління, не пізніше 10 числа поточного місяця, складає і передає відповідачу підписаний та засвідчений печаткою зі сторони Управління Акт щодо забезпечення функціонування підрозділу Державної пожежної охорони на об`єктах ТОВ "Карпатнафтохім", далі - Акт (зразок Акту наведений в додатку №4 до Договору), зазначивши в ньому кошти в розмірі 2 167 938,00 грн.

Пунктом 4.4. розділу 4 Договору визначено, що відповідач протягом 3 робочих днів від дати отримання від Управління, зобов`язане підписати Акт і один примірник передати Управлінню, а у разі непогодження з даними, що наведені у Акті (порушення умов Договору), додатково до Акту подати Управлінню свої обгрунтовані заперечення (зауваження), викладені в письмовій формі, а Управління в свою чергу, в межах компетенції зобов`язується усунути дані зауваження, про що повідомити Товариство в найкоротший термін.

Згідно пункту 4.5. розділу 4 Договору вказану в Акті суму коштів Товариство перераховує на розрахунковий рахунок Управління відкритий в Державній казначейській службі України зазначений в розділі 11 даного Договору до 15 числа поточного місяця.

Пунктом 8.1 розділу 8 Договору передбачено, що Договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2023, а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

На виконання умов Договору Головним управлінням за період з 01 вересня 2023 по 31.111.2023 здійснювалась організація та забезпечення від пожеж виробничих об`єктів ТОВ "Карпатнафтохім" на загальну суму 6 503 874,00 грн, з них:

- з 01.09.2023 по 30.09.2023 на суму 2 167 958,00 грн, що підтверджується Актом №64 від 12.09.2023 про організацію та забезпечення охорони від пожеж виробничих об`єктів ТОВ "Карпатнафтохім" (копію акту долучено до матеріалів справи);

- з 01.10.2023 по 31.10.2023 на суму 2 167 958,00 грн, що підтверджується Актом №72 від 16.10.2023 про організацію та забезпечення охорони від пожеж виробничих об`єктів ТОВ "Карпатнафтохім" (копію акту долучено до матеріалів справи);

- з 01.11.2023 по 30.11.2023 на суму 2 167 958,00 грн, що підтверджується Актом №80 від 16.11.2023 про організацію та забезпечення охорони від пожеж виробничих об`єктів ТОВ "Карпатнафтохім" (копію акту долучено до матеріалів справи).

Однак, відповідач в порушення умов договору не виконав у визначений договором та погоджений сторонами строк взяте на себе зобов`язання щодо перерахунку коштів на утримання підрозділу (забезпечення функціонування підрозділу Державної пожежної охорони на об`єктах Товариства у режимі постійної готовності до виконання дій за призначенням) згідно вищезазначених Актів, внаслідок чого на підставі умов договору та ст.625 Цивільного кодексу України позивачем за прострочку виконання зобов`язань по спірним актах нараховано пеню, 3% річних та інфляційні втрати (копії розрахунків містяться в матеріалах справи (а.с. 89-92)), зокрема:

1) по Акту №64 від 12.09.2023 за період з 18.09.2023 по 18.12.2023 нараховано:

- пеню в сумі 191 493,06 грн ;

- 3% річних на суму 16 215,00 грн;

- інфляційні- 17 343,66 грн.

2) по Акту №72 від 16.10.2023 за період з 23.10.2023 по 18.12.2023 нараховано:

- пеню в сумі 108 338,51 грн ;

- 3% річних на суму 9 979,00 грн;

3) по акту №80 від 16.11.2023 нараховано:

- пеню в сумі 83 701,00 грн;

- 3% річних на суму 4 633,00 грн.

Загальний розмір нарахованої пені складає 383 532,57 грн, 3% річних - 30 827,00 грн, інфляційні втрати на суму 17 343,66 грн.

Станом на момент проголошення рішення відповідач зазначену заборгованість не оплатив.

За наведеного, суд виходить з наступного.

Приписами ст. 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в абзаці 4 ст. 174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке ж положення містить і ч. 1 ст. 173 ГК України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як визначено в ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір №А від 01.01.2023 укладений у письмовій формі, підписаний сторонами та скріплений їх печатками, що відповідає приписам статей 207, 208 ЦК України, сторонами погоджено всі умови договору та досягнуто згоди щодо виконання умов останніх, отже дотримання положень такого договору є обов`язковим для сторін.

Відповідно до ст. 525, 526, 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктом 2 ст. 614 ЦК України встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідач доказів належного виконання своїх зобов`язань не надав, доводи позивача не спростував.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідач не здійснив оплату за наданні послуги по охороні від пожеж об`єктів відповідача по справі по договору у встановлені строки за період з вересня по листопад 2023 року, внаслідок чого виникла заборгованість (основна заборгованість) на суму 6 503 874,00 грн.

За наведеного вказана сума заборгованості є обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

У відповідності до положень ч.2 ст. 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

В силу ст.229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Санкції за прострочку виконання грошових зобов`язань передбачені статтями 217, 230, 231 ГК України.

При цьому, ч.1 ст. 229 ГК України встановлює виняток із загального правила статей 218 ГК України та 614 ЦК України, які закріплюють принцип вини як підставу відповідальності боржника. За невиконання грошового зобов`язання боржник відповідає, хоч би його виконання стало неможливим не тільки в результаті його винних дій чи бездіяльності, а і внаслідок дії непереборної сили або простого випадку. Тобто, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошового зобов`язання за будь-яких обставин.

Відповідно до ч. 4 ст.231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Приписами п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Так, пунктом 5.1. Договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання обов`язків, передбачених цим Договором, Сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України, якщо інше не зазначено у відповідних додаткових угодах до цього Договору.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

У пункті 5.5. вказаного Договору сторони визначили, що за несвоєчасне виконання вимог п. 4.5 Договору Товариство зобов`язане сплатити Управлінню пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБ України, від суми не сплачених коштів, за кожен день прострочення.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені також приписами статті 625 ЦК України. Згідно зазначеної статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

В даному випадку відповідачем допущено порушення грошового зобов`язання перед позивачем щодо оплати вартості наданих позивачем послуг.

За вказані порушення позивач здійснив нарахування відповідачу пені, що складає 383 532,57 грн, 3% річних - в сумі 30 827,00 грн та інфляційні втрати на суму 17 343,66 грн.

Судом перевірено правильність нарахування позивачем пені, інфляційні втрати та 3% річних та встановлено, що розрахунки позивача є арифметично вірними.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача як боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, пені, інфляційних втрат та три проценти річних від простроченої суми, є обґрунтованими.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені та 3% річних, суд виходить з того, що відповідно до статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання за положенням частини першої статті 550 ЦК України.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, який підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 27.01.2020 у справі №916/469/19.

Приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним із завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.

У клопотанні (вх.№13661/23 від 05.12.2023) відповідач просив зменшити розмір пені та 3% річних на 100%.

Суд констатує, що зменшення розміру пені та 3% річних на 100% фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін. Також суд приймає ло уваги, що відповідач хоч і відноситься до підприємств критичної інфраструктури, однак є підприємством недержавної форми власності та здійснює господарську діяльність з метою отримання прибутку.

В силу ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі статтею 3 Цивільного кодексу України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.

Укладаючи договір, сторони погодили усі його істотні умови, в тому числі, вартість послуг, строк їх оплати, штрафні санкції. Тобто відповідач, прийнявши на себе зобов`язання за договором, погодився із передбаченою ним відповідальністю за прострочення взятих на себе зобов`язань, а також усвідомлював визначені договором строки оплати наданих позивачем послуг.

Окремо суд зауважує, що ризик несприятливих наслідків ведення господарської діяльності боржника не може бути перекладений на іншу сторону, яка належним чином виконала свої зобов`язання.

В контексті висновків Верховного Суду, суд враховує, що відповідач здійснюючи підприємницьку діяльність, в повній мірі був обізнаний про можливі ризики такої діяльності, а також бере до уваги той факт, що використання результатів позивачем в даному випадку не становила комерційного інтересу, а спрямовувалася на виконання покладених на нього повноважень.

Наведені сторонами факти про складний фінансовий стан, вплив обставин, зумовлених запровадженням воєнного стану на території України суд взяв до уваги (щодо обох сторін). Також судом взято до уваги, що укладення спірного договору відбулося на час запровадження воєнного стану на території України, точніше його тривання близько року і на час укладення спірного договору уже існувала підстави, на які відповідач посилається на неможливість виконання належним чином спірного договору. Однак, в супереч вказаним обставинам відповідач уклав спірний договір та свідомо взяв відповідальність за його виконання. Крім того, відповідач систематично не здійснював оплату за надані послуги впродовж дії договору.

За таких обставин, клопотання відповідача про зменшення розміру пені та 3% річних на 100% не підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 74 ГК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому, відповідно до ст.73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст.77 ГПК допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК України).

Позивачем доведено факт прострочення відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань, розрахунок позовних вимог є арифметично вірним. Доводи позивача відповідачем не спростовано.

З аналізу наведеного вище, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

З урахуванням приписів ст. 129 ГПК України та результату вирішення спору (позов задоволено) судові витрати по справі слід відшкодувати позивачу за рахунок відповідача.

Керуючись ст.124 Конституції України, ст.ст.86, 129, 236-238, 240-241 Господарсько процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

позов Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатнафтохім" про стягнення заборгованості в сумі 6 935 577,23 грн, з них: 6 503 874,00 грн - основний борг, 383 532,57 грн - пеня, 30 827,00 грн - 3% річних, 17 343,66 грн - інфляційні втрати - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатнафтохім" (вул. Промислова,4, м. Калуш, Івано-Франківська область, 77306, код 33129683) на користь Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області (вул. Франка,6, м. Івано-Франківськ, 76018, код 38555228) - 6 935 577,23 грн (шість мільйонів дев`ятсот тридцять п`ять тисяч п`ятсот сімдесят сім гривень двадцять три копійки) заборгованості, з них: 6 503 874,00 грн (шість мільйонів п`ятсот три тисячі вісімсот сімдесят чотири гривні) - основний борг, 383 532,57 грн (триста вісімдесят три тисячі п`ятсот тридцять дві гривні п`ятдесят сім копійки) - пеня, 30 827,00 грн (тридцять тисяч вісімсот двадцять сім гривень) - 3% річних, 17 343,66 грн (сімнадцять тисяч триста сорок три гривні шістдесят шість копійки) - інфляційні втрати та 104 034,00 грн (сто чотири тисячі тридцять чотири гривні) - судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Західного апеляційного Господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 08.02.2024

Суддя О. М. Фанда