У Х В А Л А

про зупинення провадження у справі

06 лютого 2024 року м. Чернігів справа № 927/17/24

Господарський суд Чернігівської області у складі судді А.С. Сидоренка, розглянувши матеріали позовної заяви за позовом в.о. керівника Новгород-Сіверської окружної прокуратури (16000, м. Новгород-Сіверський Чернігівської області, вул. Замкова, 9-а; код 02910114 ()) в інтересах держави в особі Чернігівської обласної державної адміністрації (Чернігівської обласної військової адміністрації) (код 00022674) 14000, м. Чернігів, вул. Шевченка, 7 () Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації (код 02231672) 14000, м. Чернігів, вул. Коцюбинського, 70 ()
до Семенівської міської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області (код 04062009) 15400, м. Семенівка Новгород-Сіверського району Чернігівської області, вул. Червона Площа, 6 ()
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області (код 39764881) 14000, м. Чернігів, вул. П`ятницька, 11-а ()
про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою

за участі представників учасників справи:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

від третіх осіб: Шелест С.Ю. - предст. Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області (в порядку самопредставництва)

В підготовчому засіданні прийняв участь прокурор Чернігівської обласної прокуратури Лепська Н.П. (посв. від 01.03.2023 № 073884)

В підготовчому засіданні 06.02.2024, на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

ВСТАНОВИВ:

02 січня 2024 року до Господарського суду Чернігівської області надійшла позовна заява в.о. керівника Новгород-Сіверської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Чернігівської обласної державної адміністрації (Чернігівської обласної військової адміністрації) до Семенівської міської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, якою прокурор просить усунути перешкоди власнику - державі в особі Чернігівської обласної державної адміністрації (Чернігівської обласної військової адміністрації) у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 15,7289 га кадастровий номер :09:001:2716 шляхом:

скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :09:001:2716 площею 15,7289 га за територіальною громадою в особі Семенівської міської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області (код 04062009) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 247),

скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :09:001:2716 площею 15,7289 га,

зобов`язання Семенівської міської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області (код 04062009) повернути земельну ділянку площею 15,7289 га кадастровий номер :09:001:2716 державі в особі Чернігівської обласної державної адміністрації (Чернігівської обласної військової адміністрації) (код 00022674).

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 08.01.2024 постановлено:

прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі;

здійснювати розгляд позовної заяви за правилами загального позовного провадження;

залучити Департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача;

залучити Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача;

призначити розгляд позовної заяви в підготовчому засіданні на 06 лютого 2024 року;

встановити процесуальний строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали;

встановити процесуальний строк для подання третіми особами письмових пояснень щодо позову - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали;

викликати для участі в судовому засіданні представника Чернігівської обласної державної адміністрації (Чернігівської обласної військової адміністрації) в якості позивача. Повідомити позивача, що у разі його неявки в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійде заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору;

викликати для участі в судовому засіданні представника Семенівської міської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області в якості відповідача. Повідомити відповідача, що його неявка не перешкоджає проведенню судового засідання та розгляду справи;

викликати для участі в судовому засіданні представника Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача. Повідомити третю особу, що її неявка не перешкоджає проведенню судового засідання та розгляду позовної заяви.

Ухвала суду від 08.01.2024 була направлена сторонам та третій особі (Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації) до їх електронних кабінетів в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» та згідно довідок про доставку електронного листа, роздрукованих з комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», доставлена до електронних кабінетів 08.01.2024 14:04.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є, зокрема день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Враховуючи вищенаведені положення ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 08.01.2024 є такою, що отримана сторонами та третьою особою 08.01.2024.

Процесуальним правом на участь в призначеному на 06.02.2024 підготовчому засіданні сторони та третя особа (Департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації) не скористались.

У встановлений судом процесуальним строк письмові пояснення щодо позову Департаментом культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації до Господарського суду Чернігівської області подані не були.

01.02.2024 через систему «Електронний суд» до Господарського суду Чернігівської області позивачем подано відповідь від 01.02.2024 на відзив, яка, серед іншого, містить клопотання останнього про розгляд справи за відсутності його повноважного представника.

Як вбачається з матеріалів справи і як було вказано вище, предметом даного спору є вимога про усунення перешкоди власнику - державі в особі Чернігівської обласної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 15,7289 га кадастровий номер :09:001:2716.

В обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор зазначає, що спірна земельна ділянка є землею історико-культурного призначення, на якій розташовані пам`ятки археологічної спадщини, а тому не може вибувати з державної власності та передаватись у комунальну або іншу форму власності.

На думку прокурора, Головному управлінню Держгеокадастру у Чернігівській області з розробленої документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населеного пункту) на території Семенівського району Чернігівської області було достовірно відомо, що серед проінвентаризованих земельних ділянок наявна земельна ділянка № 4, розташована на території Тимоновицької сільської ради - охоронна зона навколо об`єкта культурної спадщини, площею 15,7289 га (якій присвоєно кадастровий номер :09:001:2716), на якій знаходиться пам`ятка археології місцевого значення - поселення в ур. Городок (посад Городища) 1 тис. до н.е., XI-XIII ст. (№ 2631-Чр).

Незважаючи на вищезазначене, наказом від 10.08.2018 № 25-6247/14-18-СГ затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, відомості про яких відсутні у Державному земельному кадастрі, що розташовані на території Семенівського району Чернігівської області загальною площею 553,1253 га до складу яких ввійшла і земельна ділянка історико - культурного призначення :09:001:2716, площею 15,7289 га.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 27.09.2018 № 25-7570/14-18-сг «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» передано Семенівській міській раді Семенівського району Чернігівської області у комунальну власність Семенівської міської об`єднаної територіальної громади земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 10983,5936 га, які розташовані за межами населених пунктів на території Семенівської міської об`єднаної територіальної громади Семенівського району Чернігівської області, згідно з актом приймання-передачі земельної ділянки.

На підставі акту приймання-передачі від 27.09.2018 Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області відповідно до наказу від 27.09.2018 № 25-7570/14-18-сг передало із державної власності, а Семенівська міська рада прийняла у комунальну власність земельні ділянки, в т.ч. земельну ділянку площею 15,7289 га, кадастровий номер :09:001:2716 (№ 395 додатку до акту).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 354976273 на підставі вказаних наказу та акту-прийому передачі 23.04.2020 вчинено державну реєстрацію права комунальної власності Семенівської міської ради на земельну ділянку площею 15,7289 га, кадастровий номер :09:001:2716, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 247.

Прокурор вважає, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 27.09.2018 № 25-7570/14-18-сг «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» у частині передачі з державної власності у комунальну власність Семенівської міської ради земельної ділянки площею 15,7289 га, кадастровий номер :09:001:2716, є незаконним, оскільки на ділянці розташована пам`ятка археології місцевого значення, ділянка відноситься до тієї категорії земель історико-культурного призначення, які не можуть відчужуватись з державної у комунальну або приватну власність; наслідком прийняття незаконного рішення стало протиправне набуття Семенівською міською радою права власності на спірну земельну ділянку, а тому грубо порушеними є майнові інтереси держави, які підлягають відновленню.

За твердженням прокурора, діюче законодавство України безальтернативно визначає для пам`яток археології та земель, на яких розташовані та не вилучені у передбаченому законом порядку пам`ятки археології, єдину форму власності - державну, а у випадку, якщо така земельна ділянка не перебуває у державній власності, - остання підлягає обов`язковому вилученню або викупу; відтак земельна ділянка, на якій розташована пам`ятка археології, є об`єктом обмеженим у цивільному обороті, оскільки може перебувати виключно у державній власності.

З огляду на наведені обставини та з урахуванням положень ст. 53, 54 Земельного кодексу України, ст. 17, 34 Закону України «Про охорону культурної спадщини», земельна ділянка з кадастровим номером :09:001:2716 площею 15,7289 га не може вибувати з державної власності, спірна земельна ділянка не підлягає передачі з державної до комунальної або іншої форми власності.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (ст. 391 ЦК України, ч. 2 ст. 152 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного або негаторного позовів відповідно.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Згідно правових висновків викладених у пункті 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 заволодіння громадянами та юридичними особами землями з обмеженим оборотом всупереч вимогам Земельного кодексу України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим (аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду сформульовані у постановах від 22.05.2018 у справі № 469/1203/15-ц, у постанові від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц (п.70), у постанові від 12 06 2019 у справі № 487/10128/14-ц (п. 80), у постанові від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (п. 96), у постанові від 07.04.2020 у справі № 372/1684/14-ц (п. 45), у постанові від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц.

Таким чином, в даному випадку, прокурор вважає звернення до суду з негаторним позовом належним способом захисту порушених прав держави.

Заперечуючи проти даного позову, відповідач 25.01.2024, у встановлений процесуальний строк, подав до Господарського суду Чернігівської області відзив від 19.01.2024 № 01-20/163 на позовну заяву.

В обгрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що на його думку, діюче законодавство України (Закон України «Про охорону культурної спадщини», Земельний кодекс України) визначає різний правовий режим для земельних ділянок під пам`яткою археології і для ділянок охоронної зони навколо пам`ятки археології та жодним чином не забороняє перебувати охоронній зоні у комунальній власності.

При цьому, орган місцевого самоврядування вказує, що, звертаючись з даним позовом, прокурор та позивач не надали відомостей щодо меж пам`ятки археології, офіційних документів, які би встановлювали, що земельна ділянка з кадастровим номером :09:001:2716 повністю накладається на межі пам`ятки археології - поселення «Городище-1»; також в матеріалах справи відсутній офіційний документ, який би вказував на цільове призначення спірної земельної ділянки; науково-проектна (науково-дослідна) документація з визначення меж та режимів використання території пам`ятки до позовної заяви також не долучено.

Докази, на які прокурор посилається у позовній заяві і копії яких до неї додані, міська рада вважає такими, що не містять жодних даних про координати поворотних точок як самої пам`ятки археології місцевого значення поселення «Городище -1 » так і меж земельних ділянок, на якій вона розмішена та охоронної зони навколо неї. Згідно наданої копії охоронного зобов`язання охоронна зона навколо пам`ятки 50 м. Актом технічного огляду археологічної пам`ятки від 22.11.2017 площа пам`ятки також не встановлена. Відповідно до паспорту пам`ятки, її площа 400x200 м (тобто близько 8 га), у свою чергу прокурором заявлено вимогу щодо земельної ділянки площею 15,7289 га, яка по суті не може бути предметом спору, оскільки майже у 2 рази перевищує площу пам`ятки.

При цьому, судовою практикою (справа № 748/1335/20) встановлено, що порівняти місце розташування земельної ділянки, на яку розроблено систему просторових координат з занесенням до Державного земельного кадастру з місцем розташування ділянки, у якої немає системи просторових координат і яку не занесено до Державного земельного кадастру - технічно не можливо.

Також відповідач не погоджується з посиланням прокурора у позові на ст. 541 Земельного кодексу України, яка набула чинності лише у 2022 році. Натомість ст. 54 Земельного кодексу України (в діючій на момент виникнення спірних правовідносин редакції) передбачала, що землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Навколо історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, об`єктів культурної всесвітньої спадщини, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб, які надані та використовуються для потреб охорони культурної спадщини, пам`яток культурної спадщини, їх комплексів (ансамблів) встановлюються зони охорони пам`яток із забороною діяльності, що шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання таких земель. До того ж Закон України «Про охорону культурної спадщини» (ст. 141) дозволяє проводити певну діяльність до таких ділянках землі. Натомість доказів негативного впливу на охорону зону з боку міської ради прокурором та позивачем не надано.

11.01.2024, у встановлений судом процесуальний строк, до Господарського суду Чернігівської області надійши пояснення від 09.01.2024 № 9-25-0.6-139/2-24 третьої особи, зі змісту яких вбачається, що остання вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

В обгрунтування своєї позиції управління зазначає, що земельна ділянка, на якій розміщена пам`ятка археології - поселення в урочищі Городок (посад Городища) 1 тис. до н.е., XI-XIII ст. (№ 2631-Чр), яка знаходиться на території колишньої Тимоновицької сільської ради Семенівського району Чернігівської області, - межі не встановлені, а отже відомості не внесені до Державного земельного кадастру. Також, матеріали позовної заяви не містять доказів того, що межі земельної ділянки площею 15,7289 га накладаються на межі поселення «Городок-1» (є тільки лист Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації).

Крім того, третя особа зауважує, що прокурором до позовної заяви не додано жодного документа, який би вказував на цільове призначення спірної земельної ділянки: матеріали землекористування до проектів роздержавлення земель КСП, на які є посилання в справі, в жодному сенсі не є документом, який встановлює/змінює/припиняє правовий режим земель історико-культурного призначення, а тому будь-які відомості в ньому про землі історико-культурного призначення мають не офіційний, а рекомендаційний характер.

Управління вказує, що наказ про передачу спірної земельної ділянки у комунальну власність видано в межах повноважень, в т.ч. на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України № 60-р від 31.01.2018; після набрання чинності п. 24 Перехідних положень Земельного кодексу України підлягала передачі у комунальну власність в силу закону, тобто навіть за відсутності відповідного наказу відповідач міг самостійно зареєструвати право комунальної власності на землю.

Щодо технічної документації, яка вказувала б на наявність зони охорони навколо пам`ятки археології, третя особа зазначає, що згідно Паспорту пам`ятки поселення «Городок-1» площа останньої становить близько 8,0 га та 0,2 га, позов заявлено відносно земельної ділянки площею 15,7289 га; як наслідок - сформована земельна ділянка сільськогосподарського призначення кадастровий номер :09:001:2716 площею 15,7289 га взагалі не може бути предметом спору, оскільки майже у 2 рази більша площі пам`яток археології, що виходить з документів, наданих самим позивачем.

На сьогоднішній день науково-проектну документацію з визначення меж і режимів використання зони охорони, межі і режим використання зони охорони пам`ятки, відповідно, не визначені. Тобто, межі і режим використання зони охорони пам`ятки поселення «Городок-1» не визначені, і документацією з інвентаризації відповідно до ст. 57 Закону України «Про землеустрій», такі межі не визначаються.

Технічна документація з інвентаризації, на яку посилається прокурор, в силу приписів діючого законодавства України, не є тією технічною документацією, якою можна обгрунтовувати дані позовні вимоги.

Додатково управління посилається на судову практику (справа № 748/1335/20) у подібних правовідносинах, яка свідчить про те, що порівняти місце розташування земельної ділянки, на яку розроблено систему просторових координат з занесенням до Державного земельного кадастру з місцем розташування ділянки, у якої немає системи просторових координат і яку не занесено до Державного земельного кадастру - технічно не можливо.

Також третя особа ставить під сумнів наявність у прокурора підстав для звернення до суду з даним позовом в інтересах держави в особі Чернігівської обласної державної адміністрації (Чернігівської обласної військової адміністрації).

29.01.2024 прокурором до Господарського суду Чернігівської області подана відповідь від 26.01.2024 № 53-77-268ВИХ-24 на відзив, змісту якої вбачається, що прокурор вважає аргументи та висновки відповідача безпідставними та такими, що не грунтуються на нормах чинного законодавства України та не відповідають дійсним обставинам справи.

01.02.2024 через систему «Електронний суд» до Господарського суду Чернігівської області позивачем подано відповідь від 01.02.2024 на відзив, якою останній не погоджується з доводами відповідача, вважаючи їх необгрунтованими та безпідставними, підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить їх задовольнити.

В підготовчому засіданні 06.02.2024, дослідивши зміст позовної заяви та доданих до неї документів, суд підтвердив наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді.

Також в підготовчому засіданні 06.02.2024 повноважним представником третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області заявлено усне клопотання про зупинення провадження у даній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду постанови Північного апеляційного господарського суду від 13 грудня 2022 року та рішення Господарського суду Чернігівської області від 25 липня 2022 року у справі № 927/1206/21.

Прокурор заперечив проти зупинення провадження у справі.

За змістом п. 7 ч. 1 ст. 228 Господарського процесуального кодексу України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду. З питань, зазначених у цій статті, суд постановляє ухвалу.

Подібність правовідносин означає, зокрема, схожість суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Разом з тим, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19) та від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 (провадження №14-166цс20)

Відповідна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01 лютого 2023 року у cправі № 918/302/21.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, Велика Палата конкретизувала свої висновки щодо тлумачення змісту поняття "подібні правовідносини", що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін «подібні правовідносини» може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін «подібні правовідносини», зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09 лютого 2023 року у cправі № 917/53/21.

За змістом ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, вислухавши пояснення учасників справи, суд дійшов висновку про існування підстав для зупинення провадження у справі № 927/17/24 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду постанови Північного апеляційного господарського суду від 13 грудня 2022 року та рішення Господарського суду Чернігівської області від 25 липня 2022 року у справі № 927/1206/21, виходячи з наступного:

ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.06.2023 постановлено справу № 927/1206/21 разом із касаційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2022 та рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.07.2022 передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Постановлення ухвали від 06.06.2023 мотивоване необхідністю відступу від раніше зроблених Верховним Судом висновків (постанови від 05.10.2022 у справі № 557/303/21 та від 17.05.2023 у справі № 748/1335/20), згідно з якими землі історико-культурного призначення, на яких розташовані пам`ятки археології, віднесені до категорії особливо цінних земель; повернення земельної ділянки історико-культурного призначення державі слід розглядати не як віндикаційний, а як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця цієї ділянки.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду мотивував необхідність відступу тим, що негаторний позов можна заявити тоді, коли майно не вибуває з володіння власника, а саме, коли порушені права останнього користуватися та розпоряджатися відповідним майном. У разі, якщо публічний власник втратив як фізичне, так і юридичне володіння (інша особа зареєструвала на своє ім`я право в державному реєстрі прав на нерухоме майно, як у справі № 927/1206/21, так і у справі № 748/1335/20), для захисту права власності треба застосовувати віндикаційний позов. Тому задоволення вимоги про витребування земель історико-культурного призначення, на яких розташовані пам`ятки археології, з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника.

Таким чином, для розмежування віндикаційного та негаторного позовів безумовно одним з таких критеріїв є наявність або відсутність володіння майном у власника, який відповідно пред`являє негаторний чи віндикаційний позов для захисту порушеного права. Якщо у власника наявне володіння річчю, але існують перешкоди в розпорядженні чи користуванні, то його вимога має кваліфікуватися як негаторний позов. Натомість вимога власника, позбавленого володіння (фізичного, юридичного), і пред`являє вимогу про відновлення володіння, має кваліфікуватися як віндикаційний позов.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 16.08.2023 у справі № 927/1206/21 постановлено прийняти до розгляду справу за позовом керівника Ніжинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Івангородське» про визнання незаконним і скасування наказу, скасування рішення про державну реєстрацію, припинення права власності та визнання недійсними договорів оренди за касаційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13 грудня 2022 року та рішення Господарського суду Чернігівської області від 25 липня 2022 року.

Постановляючи ухвалу від 16.08.2023 Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 11 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Елементом верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоби виключити ризик свавілля.

На думку Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах «C. G. та інші проти Болгарії» від 24 квітня 2008 року (C. G. and Others v. Bulgaria, заява № 1365/07, § 39), «Олександр Волков проти України» від 9 січня 2013 року (Oleksandr Volkov v. Ukraine, заява № 21722/11, § 170)).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах «Кантоні проти Франції» від 11 листопада 1996 року (Cantoni v. France, заява № 17862/91, § 31, 32), «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року (Vyerentsov v. Ukraine, заява № 20372/11, § 65)).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що для визначення подібності правовідносин не будь-які обставини справ є важливими. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати регламентовані нормами права чи умовами договорів права й обов`язки сторін саме цих відносин (змістовий критерій), а за необхідності, зумовленої специфікою такої регламентації, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини). Самі по собі предмети позовів і сторони справ можуть не допомогти встановити подібність правовідносин ні за змістовим, ні за суб`єктним, ні за об`єктним критеріями. Не завжди обраний позивачем спосіб захисту є належним й ефективним. Тому формулювання предмета позову може не вказати на зміст і об`єкт спірних правовідносин. Крім того, сторонами справи не завжди є сторони спору (наприклад, із неналежним відповідачем спору немає, але стороною справи він є; позивач може помилятися з приводу участі у спірних правовідносинах, проте його процесуальний статус як позивача від цього не залежить). Тому порівняння сторін справи теж не обов`язково дозволить оцінити подібність спірних правовідносин за суб`єктами (див. постанови від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (пункти 24-27, 30-32, 96-98; № у ЄДРСР 101829987), від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (пункти 41-46; № у ЄДРСР 104827809), від 5 жовтня 2022 року у справі № 906/513/18 (пункт 8.35; № у ЄДРСР 107140908), від 4 липня 2023 року у справі № 373/626/17 (пункт 55; № у ЄДРСР 112406156)).

За обставинами справи № 927/1206/21 спірні правовідносини стосуються земельних ділянок, які, як встановив суд першої інстанції, є землями історико-культурного призначення. На них розташовані пам`ятки археології місцевого значення (поселення ІІІ-V ст. з охоронним № 3629-Чр і курган ІІ-І тис. до н. е. з охоронним № 3652-Чр), які за Законом України «Про охорону культурної спадщини» можуть перебувати виключно у державній власності. Отже, змістом абсолютних правовідносин власності у цьому спорі є право власності держави на земельні ділянки, на яких розташовані пам`ятки археології, та обов`язки інших суб`єктів (зокрема, територіальної громади, юридичної особи-орендаря) не перешкоджати власникові користуватися та розпоряджатися цими ділянками. Об`єктами спірних правовідносин є земельні ділянки, у межах яких розміщені пам`ятки археології, а суб`єктами цих відносин - держава, територіальна громада-набувач і юридична особа-орендар.

Як вже неодноразово було вказано вище, спірні правовідносини у справі № 927/17/24 стосуються земельної ділянки, яка є землею історико-культурного призначення, на якій розташована пам`ятка археології місцевого значення - поселення в ур. Городок (посад Городища) 1 тис. до н.е., XI-XIII ст. (№ 2631-Чр) і яка в силу приписів Закону України «Про охорону культурної спадщини» не може вибувати з державної власності та передаватись у комунальну або іншу форму власності.

Отже, змістом абсолютних правовідносин власності у цьому спорі також є право власності держави на земельну ділянку, на якій розташована пам`ятки археологічної спадщини, та обов`язки інших суб`єктів (зокрема, територіальної громади) не перешкоджати власникові користуватися та розпоряджатися цією ділянкою. Об`єктом спірних правовідносин є земельна ділянка, у межах якої розміщена пам`ятка археології, а суб`єктами цих відносин - держава і територіальна громада-набувач.

Таким чином, за змістом (правами й обов`язками учасників спору) й об`єктами спірних правовідносин (земельними ділянками, у межах яких розташовані пам`ятки археології) відносини у справах № 927/1206/21 і № 927/17/24 є подібними. Певні відмінності у суб`єктному складі спірних правовідносин у справах № 927/1206/21 і № 927/17/24, а також у формулюванні позовних вимог на вказаний висновок не впливають, бо правове регулювання поводження із земельними ділянками історико-культурного призначення та пам`ятками археології за Земельним кодексом України і Законом України «Про охорону культурної спадщини» не залежить від виду суб`єктів, які вступають у відповідні відносини стосовно цих об`єктів.

З огляду на вищенаведене, для надання правової оцінки правовідносинам у справі № 927/17/24 має значення правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, що буде зроблений за результатами перегляду в касаційному порядку постанови Північного апеляційного господарського суду від 13 грудня 2022 року та рішення Господарського суду Чернігівської області від 25 липня 2022 року у справі № 927/1206/21 як такий, що сприятиме забезпеченню єдності судової практики, дотриманню принципу верховенства права, складовою якої є юридична визначеність, та принципу пропорційності, з урахуванням того, що постанова Верховного Суду є остаточною і виступає джерелом формування судової практики.

Провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 7 частини першої статті 228 цього Кодексу - до закінчення перегляду в касаційному порядку (п. 11 ч. 1 ст. 229 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись ст. 228, 229, 233, 234, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Зупинити провадження у справі № 927/17/24 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду постанови Північного апеляційного господарського суду від 13 грудня 2022 року та рішення Господарського суду Чернігівської області від 25 липня 2022 року у справі № 927/1206/21.

Копії цієї ухвали надіслати в.о. керівника Новгород-Сіверської окружної прокуратури, сторонам, третім особам та Чернігівській обласній прокуратурі (14000, м. Чернігів, вул. Князя Чорного, 9 ()).

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду у строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 12.02.2024.

Дата набрання ухвалою законної сили - 06.02.2024.

Суддя А.С.Сидоренко