ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2024 Справа № 914/2144/22

За позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , м. Броди, Львівська область,

до відповідача: Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», м. Львів,

про: зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів у розмірі 295 822,00 грн

Суддя Н.Є. Березяк

Секретар судового засідання Р.Р. Волошин

Представники учасників справи:

від позивача: ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - представник

від відповідача: Куцик В.Б. - представник

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» про зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів у розмірі 295 822,83 грн.

Ухвалою суду від 26.09.2022 прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Рух справи відображено в ухвалах суду та проколах судових засідань.

Через канцелярію суду 21.11.2022 (вх.№3825/22) позивачем подано заяву про зміну предмету позову, в якій просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача на користь позивача разової компенсації моральної шкоди в сумі 77 500,00 грн.

Ухвалою від 02.12.2022 суд відмовив в задоволенні заяви позивача від 21.11.2022 про зміну предмета позову.

На адресу суду 14.12.2022 надійшла заява позивача (вх.№4119/22) про збільшення розміру позовних вимог.

Ухвалою суду від 02.03.2023 призначено у справі судову експертизу та зупинено провадження у справі.

Проведення експертизи було доручено Львівському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.

З метою проведення судової експертизи призначеної ухвалою суду від 02.03.2023 матеріали справи №914/2144/22 були скеровані супровідним листом до Львівському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.

Згідно листа від 17.10.2023, Львівський науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС направив висновок експертів за №СЕ-19/114-23/18969-ПЧ від 05.10.2023 за результатами проведення судово-технічної експертизи документів та повернув Господарському суду Львівської області матеріали справи №914/2144/22.

Суд, розглянувши заяву про збільшення позовних вимог, дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Як вбачається із заяви про збільшення розміру позовних вимог позивач просить суд додатково відшкодувати вартість недовідпущеного природного газу в сумі 4968,00 грн.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір попередньо поданих вимог майнового характеру, відповідно заявленої ціни позову.

Крім того, загальні положення ГПК України вказують, що підстава позову це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача. Зміна підстав позову це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача.

Предмет позову це частина позову, яка становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під цивільну юрисдикцію.

Підстава позову це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що підтверджують кожну обставину, а також наявність підстав для звільнення від доказування.

Отже зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивач фактично заявив нову матеріально-правову вимогу та нове обґрунтування такої позовної вимоги, що визнається судом як одночасна зміна предмету і підстави позову. Відтак, заява позивача про збільшення розміру позовних вимог задоволенню не підлягає.

В судових засіданнях представник позивача надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задоволити повністю з підстав і мотивів викладених в позовній заяві. Позовні вимоги обґрунтовано самовільним демонтажем приладу обліку газу працівниками АТ «Львівгаз», відтак позивач просить суд зобов`язати відповідача здійснити монтаж приладу обліку газу та компенсувати збитки від шкоди, нанесеної позивачу.

В судових засіданнях представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав наведених у відзиві на позовну заяву, запереченні на відповідь на відзив та письмових поясненнях. В обґрунтування поданих заперечень відповідач зазначає про те, що відповідно до пп.7.2.3 для належної організації періодичної повірки власних ЗВТ, що входять до складу комерційного ВОГ, споживач, зокрема, повинен у разі якщо повірка ЗВТ буде здійснюватися не на місці його встановлення, забезпечити за власний рахунок демонтаж/монтаж ЗВТ, його транспортування та державну повірку. Про дату і час встановлення повіреного ЗВТ споживач завчасно має письмово повідомити Оператора ГРМ та забезпечити присутність представника Оператора ГРМ під час монтажу повіреного ЗВТ.

Таким чином, оскільки Позивач відмовився від підписання договору на виконання робіт №36-21 від 15.11.2021, лист - вимога Позивача від 29.11.2021 залишилася без виконання.

Відповідач зазначає про відсутність підстав для задоволення вказаних вимог, оскільки Бродівське відділення АТ «Львівгаз» не вчиняло стосовно Позивача жодних протиправних дій, які б мали негативний вплив на господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з наведеним у відзиві на позовну заяву позивач подав відповідь на відзив на позовну заяву, де зазначив про те, що:

-зняття лічильника вузла обліку і створення договору позивач не замовляв;

-пропозицій для підписання договору на оплату робіт по зняттю та встановленню вузла обліку газу не отримував;

-лічильник знято без заяви, без повідомлення та без присутності позивача, також без передоплати;

-акт про розпломбування та демонтаж засобу вимірювальної техніки від 21.11.2021 не містить підпису позивача;

-отримання доходу в сумі 10856,00 грн за І квартал 2022 року - це безготівкові поступлення коштів за боргами, які надходили на банківський рахунок позивача за попередні періоди.

Відповідачем подано до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову.

Через канцелярію суду 19.01.2023 відповідачем подано письмові пояснення (вх.№1339/23), в яких він зазначив, зокрема, про те, що у зв`язку з невиконанням вимог КГС щодо оплати за демонтаж та монтаж лічильника, заяви - вимоги Позивача з якими він звертався до Бродівської дільниці АТ «Львівгаз» з вимогами про встановлення лічильника газу були залишені без задоволення.

КГС передбачена можливість встановлення дублюючого ЗВТ на місце демонтованого ЗВТ аналогічного ЗВТ за погодженням з Оператором ГРМ.

Водночас, Позивачем не було надано та не було погоджено з Оператором ГРМ встановлення дублюючого ЗВТ. Доказів протилежного не надано. У зв`язку з цим, після розпломбування та демонтажу ЗВТ споживачу було встановлено заглушку, про що зазначено в акті №409 від 19.10.2021, який було складено в присутності продавця магазину.

В судовому засіданні 01.02.2024 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, заслухавши пояснення представника сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність у торгівельному закладі магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачем послуг з газопостачання.

Газопостачання надається АТ «Львівгаз» в особі - Буське відділення газового господарства, вул. Тарнавського, 16, м. Броди, 80600 Львівська обл.

Матеріали справи містять заяву від 01.10.2021 до Начальника Буського відділення АТ «Львівгаз» Сосновського Р.М. про направлення представника для зняття лічильника на повірку за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі вказаної заяви у споживача - ФОП ОСОБА_1 20.10.2021 працівниками АТ «Львівгаз» було знято побутовий лічильник газу типу Галус 2000 П-4 заводський номер 08 року, у зв`язку із плановою періодичною повіркою №СЛ 79024-1021 від 04.10.2021 та акту про розпломбування та демонтаж засобу вимірювальної техніки на повірку. Газопостачання за вказаною адресою було припинено.

Згодом, 15.11.2021 було оформлено договір №2В790-43876-21 на оплату щодо виконання робіт по зняттю та встановленню вузла обліку газу. Вартість робіт за вказаним договором склала 1089,00 грн.

В подальшому ФОП ОСОБА_1 звертався до Начальника Буського відділення АТ «Львівгаз» Сосновського Р.М. із листом - вимогою від 29.11.2021, у якому просив впродовж 10 днів встановити лічильник.

Позивач повторно звертався до Бродівської дільниці АТ «Львівгаз» із заявою від 31.10.2022 №Сл - 17138-790-1022, у якій просив встановити ПЛГ.

У відповідь на вказане звернення Бродівська дільниця АТ «Львівгаз» (лист №790-Сл - 20246-1122 від 18.11.2022) зазначила про те, що здійснення періодичної повірки ЗВТ забезпечується власниками ЗВТ за власний рахунок та наголосила про необхідність оплати за послуги монтажу і демонтажу побутового лічильника при проведенні повірки.

Оскільки газовий лічильник досі не встановлено, з метою захисту свого порушеного права, позивач звернувся до Господарського суду Львівської області із матеріально-правовою вимогою про зобов`язання встановити прилад обліку газу, вилучений представником газового господарства Бродівської дільниці АТ «Львівгаз» в торгівельному закладі магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 та стягнення коштів у розмірі 295 822,00 грн завданої шкоди.

У процесі розгляду справи ФОП ОСОБА_1 заявив, що не підписував заяву від 04.10.2021 та акти від 19.10.2021 та від 20.10.2021 та просив суд про призначення судової почеркознавчої експертизи.

За результатами проведеної Львівським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України (висновок експертів №СЕ-19/114-23/18969-ПЧ від 05.10.2023) судової експертизи заяви від 04.10.2021 та актів від 19.10.2021 та від 20.10.2021 встановлено наступне:

1. Підпис від імені ОСОБА_1 у документі - Заява ФОП ОСОБА_1 до начальника Буського відділення AT «Львівгаз» Сосновського P.M. від 01.10.2021, вхідні реквізити: дата 04.10.2021, №20211-79024-1021, - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

2. Рукописний текст у документі -Заява ФОП ОСОБА_1 до начальника Буського відділення AT «Львівгаз» Сосновського P.M. від 01.10.2021, вхідні реквізити: дата 04.10.2021, №20211-79024-1021, - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

3. Підпис від імені ОСОБА_1 у документі - Акт про розпломбування та демонтаж засобу вимірювальної техніки на повірку від 19.10.2021 №409 - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтовані та підлягають до задоволення частково.

При ухваленні рішення, суд виходив з наступного.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 є споживачем послуг АТ «Львівгаз» з газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 .

Між сторонами склалися правовідносини, які регулюються статтею 714 ЦК України, Кодексом ГРС, Положенням № 619.

Згідно з частиною першою статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Кодексом ГРС визначено взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначено правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем.

Лічильники газу віднесені до законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки (пункт 41 Переліку категорій законодавчо регульованих ЗВТ, що підлягають періодичній повірці, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 №374) та ч.1 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність».

Відповідно до затверджених міжповірочних інтервалів для лічильників газу (використовуються для проведення розрахунків за спожитий газ) класу 1,0 установлено міжповірочний інтервал 2 роки; класу 1,5-8 років (наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 №1747, зареєстрований у Мін`юсті 01.11.2026 за № 1417/29547).

Згідно п.1 Глави 6 Розділу X Кодексу газорозподільних систем власник комерційного ВОГ забезпечує належний технічний стан комерційного ВОГ, а також проведення періодичної повірки ЗВТ (крім населення) в порядку, визначеною главою 7, Розділу X Кодексу ГРМ та відповідає за дотримання правил експлуатації комерційного ВОГ та його складових ЗВТ.

Абзацом 3 п. 2 Глави 7 Розділу X Кодексу газорозподільних систем передбачено, що для належної організації періодичної повірки власних ЗВТ що входять до складу комерційного ВОГ, споживач повинен, у разі якщо повірка ЗВТ буде здійснюватися не на місці його встановлення, забезпечити за власний рахунок демонтаж/монтаж ЗВТ, його транспортування та державну повірку.

Порядок періодичної повірки ЗВТ по об`єктах споживачів, що не є побутовими регламентує Підрозділ 7 Розділу ХХ Кодексу газорозподільних систем.

Повірка лічильника газу встановлення придатності до застосування лічильника газу на підставі результатів контролю його метрологічних характеристик, що здійснюється в установленому законодавством порядку.

Так, у главі 7 розділу X Кодексу ГРМ встановлений порядок періодичної повірки ЗВТ по об`єктах споживачів, що не є побутовими, відповідно до якого власники ЗВТ, що є елементами комерційних ВОГ (вузол обліку природного газу), зобов`язані забезпечити належний контроль за строками спливу міжповірочних інтервалів ЗВТ та організацією проведення їх періодичної повірки. Здійснення періодичної повірки ЗВТ забезпечується власником ЗВТ за власний рахунок.

Для належної організації періодичної повірки власних ЗВТ, що входять до складу комерційного ВОГ, споживач повинен: завчасно направити оператору ГРМ письмове повідомлення про дату та час демонтажу ЗВТ на повірку (або його повірку на місці установки) та необхідність забезпечення представником оператора ГРМ розпломбування ЗВТ. Звернення маг бути направлене не пізніше десяти робочих днів до запланованої дати; забезпечити на дату демонтажу ЗВТ на повірку (або його повірку на місці встановлення) доступ представникам оператора ГРМ до ЗВТ для його розпломбування та складання відповідного акта розпломбування; у разі якщо повірка ЗВТ буде здійснюватися не на місці його встановлення, забезпечити за власний рахунок демонтаж/монтаж ЗВТ, його транспортування та державну повірку. Про дату і час встановлення повіреного ЗВТ споживач завчасно має письмово повідомити оператора ГРМ та забезпечити присутність представника оператора ГРМ під час монтажу повіреного ЗВІ.

Розпломбування та демонтаж засобу вимірювальної техніки (лічильник газу) ПЛГ марки GALLUS 2000, типорозмір G4 № 03007875 відбулось на підставі заяви від 01.10.2021, однак, як встановлено судом, підпис у заяві до начальника Буського відділення AT «Львівгаз» Сосновського P.M. від 01.10.2021, від 04.10.2021, №20211-79024-1021 про направлення представника для зняття лічильника на повірку за адресою: АДРЕСА_1 - виконаний не Нікішиним Олександром Олександровичем, а іншою особою, відповідно до висновку експертів №СЕ-19/114-23/18969-ПЧ від 05.10.2023.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Тож, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Так, згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Частиною 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису ч. 1 ст. 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Оскільки судом встановлено, що заява від 01.10.2021 про направлення представника для зняття лічильника на повірку за адресою: АДРЕСА_1 та Акт від 20.10.2021 про розпломбування та демонтаж засобу вимірювальної техніки на повірку підписані не ФОП ОСОБА_1 , а іншою особою, що свідчить про відсутність волевиявлення власника на демонтаж ЗВТ, суд дійшов висновку, що зняття ЗВТ для здійснення періодичної повірки відбулось без згоди власника ФОП ОСОБА_1 .

Крім того, матеріали справи не містять доказів оплати послуг демонтажу ЗВТ.

Беручи до уваги наведене, вимога позивача про встановлення приладу обліку газу, який був 21.10.2021 вилучений представником АТ «Львівгаз» Щирбою О., в торговому закладі магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований за адресою: АДРЕСА_1 є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання здійснити компенсацію збитків від шкоди, нанесеної позивачу шляхом стягнення 109 200,00 грн виплаченої заробітної плати найманим працівникам та 186622,00 грн втраченого прибутку, суд зазначає наступне.

Позивач при обґрунтуванні цієї вимоги покликався на те, що у зв`язку з припиненням газопостачання (встановлення заглушки) умови праці в його магазині стали невідповідними до санітарних норм. У зв`язку з чим, він був змушений відправити своїх працівників у відпустку.

Водночас, КГС надає споживачу можливість з метою недопущення припинення газопостачання на час проведення повірки встановити дублюючий ЗВТ. Однак цього споживачем забезпечено не було.

На підтвердження припинення господарської діяльності Позивач до позовної заяви долучив копію наказу №77 від 28.11.2021 про те, що з 01.12.2021 заклад закривається і працівників буде вимушено відправлено у відпустку, наказ про що буде доведений усім працівникам.

Водночас, до позову не долучено наказу про простій, відсутні заяви працівників про надання відпустки, відсутні накази про надання відпусток.

Крім того, суд звертає увагу на те, що позивач у позові зазначає, що був змушений відправити працівників у відпустку за свій рахунок, в подальшому зазначає, що це була оплачувана відпустка, а покликається на статтю 113 КЗпП України, яка регламентує оплату часу простою.

Таким чином, з наданої позивачем інформації неможливо з`ясувати який розмір заробітної плати мав би виплачуватися працівникам за спірний період.

Щодо розрахунку втраченого прибутку, зазначаємо, що стандарт доказування обставин понесення збитків має особливий зміст, з огляду на правову природу збитків та упущеної вигоди.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст. 147 ГК України передбачено, що збитки, завдані суб`єкту господарювання порушенням його майнових прав громадянами чи юридичними особами, а також органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, відшкодовуються йому відповідно до закону.

Відповідальність у вигляді відшкодування збитків може бути покладено на особу за наявності в її діях складу цивільного правопорушення.

На Позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювана збитків та причинний зв`язок між такою поведінкою із заподіяними збитками.

Для застосування такої санкції як стягнення збитків, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою і збитками, вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 30.03.2021 у справі №908/2261/17, від 02.03.2021 у справі № 922/1742/20, від 17.02.2021 у справі № 916/450/20, від 03.11.2020 у справі № 916/3563/19, від 20.10.2020 у справі № 910/17533/19, від 26.02.2020 у справі № 914/263/19.

Позивачем не надано жодних доказів в обґрунтування розрахунку втраченого прибутку та причинно - наслідкового зв`язку між ймовірним втраченим прибутком та діями Бродівського відділення АТ «Львівгаз».

Системний аналіз положень наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що будь-яка підприємницька діяльність суб`єктів господарювання здійснюється на підставі комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами отримання збитків у розмірі 295 822,00 грн, відтак позов підлягає до задоволенню частково.

На адресу суду 31.012024 за вх. №2914/274 надійшла заява позивача про ухвалення додаткового рішення, в якій просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з АТ «Львівгаз» на користь ФОП ОСОБА_1 відшкодування вартості правничої допомоги в сумі 8000,00 грн, експертизи 7170,00 грн, витрат автотранспорту 3717,63 грн та 318,00 грн. вартості поштових відправлень.

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно зі ст. 221 ГПК України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч. 1 ст. 16 ГПК України).

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 16 ГПК України).

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

При цьому, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19).

Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем у позові зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до складу яких включено витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 8000,00 грн.

Так, у підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано копію договору про надання правової допомоги від 16.082022 укладеного між Адвокатом Кравцем В.Ю. та ФОП ОСОБА_1 .

Відповідно до предмету цього Договору Бюро приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу Клієнту у судовому господарському провадженні, яке підлягає розгляду у Господарському суді Львівської області та судах вищих інстанцій.

Згідно з наданим позивачем актом прийняття виконаних робіт /послуг з надання правничої допомоги № 2/11 від 02.11.2023 від 27.01.2022р. Адвокатом було надано клієнту послуги з правничої допомоги у господарській справі №914/2144/22. Акт підписаний сторонами.

Таким чином, позивач згідно з вимогами ст. 74 ГПК України довів надання йому послуг професійної правничої допомоги під час розгляду даної справи.

При розгляді заяви про стягнення витрат на надання правничої допомоги суд враховує, що згідно з ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України").

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19).

Судом також береться до уваги, що відповідно до ч.4 ст.129 ГПК України судові витрати пов`язані із розглядом справи у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, враховуючи фактичний об`єм наданих адвокатом послуг, співмірність суми витрат зі складністю справи, відповідність суми понесених витрат критеріям реальності, беручи до уваги доведеність відповідачем відповідно до вимог ст. 74 ГПК України надання йому послуг професійної правничої допомоги, відсутність клопотання позивача про їх зменшення, часткове задоволення позову, принцип пропорційності, суд дійшов висновку, що заявлені до стягнення позивачем витрати на правову допомогу є обґрунтованими в частині 4000,00 грн, які і підлягають стягненню.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 7170,00 грн витрат, пов`язаних із проведенням експертизи, 3717,63 грн витрат на транспорт на 318,00 грн витрат на поштові відправлення.

За змістом ст. 127 ГПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Ухвалою суду від 02.03.2023 призначено у справі судову експертизу та зупинено провадження у справі.

Проведення експертизи було доручено Львівському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.

З метою проведення судової експертизи призначеної ухвалою суду від 02.03.2023 матеріали справи №914/2144/22 були скеровані супровідним листом до Львівському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.

На виконання ухвали суду від 14.09.2023 позивачем сплачено проведення почеркознавчої експертизи 7170,00 грн, що підтверджується долученою до матеріалів справи платіжною інструкцією №76 від 14.09.2023.

Відтак, оскільки, позивачем надано суду належні докази на підтвердження понесених ним витрат, пов`язаних з проведенням експертизи у розмірі 7170,00 грн, такі витрати підлягають розподілу між сторонами за правилами ст. 129 ГПК України.

Статтею 128 ГПК України передбачено, що особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат.

З доданих до заяви документів та доказів у матеріалах справи вбачається, що понесені скаржником витрати на відправку поштової кореспонденції та витрати на транспорт підтверджуються копіями фіскальних чеків та проїзних документів.

З огляду на викладене, судові витрати позивача, пов`язані з проведенням експертизи у розмірі 7170,00 грн, на транспорт - 3717,63 грн та на поштові відправлення -318,00 грн, відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача, з огляду на результати вирішення спору.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судові витрати на підставі статей 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, судовий збір покладається на відповідача в розмірі 2481,00 грн.

З огляду на викладене, виходячи з положень чинного законодавства України, матеріалів та обставин справи, враховуючи практику застосування законодавства вищими судовими інстанціями, керуючись статтями 10, 12, 20, 73, 74, 75, 76, 79, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задоволити частково.

2. Зобов`язати Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» (79039, Львівська обл., м. Львів, вул. Золота, буд. 42) встановити прилад обліку газу, який 21.10.2021 вилучений представником АТ «Львівгаз» Щирбою О., в торговому закладі магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

3. Стягнути з Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» (79039, Львівська обл., м. Львів, вул. Золота, буд. 42; ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) 2481,00 грн відшкодування витрат судового збору, 4000,00 грн витрат на надання правової допомоги, 7170,00 грн витрат на проведення експертизи та 4035,63 грн інших витрат.

4. В решті позовних вимог відмовити.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV Господарським процесуальним кодексом України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 06.02.2024.

Суддя Березяк Н.Є.