УХВАЛА

м. Київ

12.02.2024Справа № 910/12131/23

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Амелін-30"

до Київської міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Департамент охорони культурної спадщини Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)про визнання незаконним та скасування рішення

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Амелін-30" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Київської міської ради про визнання недійсний та скасування рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані виходом за межі повноважень відповідачем та порушенням чинного законодавства.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.08.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 21.08.2023; залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Департамент охорони культурної спадщини Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

21.08.2023 через канцелярію суду від третьої особи надійшли пояснення, в яких вона проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні, оскільки, спірне рішення було прийнято законно, з урахуванням того, що на земельній ділянці знаходиться об`єкт, віднесений до об`єктів культурної спадщини.

21.08.2023 через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про залучення до участі у справі, в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

В підготовчому засіданні 21.08.2023 представник відповідача підтримала клопотання про залучення у справі третьої особи, мотивоване тим, що до основних завдань Департаменту належить здійснення державного контролю за додержанням землекористувачами земельного законодавства, крім того, Департамент здійснює управління землями комунальної власності.

Суд протокольною ухвалою від 21.08.2023 відмовив у задоволенні клопотання відповідача про залучення Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у якості третьої особи, в зв`язку з його необгрунтованістю.

В підготовчому засіданні 21.08.2023 оголошено перерву до 05.10.2023.

22.08.2023 через канцелярію суду від третьої особи надійшли письмові пояснення (аналогічні за змістом, що подані до суду 21.08.2023), в яких вона проти позову заперечує.

25.08.2023 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує, вказуючи на те, що спірне рішення прийнято в межах повноважень відповідача та не порушує прав позивача. Натомість, саме позивач діє недобросовісно щодо об`єкта культурної спадщини.

15.09.2023 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він заперечує проти доводів відповідача та підтримує позовні вимоги у повному обсязі.

05.10.2023 через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, в якому він просить зупинити провадження у справі № 910/12131/23 до набрання законної сили судовим рішенням у адміністративній справі № 320/27859/23.

В підготовчому засіданні 05.10.2023 оголошено перерву до 19.10.2023.

16.10.2023 через канцелярію суду від позивача надійшли заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі мотивовані тим, що підставами позову є порушення відповідачем земельного законодавства, прав позивача та своєї компетенції, натомість, вирішення адміністративного спору не впливає на предмет доказування у даній справі. Крім того позивач зазначив, що у випадку скасування судом наказу Департаменту № 29, встановлені судом факти його невідповідності закону можуть бути нововиявленими обставинами у даній справі у разі відмови у позові, у той же час, відмова в адміністративному позові не може бути визнана такою обставиною, відтак не буде мати значення для даної справи.

Ухвалою суду від 19.10.2023 зупинено провадження у справі №910/12131/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Амелін-30" до Київської міської ради про визнання недійсний та скасування рішення до набрання законної сили рішенням у справі № 320/27859/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Амелін-30" до Департаменту охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправним та скасування наказу.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2024 ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.10.2023 у справі №910/12131/23 скасовано; справу №910/12131/23 направлено для розгляду до Господарського суду міста Києва.

У ч.ч. 1, 9 ст. 39 Господарського процесуального кодексу України вказано, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 36 цього Кодексу.

У ч. 2 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи.

Відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу (ч. 3 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами статті 39 Господарського процесуального кодексу України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Слід зазначити, що згідно ч. 1 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ст. 9 Конституції України, статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

Згідно Європейської Хартії "Про закон "Про статус суддів" судді при виконанні своїх обов`язків повинні бути доступними та виявляти повагу по відношенню до осіб, які до них звертаються; повинні турбуватися про підтримання високого рівні компетентності, необхідного рівня вирішення справ в кожному конкретному випадку, оскільки від рішень судді залежить гарантія прав особи.

Відповідно до п. 12 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, передбачено, що незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: "Ніхто не може бути суддею у власній справі". Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Одночасно, ст. 15 Кодексу суддівської етики також визначено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Положення зазначеної коментованої статті випливають з принципу об`єктивності, визначеному у Бангалорських принципах поведінки суддів, відповідно до якого об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Відповідно до Бангалорських принципів поведінки суддів, які схвалено Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006р. №2006/23 від 19.05.2006р., незалежність судових органів є передумовою забезпечення правопорядку та основною гарантією справедливого вирішення справи в суді. Отже, суддя має відстоювати та втілювати в життя принцип незалежності судових органів в його індивідуальному та колективному аспектах.

Пунктом 1.1 Бангалорських принципів поведінки суддів передбачено, що суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від стороннього впливу, спонукання, тиску, загроз чи втручання, прямого чи опосередкованого, що здійснюється з будь-якої сторони та з будь-якою метою. Одночасно, вказаними Принципами унормовано, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Згідно п.п. 2.1, 2.2 Бангалорських принципів поведінки суддів при виконанні своїх обов`язків суддя вільний від будь-яких схильностей, упередженості чи забобонів. Поведінка судді в процесі засідання та за стінами суду має сприяти підтримці та зростанню довіри суспільства, представників юридичної професії та сторін у справі до об`єктивності суддів та судових органів.

Відповідно до п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Означеним пунктом до таких випадків віднесено, зокрема, те, що у судді склалося реальне упереджене ставлення до якоїсь зі сторін або судді з його власних джерел стали відомі певні докази чи факти стосовно справи, яка розглядається.

У справі "П`єрсак проти Бельгії" (Piersack v. Belgium) від 1 жовтня 1982 Європейський суд з прав людини, встановивши порушення положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначив, що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є законні сумніви, повинен вийти зі складу суду.

У п. 132 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гарабін проти Словаччини" (Harabin v. Slovakia) від 20 лютого 2013 року зазначено, що існування національних процедур для забезпечення неупередженості, а саме правил, що регулюють відвід судді, є важливим фактором. Такі правила виявляють особливу увагу національного законодавства до усунення всіх обґрунтованих сумнівів у неупередженості судді чи суду і є спробою забезпечити неупередженість, усуваючи причини таких сумнівів. На додаток до забезпечення відсутності упередженості як такої, ці правила спрямовані на усунення будь-яких проявів упередженості і таким чином слугують зміцненню довіри громадськості до суду.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначає, що "у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду".

Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що "особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного".

У випадку ж самовідводу сам суддя повинен бути переконаним, що є достатньо фактів, які свідчать про його безсторонність.

Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але "вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими" (рішення ЄСПЛ від 09 листопада 2006 року у справі "Білуха проти України" (Belukha v. Ukraine), заява № 33949/02).

Предметом розгляду справи № 910/12131/23 є визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради № 4871/4912 від 23.06.2022 "Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 22.04.2021 № 917/958 "Про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю "Амелін-30" земельної ділянки в оренду для будівництва, експлуатації та обслуговування багатофункціональної будівлі, для благоустрою території та паркінгу на вул.. Юрія Іллєнка, 30 у Шевченківському районі міста Києва".

Як вбачається з преамбули спірного рішення, воно прийняте з метою охорони, збереження щойно виявленого об`єкту культурної спадщини, згідно з наказом Департаменту охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 27.04.2021 № 29.

Відповідно до наказу Департаменту охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 27.04.2021 № 29 занесено до переліку об`єктів культурної спадщини м. Києва особняк ОСОБА_1 , що належить на праві власності ТОВ "Амелін-30" і знаходиться за адресою: м. Київ, вул.. Юрія Іллєнка, 30.

Наразі в рамках справи № 320/27859/23 за позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Амелін-30" до Департаменту охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) розглядається спір про визнання протиправним та скасування наказу Департаменту від 27.04.2021 № 29.

Тобто саме в зв`язку з віднесенням нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, 30, до переліку об`єктів культурної спадщини наказом Департаменту охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 27.04.2021 № 29, який є предметом оскарження в адміністративній справі № 320/27859/23, було прийнято оспорене у справі №910/12131/23 рішення Київської міської ради.

Відповідно до ст.. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Отже, при розгляді справи, суд має враховувати доводи і заперечення обох сторін спору, а не тільки позивача.

Суд відзначає, що відповідач у своїх запереченнях проти позову і в клопотанні про зупинення провадження у справі наголошував на тому, що оспорене у даній справі рішення було прийнято в зв`язку з віднесенням нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, 30, до переліку об`єктів культурної спадщини наказом Департаменту охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 27.04.2021 № 29, який є предметом оскарження в адміністративній справі № 320/27859/23, було прийнято оспорене у справі №910/12131/23 рішення Київської міської ради. І саме такі заперечення відповідача проти позову стали підставою для зупинення судом провадження у справі № 910/12131/23 ухвалою суду від 19.10.2023.

Постановляючи ухвалу від 19.10.2023 про зупинення провадження у даній справі, суд дійшов висновку, що вказані справи є пов`язаними, адже від встановлених у справі № 320/27859/23 фактів буде залежати наявність або відсутність обставин, що є підставами для задоволення або відмови в задоволенні позовних вимог у даній справі.

Тобто, суд у справі №910/12131/23 дійшов висновку, що він не може об`єктивно розглянути дану справу за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, у справі № 320/27859/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Амелін-30" до Департаменту охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправним та скасування наказу, так як обставини, що будуть встановлені судом у справі № 320/27859/23 є необхідними для вирішення даної справи, а їх встановлення самостійно в межах даної справи є неможливим.

Однак, постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2024 ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.10.2023 у справі №910/12131/23 скасовано; справу №910/12131/23 направлено для розгляду до Господарського суду міста Києва.

За наведених вище обставин, враховуючи, що суддею Усатенко І.В. висловлено думку про неможливість розгляду даної справи до вирішення пов`язаної з нею справи № 320/27859/23, з метою забезпечення довіри учасників справи №910/12131/23 до судових рішень, постановлених суддею, та з метою недопущення будь-яких сумнівів у учасників справи чи інших осіб щодо безсторонності та об`єктивності судді, суддя Усатенко І.В. вбачає за необхідне заявити самовідвід, який підлягає задоволенню.

У відповідності до частини 1 статті 40 Господарського процесуального кодексу України у разі задоволення заяви про відвід судді, який розглядає справу одноособово, справа розглядається в тому самому суді іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому статтею 32 цього Кодексу.

Таким чином, матеріали справи підлягають передачі уповноваженому працівнику Господарського суду міста Києва для вирішення питання про повторний автоматичний розподіл справи.

Керуючись приписами ст.ст. 11, 35, 39 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити самовідвід судді Усатенко І.В. від розгляду справи №910/12131/23.

2. Матеріали справи №910/12131/23 передати уповноваженій особі для вирішення питання про повторний автоматизований розподіл справи.

3. Згідно ч. 2 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Дана ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду першої інстанції.

Суддя І.В.Усатенко