ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року

м. Черкаси

Справа № 925/1740/23

за позовом Приватного підприємства "СВІТЧАЙ"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 59158,46 грн

Представники учасників справи:

Позивач ОСОБА_2 , адвокат;

Відповідач Філатов П.О., адвокат.

Секретар судового засідання Гармаш Д.Д.

Суддя Гладун А.І.

1. Позиції учасників справи, процесуальні дії суду та учасників справи.

1.1. 15.12.2023 Приватне підприємство "СВІТЧАЙ" звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

1.2. Змістом позову є майнова вимога про стягнення заборгованості за договором поставки №ГР-472 від 01.12.2021 у розмірі 59158,46 грн, зокрема 45783,12 грн основного боргу, 1068,69 грн 3% річних, 1050,27 грн інфляційних втрат, 11256,38 грн пені.

1.3. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач стверджує, що відповідач неналежно виконав зобов`язання за договором та не сплатив кошти за поставлений товар внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 45783,12 грн.

1.4. 18.12.2023 суддя ухвалив позовну заяву Приватного підприємства "СВІТЧАЙ" залишити без руху. Установив Приватному підприємству "СВІТЧАЙ" строк та спосіб для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до Господарського суду Черкаської області протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху: доказів сплати до Державного бюджету України судового збору у розмірі 2684,00 грн за подання позовної заяви; відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету.

1.5. 29.12.2023 позивач подав до суду клопотання про долучення платіжної інструкції про сплату судового збору №220380 від 20.12.2023 у розмірі 2684,00 грн та відомості про наявність електронного кабінету (а.с. 28-32).

1.6. 02.01.2024 суд ухвалив позовну заяву прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі №925/1740/23. Справу ухвалив розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судовий розгляд справи призначив на 29.01.2024 о 12 год. 30 хв.

1.7. Ухвалу суду від 02.01.2024 про відкриття провадження у справі суд надіслав позивачу та його представнику адвокату Качмар А.І. - на офіційну електронну адресу в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, яку 04.01.2024 доставлено до електронних скриньок (а.с. 37); відповідачу - рекомендованим листом з повідомленням про вручення, який 09.01.2024 вручено відповідачу (а.с. 41).

1.8. 25.01.2024 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти позову (а.с. 49-51).

1.9. В обґрунтування заперечень проти позову відповідач зазначив, що у пункті 3.8 договору поставки сторони передбачили, що відповідальність сторін не наступає, якщо порушення умов цього договору викликано форс-мажорними обставинами, наявність яких документально підтверджена торгово-промисловою палатою України. Виникнення форс-мажорних обставин не є підставою для відмови або звільнення сторін від виконання зобов`язань, узятих на себе за умовами цього договору до виникнення вищевказаних обставин, а лише відсуває термін їх виконання на період часу, у який діють форс-мажорні обставини. Оскільки з 05 годин 30 хвилин 24 лютого 2022 року на всій території України введений воєнний стан строком на 30 діб відповідно до Указу Президента від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в України", затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX. У подальшому строки воєнного стану продовжено на підставі відповідних Указів Президента "Про продовження строку дії воєнного стану в України". Станом на момент виникнення у відповідача грошового зобов`язання за договором поставки діяли Укази Президента від 07.11.2022 №757/2022, від 06.02.2023 №58/2023, від 01.05.2023 №254/2023, від 26.07.2023 №451/2023. Зазначені форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) документально підтверджуються довідкою ТПП України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, виданої на ім`я "Всім кого це стосується" (а.с. 52). Отже, належним способом захисту прав та інтересів позивача за цим договором є відсунення терміну виконання відповідачем грошових зобов`язань у розмірі 45783,12 грн на період часу, у який діють форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). Тобто до припинення та скасування воєнного стану на всій території України або в окремих її місцевостях в порядку, передбаченому Конституцією України та Законом України "Про правовий режим воєнного стану".

Щодо розрахунку позивача, відповідач вважав, що позовна заява не містить обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються. Відсутній розрахунок трьох процентів річних, інфляційних втрат та пені, які у відповідних розмірах є змістом позовних вимог позивача до відповідача. Доданий до позову Додаток №1 "Розрахунок заборгованості за договором поставки №ГР-472 від 01.12.2021 станом на 27.11.2023" не може вважатися обґрунтованим розрахунком сум, що стягуються. Оскільки вичерпний перелік документів, що додаються до позовної заяви, наведений у статті 164 ГПК України, яким не передбачено документів з зазначеною назвою. Розрахунок штрафних санкцій здійснено позивачем з порушенням пункту 3 частини 1 статті 164 ГПК України, що тягне за собою застосування відповідних юридичних наслідків.

Щодо заявлених до стягнення штрафних санкцій, зокрема, 11256,38 грн пені, відповідач вказав, що настання форс-мажорних обставин виключає відповідальність сторони. За правовою природою пеня є неустойкою, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Матеріали позовної заяви не містять будь-яких доказів настання для позивача чи інших осіб негативних наслідків від вчиненого відповідачем правопорушення. Позивач не подав до суду доказів понесення ним збитків.

Щодо судових витрат, відповідач заперечив проти стягнення з нього на користь позивача 5000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки такі витрати є необґрунтованими. Позивач не подав розрахунку та детального опису понесених витрат на професійну правничу допомогу. У результаті чого відповідач не зміг належно підготуватися до спростування понесених позивачем вказаних витрат.

1.10. У судове засідання 29.01.2024 з`явився представник відповідача адвокат Філатов П.О. Представник позивача адвокат Качмар А.І. взяла участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції.

1.11. Представник позивача адвокат Качмар А.І. у судовому засіданні позов підтримала повністю.

1.12. Представник відповідача адвокат Філатов П.О. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову повністю, не заперечив щодо заборгованості за поставку товару за договором, пояснив, що у відповідача відсутні кошти для сплати боргу, просив врахувати форс-мажорні обставини, викликані введенням воєнного стану в Україні.

1.13. 29.01.2024 суд завершив розгляд справи по суті та видалився до нарадчої кімнати для ухвалення рішення.

1.14. Керуючись частиною 1 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, суд оголосив вступну та резолютивну частини судового рішення у справі №925/1740/23.

1.15. Вислухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази, що містяться у справі, суд

ВСТАНОВИВ:

2. Перелік обставин, які є предметом доказування у справі.

2.1. Предметом позову є майнова вимога позивача до відповідача стягнення заборгованості за договором поставки, пені, 3% річних та інфляційних втрат.

2.2. Підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує виникнення між сторонами зобов`язальних правовідносин на підставі договору поставки; невиконання відповідачем зобов`язань з оплати за поставлений товар, внаслідок чого утворилася заборгованість.

2.3. Відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

2.4. Предметом доказування у даній справі є виникнення між сторонами майнового господарського зобов`язання на підставі договору поставки; виконання позивачем зобов`язання з поставки товару; невиконання відповідачем зобов`язання з оплати товару; розмір грошового зобов`язання відповідача; строк виконання грошового зобов`язання; нарахування позивачем 3% річних, інфляційних втрат, пені за неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором; порушення суб`єктивного права, за захистом якого позивач звернувся до суду.

3. Обставини, які не підлягають доказуванню у справі.

3.1. Відповідно до частини першої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

3.2. Позивач та відповідач визнають обставини укладення договору поставки №ГР-472 від 01.12.2021, поставки товару відповідно до видаткової накладної №Ян0001325 від 26.01.2023 та товарно-транспортної накладної №Ян0001325 від 26.01.2023, поставку позивачем відповідачу товару на загальну суму 45783,12 грн.

4. Перелік доказів, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

4.1. На підтвердження обставин, які є предметом доказування, позивач подав письмові докази, дослідивши які, суд встановив:

4.1.1. 01.12.2021 Приватне підприємство "СВІТЧАЙ" (постачальник) та Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (покупець) уклали договір поставки №ГР-472, згідно з п.1.1 якого постачальник зобов`язується поставляти покупцю товар в асортименті і кількості відповідно до замовлення, а покупець зобов`язується приймати товар відповідно до видаткових накладних, які є невід`ємною частиною цього договору, та своєчасно здійснювати оплату на умовах, визначених цим договором (а.с. 10).

Сторони погодили усі істотні умови договору і, зокрема, домовилися про таке:

п.2.2 - загальна вартість договору визначається із суми вартості товару фактично поставленого за всіма видатковими накладними, разом узятими за період дії договору;

п.2.3 - покупець зобов`язується провести оплату за поставлений постачальником товар не пізніше ніж через один календарний день з моменту отримання товару, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Датою оплати товару вважається дата надходження коштів на розрахунковий рахунок постачальника;

п.3.6 - при несвоєчасній або неповній оплаті товару, згідно з умовами п.2.3 покупець зобов`язується сплатити на користь постачальника пеню у розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожний прострочений день, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який нараховується пеня;

п.3.7 - у випадку невиконання або неналежного виконання однією зі сторін зобов`язань за цим договором, вона несе відповідальність згідно чинного законодавства України;

п.3.8 - відповідальність сторін не наступає, якщо порушення умов цього договору викликано форс-мажорними обставинами, наявність яких документально підтверджена Торгово-Промисловою Палатою України. Виникнення форс-мажорних обставин не є підставою для відмови або звільнення сторін від виконання зобов`язань, узятих на себе за умовами цього договору до виникнення вищезазначених обставин, а лише відсуває термін їх виконання на період часу, у який діють форс-мажорні обставини;

п.4.1 - договір набуває чинності в момент підписання повноважними представниками сторін і діє до 31 грудня 2022 р.;

п.4.4 - припинення, розірвання або закінчення дії цього договору не звільняє сторони від виконання своїх фінансових зобов`язань у повному обсязі;

п.5.4. усі зміни та доповнення до цього договору оформлюються додатковими угодами до договору, що виконуються у письмовій формі, підписуються сторонами та скріпляються печатками.

4.1.2. 22.06.2022 сторони уклали додаткову угоду до договору №ГР-472 від 01.12.2022, у якій виклали пункт 2.3 договору поставки у наступній редакції: "Покупець зобов`язується провести оплату за поставлений постачальником товар не пізніше ніж через 21 (двадцять один) календарний день з моменту отримання товару, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Датою оплати товару вважається дата надходження коштів на розрахунковий рахунок постачальника (а.с. 11).

4.1.3. На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 45783,12 грн з ПДВ за видатковою накладною №Ян0001325 від 26.01.2023, зокрема Карпатський чай ф/п Мультифрукт 20*2г у кількості 180 шт.; Карпатський чай ф/п Меліса 20*1,35г у кількості 180 шт.; Карпатський чай ф/п М`ята 20*1,35г у кількості 180 шт.; Карпатський чай ф/п Шипшина 20*2г у кількості 180 шт.; FEELTON "London Classic" чай чорний РЕКОЕ 90г у кількості 240 шт.; ОСОБА_3 зелений 100 г у кількості 280 шт.; ОСОБА_3 трав. М`ята ф/п 20*1г б/я у кількості 150 шт.; ОСОБА_3 трав. Меліса ф/п 20*1г б/я у кількості 300 шт.; ОСОБА_3 трав. Ромашка ф/п 20*1 г б/я у кількості 300 шт.; ОСОБА_3 чорний крупнолистовий 100 г у кількості 140 шт; ОСОБА_3 чорний Лимон ф/п 20*1,3г б/я у кількості 150 шт.; ОСОБА_3 чорний Суниця ф/п 20*1,3г б/я) у кількості 150 шт. (а.с. 15) та товарно-транспортною накладною №Ян0001325 від 26.01.2023 (а.с. 16).

4.1.4. ПП "СВІТЧАЙ" та ФОП ОСОБА_1 склали та підписали акт звірки взаємних розрахунків за період 1 квартал 2023 року за договором поставки №ГР-472 від 01.12.2022, у якому узгодили, що станом на 31.03.2023 заборгованість відповідача перед позивачем становить 45783,12 грн. Розбіжностей не виявили (а.с. 12).

4.1.5. Позивач склав та зареєстрував податкову накладну №1325 від 26.01.2023 про поставку відповідачу товару на загальну суму 45783,12 грн з ПДВ (а.с. 13).

4.1.6. 15.02.2023 позивач надіслав до Державної податкової служби України податкову декларацію на реєстрацію до Єдиного реєстру податкових накладних, яку отримано 15.02.2023 за №30051782 (а.с. 14).

4.1.7. 25.08.2023 позивач надіслав відповідачу вимогу-претензію від 24.08.2023 про повернення боргу у розмірі 45783,12 грн, яку відповідач отримав 06.09.2023 (а.с. 17-18).

4.2. Заперечуючи проти позову відповідач подав письмові докази, дослідивши які, суд встановив:

4.2.1. 28.02.2022 Торгова-промислова палата України видала на ім`я "Всім кого це стосується" довідку №2024/02.0-7.1, у якій на підставі статей 14, 14-1 Закону Про торгово-промислові палати в Україні, Статуту ТПП України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану". Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно до яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин-непереборної сили) (а.с. 52).

4.3. Відповідно до статті 129 Конституції України та статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

4.4. Зміст принципу змагальності господарського судочинства наведений у статтях 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України, відповідно норм яких судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

4.5. Відповідно до частини першої та другої статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

4.6. Відповідно до частини 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

4.7. На підставі поданих сторонами доказів, можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Подані сторонами докази суд визнає належними.

4.8. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України "Допустимість доказів").

4.9. На підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує підстави позову, а відповідач заперечує проти позову сторони подали письмові докази, які є належним засобом доказування обставин, що є предметом доказування у справі. Суд не встановив, що докази подані сторонами отримані з порушенням закону. Докази подані сторонами суд визнає допустимими.

4.10. Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи

4.11. Подані сторонами докази, на переконання суду, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Докази, подані сторонами, суд визнає достовірними.

4.12. Сумніву у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів у суду не виникло.

5. Висновок суду про те, яка обставина, що є предметом доказування у справі, визнається судом встановленою або спростованою з огляду на більшу вірогідність відповідних доказів. Мотиви визнання доказів більш вірогідними щодо кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

5.1. Відповідно до частин 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

5.2. Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Тобто обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

5.3. З огляду на відсутність у справі доказів, які б водночас доводили та спростовували одні й ті ж обставини, суд не наводить у рішенні суду мотивів визнання доказів більш вірогідними щодо кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

5.4. Відповідно до частини 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

5.5. Враховуючи, обставини, що не підлягають доказуванню, належність, допустимість та достовірність доказів, поданих сторонами, суд, оцінивши зібрані у справі докази в цілому та кожен доказ окремо, визнає доведеними обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, та визнає встановленими наступні обставини:

5.1.1. між сторонами виникло майнове господарське зобов`язання на підставі договору поставки;

5.1.2. позивач виконав свій обов`язок у зобов`язанні та поставив відповідачу товар на загальну суму 45783,12 грн;

5.1.3. у відповідача виник обов`язок сплатити позивачу за поставлений товар;

5.1.4. відповідач зобов`язання з оплати позивачу товару не виконав;

5.1.5. розмір невиконаного грошового зобов`язання відповідача за договором поставки становить 45783,12 грн;

5.1.6. 25.08.2023 позивач надіслав відповідачу вимогу-претензію від 24.08.2023 про повернення боргу у розмірі 45783,12 грн, яку відповідач отримав 06.09.2023;

5.1.7. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" з 24 лютого 2022 року на всій території Україні введено воєнний стан, дію якого продовжено і який триває на час розгляду справи.

6. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Норми права, на які посилалися учасники справи, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

6.1. Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

6.2. Згідно з частиною першої статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

6.3. Наведеними вище нормами господарського законодавства врегульовано правові підстави виникнення господарських зобов`язань, до яких, зокрема, належить господарський договір.

6.4. Дослідивши зміст та характер зобов`язань, що виникли між сторонами, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли майново-господарські зобов`язання.

6.5. Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

6.6. Відповідно до частини першої статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

6.7. Зобов`язання, що виникли між сторонами за своїм правовим змістом опосередковують відносини поставки.

6.8. Відповідно до частини першої статті 264 Господарського кодексу України матеріально-технічне постачання та збут продукції виробничо-технічного призначення і виробів народного споживання як власного виробництва, так і придбаних у інших суб`єктів господарювання, здійснюються суб`єктами господарювання шляхом поставки, а у випадках, передбачених цим Кодексом, також на основі договорів купівлі-продажу.

6.9. Згідно з частиною першою статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

6.10. Відповідно до частини першої статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

6.11. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

6.12. Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

6.13. Відповідно до статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

6.14. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві ціну проданого товару, а продавець зобов`язаний передати у власність покупця оплачений товар.

6.15. Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

6.16. Відповідно до частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

6.17. Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

6.18. Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

6.19. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частина 2 статті 530 Цивільного кодексу України).

6.20. Відповідно частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

6.21. Відповідно до частини 1 статті 526 зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

6.22. Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

6.23. Мотивом застосування вказаних норм цивільного права є висновок суду про порушення відповідачем грошового зобов`язання та правові наслідки такого порушення у вигляді сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.

6.24. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права (статті 625 ЦК України), викладені в постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19, Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29.07.2019 у справі №756/3966/17, Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі №643/21744/19, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17.

6.25. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

6.26. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

6.27. Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

6.28. Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

7. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Висновок суду про порушення, не визнання або оспорення права чи інтересу, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку. Висновки суду щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

7.1. Передумовою спору є виникнення між сторонами майнового-господарського зобов`язання на підставі договору поставки.

7.2. Причиною виникнення спору є неналежне виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленого позивачем товару, внаслідок чого у відповідача виник борг у розмірі 45783,12 грн за поставлений товар.

7.3. Звертаючись з позовом, позивач прагне захистити своє майнове право та повернути плату за поставлений відповідачу товар.

7.4. Правовідносини між учасниками справи є приватноправовими, врегульовані нормами цивільного права. Зобов`язання, що виникли між сторонами, за своїм правовим змістом опосередковують відносини поставки.

7.5. За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

7.6. Укладення договору поставки від № ГР-472 від 01.12.2021 сторони визнають і не оспорюють.

7.7. Постачальник належним чином виконав свої зобов`язання та поставив відповідачу товар, який відповідач прийняв на підставі видаткової накладної №Ян0011325 від 26.01.2023, підписавши її та скріпивши печаткою.

7.8. Позивач за договором поставки поставив відповідачу 26.01.2023 товар вартістю 45783,12 грн.

7.9. Датою поставки товару вважається дата підписання сторонами видаткової накладної - 26.01.2023.

7.10. Відповідно пункту 2.3 договору поставки покупець зобов`язується провести оплату за поставлений постачальником товар не пізніше ніж через 21 (двадцять один) календарний день з моменту отримання товару, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Датою оплати товару вважається дата надходження коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

7.11. Строк оплати за поставлений товар настав 16.02.2023.

7.12. Відповідач не здійснив оплату за поставлений товар.

7.13. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

7.14. Розмір невиконаного грошового зобов`язання відповідача за договором поставки становить 45783,12 грн.

7.15. Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Учасники цивільних відносин при здійсненні своїх прав зобов`язані діяти добросовісно, утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

7.16. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

7.17. Однією із загальних засад цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

7.18. Передумовою для захисту прав та охоронюваних законом інтересів особи є наявність такого права або інтересу та порушення або оспорювання їх іншою особою (іншими особами).

7.19. Невиконання відповідачем свого обов`язку зі сплати боргу за поставлений товар, порушує право позивача на належне виконання зобов`язаною стороною свого обов`язку у зобов`язанні з оплати боргу за поставлений товар.

7.20. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересу є примусове виконання обов`язку в натурі.

7.21. Вимогу позивача про стягнення з відповідача 45783,12 грн за поставлений товар, суд визнає обґрунтованою, спосіб захисту обраний позивачем є належний та ефективний, та доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову у цій частині.

7.22. Твердження відповідача про неможливість виконання зобов`язання через обставини непереборної сили суд визнає необґрунтованими.

7.23. Відповідно до частини 1 статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

7.24. За змістом цієї норми настання обставин непереборної сили є підставою звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язання, проте не звільняє від його виконання.

7.25. Довідку ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не підтверджує існування непереборних обставин у зобов`язанні відповідача.

7.26. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.09.2023 у справі №910/7679/22 сформував висновок, за змістом якого форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами (ч.1 ст.617 ЦК, ч.2 ст.218 Господарського кодексу України та ст.14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні").

7.27. Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

7.28. Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (п. 38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.

7.29. 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Президент України видав Указ №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", на підставі якого в Україні з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 введено воєнний стан.

7.30. ТПП України листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 засвідчила, що військова агресія російської федерації проти України стала підставою для введення воєнного стану та є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили).

7.31. Вказаний лист ТПП України адресований "Всім, кого це стосується", тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні.

7.32. У постанові Верховного Суду від 15.06.2023 у справі №910/8580/22 касаційний суд дійшов висновку, що лист ТПП від 28.02.2022 є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин.

7.33. У постанові Верховного Суду від 07.06.2023 у справі №912/750/22 викладено висновок про те, що лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не можна вважати сертифікатом у розумінні ст.14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні", а також такий лист не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта (відповідача), для якого могли настати певні форс-мажорні обставини.

7.34. Отже, лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не є доказом настання форс-мажорних обставин для всіх без виключення суб`єктів господарювання України з початком військової агресії російської федерації. Кожен суб`єкт господарювання, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин.

7.35. ТПП засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб (абз. 3 ч. 3 ст. 14 Закону "Про ТПП в Україні").

7.36. Згідно з ч. 1 ст. 14-1 Закону "Про ТПП в Україні" ТПП та уповноважені нею регіональні ТПП засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

7.37. Водночас сертифікат ТПП не є єдиним або обов`язковим доказом існування форс-мажорних обставин; наявність форс-мажорних обставин може доводитися й іншими доказами, якщо інше не передбачено законом бо договором.

7.38. Верховний Суду у постанові від 13.09.2023 у справі №910/7679/22 дійшов висновку, що лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 є документом загального інформаційного характеру, цей лист не може вважатися сертифікатом ТПП, виданим відповідно до положень ст.14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні" і не є доказом настання форс-мажору (обставин непереборної сили) для певного суб`єкта господарювання у конкретному зобов`язанні. Водночас Верховний Суд звертає увагу, що навіть за відсутності сертифіката ТПП, отриманого в передбаченому законом порядку, сторона не позбавлена можливість доводити наявність форс-мажорних обставин іншими доказами, якщо інше не встановлено законом чи договором.

7.39. Посилання на наявність обставин форс-мажору використовується стороною, яка позбавлена можливості виконувати договірні зобов`язання належним чином, для того, щоб уникнути застосування до неї негативних наслідків такого невиконання. Інша ж сторона договору може доводити лише невиконання/неналежне договору контрагентом, а не наявність у нього форс-мажорних обставин (як обставин, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання).

7.40. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору (постанови Верховного Суду від 15.06.2018 у справі №915/531/17, від 26.05.2020 у справі №918/289/19, від 17.12.2020 у справі №913/785/17, від 30.11.2021 у справі №913/785/17 та від 07.06.2023 у справі №906/540/22).

7.41. Верховний Суд у постанові від 07.06.2023 у справі №906/540/22 наголосив на тому, що посилання на форс-мажор як на обставину, що звільняє від відповідальності за порушення договірних зобов`язань, є правом сторони, яка допустила таке порушення. Контрагент (кредитор) не повинен доводити існування форс-мажору у іншої сторони, якщо вона на це не посилалася. Контрагент (кредитор) має доводити факт порушення самого договірного зобов`язання боржником, а не причини, внаслідок яких це відбулося (форс-мажорні обставини)".

7.42. Господарська діяльність відповідача пов`язана із оптовою торгівлею торгівля кавою, чаєм, какао та прянощами (46.37).

7.43. Позивач у період воєнного стану поставив відповідачу товар чай.

7.44. Відповідач не довів обставин неможливості здійснення господарської діяльності у зв`язку запровадженням на території України правового режиму воєнного стану, що є обставиною непереборної сили.

7.45. З урахування викладеного суд відхиляє доводи відповідача про неможливість виконання зобов`язання через обставини непереборної сили.

7.46. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

7.47. Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

7.48. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частина 2 статті 530 Цивільного кодексу України).

7.49. З 17.02.2023 розпочався відлік строку прострочення виконання зобов`язання відповідачем зі сплати боргу за поставлений товару у розмірі 45783,12 грн.

7.50. Відповідно до пункту 3.6 договору при несвоєчасній або неповній оплаті товару, згідно з умовами п.2.3 покупець зобов`язується сплатити на користь постачальника пеню у розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожний прострочений день, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який нараховується пеня.

7.51. Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України, порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

7.52. Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (стаття 216 Господарського кодексу України).

7.53. У разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (стаття 611 Цивільного кодексу України).

7.54. Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (частина 6 статті 231 Господарського кодексу України).

7.55. Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

7.56. Звертаючись із позовом, позивач просив суд стягнути з відповідача 11256,38 грн пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен банківський день прострочення за період з 17.02.2023 по 17.08.2023 за 182 дні на підставі п. 3.6 договору за прострочення виконання грошового зобов`язання.

7.57. Суд, перевіривши розрахунок пені позивача, дійшов висновку, що позивач виконав розрахунок правильно з урахування періоду прострочення та суми боргу. Вимога позивача про стягнення з відповідача 11256,38 грн пені є обґрунтованою, спосіб захисту обраний позивачем є належним та ефективним.

7.58. Відповідно до частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

7.59. Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

7.60. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним із принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.

7.61. Отже, неустойка спрямована на забезпечення компенсації майнових втрат постраждалої сторони.

7.62. Для того, щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було би передбачити.

7.63. Відповідно до частини 2 статті 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

7.64. Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

7.65. Аналогічна правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та у постанові Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №922/4294/19.

7.66. Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

7.67. Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

7.68. Ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

7.69. Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

7.70. Отже, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а не обов`язком, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

7.71. Аналогічний висновок про застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №922/266/20.

7.72. Дослідивши надані позивачем докази на підтвердження нарахування відповідачу пені у розмірі 11256,38 грн, суд дійшов висновку, що розмір штрафних санкцій (неустойки) нарахованої позивачем відповідачу є надмірним.

7.73. Встановлення такого значного розміру штрафних санкцій, на переконання суду, несумісне з принципом розумності, справедливості, та носить не компенсаційний характер, а є додатковим надходженням для позивача, які б він не отримав, за умови належного виконання відповідачем зобов`язань за договором.

7.74. Враховуючи встановлені судом обставини та положення статті 233 Господарського кодексу України, статті 551 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про зменшення розміру неустойки (пені) удвічі та стягнення її у розмірі 50 %, що становить 5628,19 грн (11256,38 грн : 2).

7.75. Вимогу позивача про стягнення з відповідача неустойки (пені) в розмірі 11256,38 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання, суд визнає обґрунтованою, спосіб захисту обраний позивачем є належним та ефективним.

7.76. Водночас, керуючись статтями 233 Господарського кодексу України, 551 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про зменшення розміру неустойки удвічі до розміру 5628,19 грн та про наявність підстав для задоволення позову у цій частині частково.

7.77. У зв`язку з простроченням виконання зобов`язання зі сплати за поставлений товар 45783,12 грн позивач нарахував 1050,27 грн інфляційних втрат та 1068,69 грн 3% річних, стягнення яких становить предмет решти майнових вимог позивача до відповідача.

7.78. Відповідно до частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

7.79. У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу укладеного договору та закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

7.80. У кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3% річних за період прострочення в оплаті основного боргу. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19.

7.81. Отже, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

7.82. За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

7.83. Отже, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

7.84. У статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення.

7.85. За розрахунком позивача відповідач за прострочення виконання грошового зобов`язання повинен сплатити 1050,27 грн інфляційних втрат за період з березня по жовтень 2023 року та 1068,69 грн 3% річних за період з 17.02.2023 по 27.11.2023.

7.86. Суд установив, розрахунок інфляційних втрат та 3% річних позивач виконав правильно з урахуванням періоду прострочення та суми боргу.

7.87. Вимогу позивача про стягнення з відповідача 1050,27 грн інфляційних втрат за період з березня по жовтень 2023 року та 1068,69 грн 3% річних за період з 17.02.2023 по 27.11.2023 за прострочення виконання грошового зобов`язання, суд визнає обґрунтованою, спосіб захисту обраний позивачем є належним та ефективним, та доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині.

8. Розподіл судових витрат.

8.1. Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

8.2. За подання позовної заяви до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2684,00 грн на підставі платіжної інструкції від 20.12.2023 №220380 (а.с. 29).

8.3. У позові позивач просив стягнути з відповідача понесені судові витрати у розмірі 2684,00 грн зі сплати судового збору.

8.4. Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

8.5. У постанові Верховного Суду від 03.04.2018 у справі №902/339/16 наведено правовий висновок, відповідно до якого судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

8.6. Зменшення розміру пені не є наслідком необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а є виключно застосування судом свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами.

8.7. При розподілі судового збору у такому випадку враховується, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки на підставі статті 233 Господарського кодексу України та частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України покладається на відповідача повністю.

8.8. У цій справі суд дійшов до висновку про зменшення розміру пені на 50%. При цьому, таке зменшення розміру пені не було наслідком необґрунтованості позовних вимог, а стало результатом застосування судом першої інстанції своїх дискреційних повноважень, передбачених положеннями статті 233 Господарського кодексу України та частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України.

8.9. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що витрати позивача зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2684,00 грн відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача у повному обсязі.

Керуючись статтями 14, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного підприємства "СВІТЧАЙ" (ідентифікаційний код 30051782, адреса місцезнаходження: 79035, м. Львів, вул. Жасминова, 5) 45783,12 грн (сорок п`ять тисяч сімсот вісімдесят три гривні 12 копійок) боргу, 1068,69 грн (тисячу шістдесят вісім гривень 69 копійок) 3% річних, 1050,27 грн (тисячу п`ятдесят гривень 27 копійок) інфляційних втрат, 5628,19 грн (п`ять тисяч шістсот двадцять вісім гривень 19 копійок) пені, 2684,00 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 00 копійок) витрат зі сплати судового збору.

У решті відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складене 07.02.2024.

Суддя А.І. Гладун