УХВАЛА

м. Київ

30.01.2024Справа № 910/20064/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н.І., розглянувши заяву про забезпечення позову у справі

За позовом 1) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) 2) ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 )

до 1) ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 )

2) Гаражного кооперативу "Вигурівщина" (вул. Електротехнічна, буд.74, м. Київ, 02232, )

про визнання недійсними,скасування рішень

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі - позивач 1), 2) ОСОБА_2 (далі - позивач 2), звернулись до Господарського суду міста Києва з позовом до 1) ОСОБА_3 , 2) Гаражного кооперативу "Вигурівщина" про визнання недійсним, скасувати рішення позачергових зборів уповноважених членів Гаражного коооперативу "Вигурівщина", оформлених протоколом від 09.12.2023, зобов`язати приватного нотаріуса Київського нотаріального округуЛеонтьєва Г.О. видалити із відомостей в ЄДР зроблений ним запис про зміну керівника ГК "Вигурівщина"- ОСОБА_3 та відновити попередній запис, керівник - ОСОБА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачами прямо порушено приписи закону №1087-ІV, зокрема ст.15 та приписів Сатуту гаражного кооперативу.

Ухвалою від 11.01.2024 відкрито провадження по справі за правилами загального провадження.

До канцнелярії Господарського суду міста Києва ОСОБА_2 подано заяву про забезпечення позову, в якій просить суд:

1. Заборонити відповідачу 1 та відповідачу 2 на період до вирішення судового спору проводити наступні дії:

1.1. Проводити загальні збори (збори уповноважених) членів кооперативу по обранню нового голови кооперативу та органів управління кооперативом, прийняттю нової редакції статуту кооперативу, поділ кооперативу та виоремлення окремих підрозділів кооперативу.

1.2.Заборонити відповідачу 1 та відповідачу 2 вчиняти дії, пов`язані з внесенням змін до відомостей в ЄДР про керівника та підписантів кооперативу.

1.2.1. Також нинішнім головою кооперативу ОСОБА_3 впродовж двох років використався розрахунковий рахунок кооперативу не за цільовим призначенням , він не виконував статутну норму щодо відрахувань у фонди кооперативу і як видно із додатку 12 до позовної заяви, на рахунку кооперативу станом на 07.12.2023 залишалося тільки близько 3000 грн, а всі інші надходження були обнулені, що може призвести до банкрутства кооперативу.

2. З метою забезпечення збереження грошових коштів кооперативу, які поступають на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 банк НОМЕР_2 АТ «Райффайзен банк» прошу винести ухвалу суду, якою зобов`язати керуючого відділенням банку «Райффайзен Банк» в Деснянському районі міста Києва заблокувати коди доступу до системи (старої і нової) Шкумату Володимиру Анатолійовичу, а також іншим розпорядникам грошових коштів кооперативу.

3.Заборонити голові кооперативу Шкумату В.А. відкривати у будь-яких банках нові розрахункові рахунки кооперативу.

4. Заходи зустрічного забезпечення прошу не застосовувати.

В обґрунтування вказаної заяви позивач посилався на те, що невжиття таких заходів, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду по справі №910/12005/18, яка розглядається Касаційним Верховним Господарським Судом України. У вказаній справі оскаржується також незаконне набуття повноважень нинішнім головою кооперативу Шкуматом В.А. При цьому, на думку заявника, Шкумат В.А. проводить незаконні збори уповноважених.

Розглянувши вказану заяву, суд дійшов висновку щодо відсутності достатніх підстав для її задоволення з урахуванням наступного.

За приписами ст.136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується, в тому числі, забороною відповідачу вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання, накладенням арешту.

Частиною 1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; виключено; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом ст.140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Тобто, за приписами чинного господарського процесуального законодавства таку процесуальну дію, як забезпечення позову, може бути вчинено як до пред`являння позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Наразі, суд зазначає, що у вирішенні питання про забезпечення позову слід здійснювати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

За висновком Об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеним у постанові від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18, умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами немайнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.12.2019р. по справі №908/1310/19.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Аналогічну правову позицію наведено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.03.2018р по справі №905/2130/17 та від 13.02.2018р. по справі №911/2930/17.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.

Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у Справі «Пантелеєнко проти України» (заява № 11901/02) засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у Справі «Доран проти Ірландії» (заява № 2214/04), було зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

За змістом рішення Європейського Суду з прав людини від 17.07.2008 у Справі «Каіч та інші проти Хорватії» (заява №50389/99) для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Проте, за висновками суду, заявником не наведеного належного доказового обґрунтування поданої заяви, що вказує на відсутність дійсних та достатніх підстав для забезпечення позову.

Водночас, обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову в даній справі, заявник посилається на поновлення оспорюваних прав позивача, оскільки, на думку заявника, самопроголошений голова Шкумат В.А. може в такий спосіб невизначену кількість разів проводити так звані збори уповноважених, що унеможливить виконання оскаржуваного рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Проте, позивачем не обґрунтовано, на захист яких саме прав позивача мають бути вжиті заходи забезпечення позову, та чим саме буде ускладнено чи унеможливлено виконання рішення суду в даній справі.

Судом враховано, що члени обслуговуючого кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

Аналогічний за змістом висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 509/577/18.

У той же час, законом не передбачено права учасника, члена юридичної особи звертатися до суду за захистом прав чи охоронюваних законом інтересів цієї особи поза відносинами представництва.

За таких обставин, з урахуванням всього вищевикладеного в сукупності, суд дійшов висновку стосовно доказової необґрунтованості та відсутності підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

При цьому, слід наголосити, що у разі виникнення дійсних належним чином підтверджених обставин, які були б достатніми для забезпечення позову, позивач не позбавлений права та можливості звернутись з відповідною заявою до суду в процесі розгляду спору.

За таких обставин, керуючись ст.136, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Згідно ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її складання.

Суддя Наталія ЯГІЧЕВА