номер провадження справи 9/266/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2024 Справа № 908/3494/23

м.Запоріжжя Запорізької області

За позовом: Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС», (03117, м. Київ, пр. Берестейський, буд. 65)

до відповідача: Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРЕДО», (69068, м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, буд. 34)

про стягнення суми 22468,71 грн.

Суддя Боєва О.С.

Без виклику сторін

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» про стягнення з відповідача: Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРЕДО» суми 22468,71 грн, яка складається з: суми 14874,47 грн страхового відшкодування, суми 4124,21 грн інфляційних втрат, суми 764,10 грн 3% річних та суми 2705,93 грн пені.

Підставою для звернення з позовом зазначено неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасної та повної компенсації страхового відшкодування, пов`язаного з відновлювальним ремонтом транспортного засобу. Внаслідок порушення відповідачем грошового зобов`язання позивач, приймаючи до уваги положення ст. 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» та ст. 625 ЦК України, також нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню, 3% річних та інфляційні втрати. Позов обґрунтовано ст. ст. 526, 530, 625, 993, 1166, 1188 ЦК України, ст.ст. 4, 6, 27 Закону України «Про страхування», ст.ст. 22, 34, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів».

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 23.11.2023 здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/3494/23 та визначено до розгляду судді Боєвій О.С.

Ухвалою господарського суду від 28.11.2023 позовну заяву на підставі ч. 1 ст. 174 ГПК України залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви в термін до 08.12.2023 включно.

07.12.2023 від позивача до господарського суду надійшла заява про усунення недоліків, до якої додані відповідні документи на виконання вимог ухвали від 28.11.2023.

Ухвалою суду від 13.12.2023 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/3494/23, присвоєний номер провадження 9/266/23, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідачу - Товариству з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» відповідно до ст. 165, ст. 251 ГПК України запропоновано надати відзив з документальним обґрунтуванням протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше ніж у строк до 05.01.2024.

Відповідач про відкриття провадження у справі та розгляд справи судом повідомлений належним чином. Так, ухвала суду про відкриття провадження у справі № 908/3494/23 направлена відповідачу через систему «Електронний суд» до електронного кабінету та отримана ним 13.12.2023, про що свідчить відповідна довідка про доставку електронного листа.

Разом з тим, відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, відзив на позов суду не подав. Будь-яких заяв, клопотань від відповідача до суду не надходило.

Із змісту ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України слідує, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про розгляд справи за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

07.04.2021 між Приватним акціонерним товариством «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» (страховик, позивач у справі) та ОСОБА_1 (страхувальник) укладено договір добровільного комплексного страхування автотранспорту № AZ16-1279230, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Ford Fiesta», 2013 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Строк дії договору встановлено з 07.04.2021 по 06.04.2022 (включно) (п. 3 Полісу №АР/9886337).

08 листопада 2021 о 07 год. 75 хв. в місті Львів на вул. Дорошенка сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Ford Fiesta», д.н НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_2 та автомобіля «Citroen Berlingo», д.н НОМЕР_3 , яким керував водій ОСОБА_3 , в результаті якої автомобілі отримали механічні пошкодження.

Учасниками події на місці ДТП спільно складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол), відповідно до якого ОСОБА_4 визнав свою вину у настанні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 08.11.2021.

Страхувальник 16.11.2021 звернувся до ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» із заявою на виплату страхового відшкодування у зв`язку з ДТП, що сталася 08.11.2021 з транспортним засобом «Ford Fiesta», д.н НОМЕР_2 .

З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Ford Fiesta», д.н НОМЕР_2 , проведено його огляд та складено Акт огляду транспортного засобу від 10.11.2021, яким зафіксовано деталі та опис пошкодження застрахованого транспортного засобу та ремонтну калькуляцію.

17.11.2021 ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» складений Страховий Акт № 32450/17/921 та розрахунок суми страхового відшкодування, виходячи з ремонтної калькуляції, згідно з якими вищезазначену ДТП, що сталася 08.11.2021, визнано страховим випадком та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 14874,47грн.

Позивачем здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 14874,47 грн, про що свідчить платіжна інструкція № 229060 від 19.11.2021 (копія міститься в матеріалах справи).

Згідно з полісом серії ЕР № 204135581 (діючий станом на 08.11.2021) цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «Citroen Berlingo», д.н НОМЕР_3 , застрахована ТДВ «Страхова компанія «КРЕДО» (відповідач у справі); франшиза згідно з цим полісом - 0,00 грн (нуль); ліміт за шкоду майну - 130000,00 грн.

Позивач 08.12.2021 направив на адресу ТДВ «Страхова компанія «КРЕДО» заяву за вих. № 05459/9221, відповідно до якої просив здійснити перерахування страхового відшкодування в розмірі 14874,47 грн.

Зазначена заява отримана відповідачем 15.12.2021, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (копія мітиться в матеріалах справи).

Невиконання відповідачем зобов`язання з відшкодування страхової виплати стало підставою для звернення позивача з позовом до суду, за яким відкрито провадження у даній справі.

Із змісту ст.ст.15, 16 ЦК України, ст. 20 ГК України слідує, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб та в порядку, що встановлений договором або законом. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є примусове виконання обов`язку в натурі.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 14 ЦК України передбачено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

З положень статті 979 ЦК України слідує, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Зазначене узгоджується з положеннями статті 27 Закону України «Про страхування» (в редакції чинній на момент ДТП та виплати страхового відшкодування), в якій зазначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як встановлено судом вище, позивач у відповідності до умов договору добровільного страхування транспортного засобу здійснив виплату страхувальнику суми страхового відшкодування у розмірі 14874,47 грн.

Отже, враховуючи досліджені судом докази, згідно положень ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» (в редакції чинній на момент ДТП та виплати страхового відшкодування), до позивача перейшло право вимоги до відповідача у розмірі виплаченого страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач доказів перерахування позивачу заявленої до стягнення суми 14874,47 грн страхового відшкодування суду не надав.

На підставі викладеного, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 14874,47 грн страхового відшкодування є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача суму 1996,85 грн пені за період прострочення з 08.03.2022 по 08.09.2022, суму 764,10 грн - 3% річних за період прострочення з 08.03.2022 по 22.11.2023 та суму 4124,21 грн інфляційних втрат за період прострочення з березня 2022 по жовтень 2023 (включно), нарахованих у зв`язку із простроченням виплати страхового відшкодування.

Частинами 1 та 3 статті 14 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 10.04.2018 року у справі № 910/10156/17 та від 16.05.2018 року у справі №686/21962/15-ц.

Обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування за наявності відповідних правових підстав для цього є грошовим зобов`язанням страховика. Тому в разі прострочення виконання даного зобов`язання до страховика може бути застосовано відповідальність за порушення грошового зобов`язання, визначену статтею 625 Цивільного кодексу України.

Правова позиція стосовно наявності підстав для стягнення 3% річних та інфляційних втрат у разі прострочення виплати страховиком відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів наведена в постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 910/18319/16.

Відповідно до ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Норма вказаної статті не містить обмежень щодо її застосування виключно у правовідносинах між страховиком і страхувальником за полісом ОСЦПВВНТЗ, тому суд дійшов висновку про можливість застосування даної відповідальності до відповідача у зв`язку з простроченням ним виплати страхового відшкодування на користь особи, яка має право на таке відшкодування, в даному випадку - позивача.

Відповідно до наданих позивачем доказів, факт порушення відповідачем зобов`язання щодо своєчасної виплати страхового відшкодування доведений.

Разом з тим, суд визнав надані позивачем розрахунки заявлених до стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних втрат неправильними у зв`язку з невірним визначенням дати прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, виходячи з наступного.

Положеннями п. 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема, визначено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Тобто строк для виплати страхового відшкодування становить 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Як свідчать матеріали справи відповідач заяву № 05459/9221 про виплату страхового відшкодування отримав лише 15.12.2021 (а.с. 33).

Таким чином, з урахуванням наведених вище положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», граничним строком виконання відповідачем обов`язку щодо виплати страхового відшкодування є 15.03.2022 (15.12.2021 (дата отримання заяви) + 90 днів) і, відповідно, прострочення починається з 16.03.2022.

Згідно з перерахунком зробленим судом за допомогою ІПС ЛІГА:ЗАКОН (калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій), з урахуванням встановленої дати прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання з 16.03.2022, до стягнення з відповідача підлягає сума пені за період прострочення 16.03.2022 по 08.09.2022 (177 днів) у розмірі 2640,73 грн, сума 3% річних за період прострочення з 16.03.2022 по 22.11.2023 (617 днів) у розмірі 754,32 грн, в решті вимог про стягнення пені та 3% річних судом відмовляється у зв`язку з необґрунтованістю. При цьому, суд не виходив за межі визначеного позивачем граничних періодів відповідних нарахувань.

Стосовно вимоги про стягнення суми інфляційних втрат, суд зазначає про наступне.

В листі Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97р. зазначалося, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідно місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а внесена з 16 по 31 число не індексується і розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число відповідного місяця, інфляційна зміна розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 число місяця - інфляційна зміна розраховується з урахуванням цього місяця.

У господарських відносинах слід врахувати, що відповідно до пункту 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 № 14 інфляційні нарахування здійснюються на суму боргу, прострочення якого тривало не менше повного місяця і з застосуванням індексу інфляції такого місяця. Отже, рекомендовано з розрахунку виключати періоди, менші за місяць.

З огляду на викладене, позивачем помилково здійснено нарахування інфляційних втрат за березень місяць 2022. Здійснивши за допомогою ІПС ЛІГА:ЗАКОН (калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій) перерахунок (за параметрами: прострочення з 16.03.2022 по 31.10.2023), суд встановив, що до стягнення з відповідача на користь позивача за період прострочення з квітня 2022 по жовтень 2023 (включно) підлягає стягненню сума 3306,09 грн. В решті вимог про стягнення інфляційних втрат судом відмовляється у зв`язку з необґрунтованістю. При цьому, суд не виходив за межі визначеного позивачем граничного періоду відповідного нарахування.

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО», (69068, м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, буд. 34) на користь Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС», (03117, м. Київ, пр. Берестейський, буд. 65) суму 14874 (чотирнадцять тисяч вісімсот сімдесят чотири) грн 47 коп. страхового відшкодування, суму 2640 (дві тисячі шістсот сорок) грн 73 коп. пені, суму 754 (сімсот п`ятдесят чотири) грн 32 коп. - 3% річних та суму 3306 (три тисячі триста шість) грн 09 коп. інфляційних втрат.

У задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», (69068, м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, буд. 34) на користь Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС», (03117, м. Київ, пр. Берестейський, буд. 65) суму 2577 (дві тисячі п`ятсот сімдесят сім) грн 31 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення складено та підписано 12.02.2024.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Боєва