ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року м. ОдесаСправа № 916/2946/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Філінюка І.Г., Поліщук Л.В.,

при секретарі судового засідання Колцун В.В.,

за участю представників:

від ОСОБА_1 участі не брали,

від Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "СПІВУЧИЙ ФОНТАН НА ФОНТАНСЬКІЙ ДОРОЗІ 30-32" участі не брали,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 23.10.2023, прийняте суддею Рогою Н.В., м. Одеса, повний текст складено 23.10.2023,

у справі №916/2946/23

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "СПІВУЧИЙ ФОНТАН НА ФОНТАНСЬКІЙ ДОРОЗІ 30-32"

про визнання майнових прав на об`єкт інвестування

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "СПІВУЧИЙ ФОНТАН НА ФОНТАНСЬКІЙ ДОРОЗІ 30-32", в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог б/н від 31.08.2023 (вх.№29973/23 від 01.09.2023) просила визнати за позивачкою майнові права на об`єкт інвестування 1-кімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 31.07.2023 відкрито провадження у справі №916/2946/23.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 10.10.2023 у справі №916/2946/23 позов задоволено повністю; визнано за ОСОБА_1 майнові права на об`єкт інвестування 1-кімнатну квартиру АДРЕСА_2 ; стягнуто з Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "СПІВУЧИЙ ФОНТАН НА ФОНТАНСЬКІЙ ДОРОЗІ 30-32" на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду Одеської області від 23.10.2023 у справі №916/2946/23 (суддя Рога Н.В.) стягнуто з ОСОБА_1 до державного бюджету України судовий збір у розмірі 10882,30 грн; стягнуто з Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "СПІВУЧИЙ ФОНТАН НА ФОНТАНСЬКІЙ ДОРОЗІ 30-32" на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 4099,15 грн.

Вказане судове рішення обґрунтоване тим, що при відкритті провадження у даній справі позивачкою було сплачено судовий збір у розмірі 2684 грн, між тим, враховуючи те, що заявлена останньою позовна вимога є вимогою майнового характеру, ОСОБА_1 з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог мав бути сплачений судовий збір у розмірі 1,5% від вартості майнового права на об`єкт інвестування, що становить 13566,30 грн (904420 грн х 1,5%). Водночас, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог до початку розгляду справи по суті, з Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "СПІВУЧИЙ ФОНТАН НА ФОНТАНСЬКІЙ ДОРОЗІ 30-32" на користь позивачки підлягає стягненню 50% судового збору, який необхідно було сплатити при поданні позову.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 23.10.2023 у справі №916/2946/23.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржниця наголошує на тому, що місцевий господарський суд не мав процесуальної можливості перегляду вже вирішеного ним в основному рішенні питання розподілу судових витрат шляхом ухвалення додаткового рішення на підставі статті 244 Господарського процесуального кодексу України щодо покладення судових витрат на сторону, на користь якої ухвалено рішення по суті спору, у зв`язку з чим оскаржуване додаткове рішення прийнято за межами компетенції суду першої інстанції та з порушенням права ОСОБА_1 на правову визначеність.

У відзиві на апеляційну скаргу б/н від 12.12.2023 (вх.№3670/23/Д2 від 13.12.2023) Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "СПІВУЧИЙ ФОНТАН НА ФОНТАНСЬКІЙ ДОРОЗІ 30-32" просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 23.10.2023 у справі №916/2946/23. Зокрема, відповідач посилається на законність та обґрунтованість оскаржуваного додаткового рішення щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Поліщук Л.В., Богатиря К.В. від 29.11.2023 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження.

В подальшому ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.12.2023 вирішено розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 23.10.2023 у справі №916/2946/23 поза межами строку, встановленого частиною першою статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк, достатній для забезпечення можливості реалізації учасниками процесу відповідних процесуальних прав з урахуванням запровадженого в Україні воєнного стану, та призначено дану справу до розгляду на 07.02.2024 о 12:00.

У судовому засіданні 07.02.2024 представники сторін участі не брали, хоча були належним чином сповіщені про дату, час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами справи, при цьому останні звернулися з заявами про проведення судового засідання за їх відсутності (т.ІІ а.с.38, 41).

За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Вищенаведений перелік підстав для ухвалення додаткового рішення є вичерпним.

За загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішено всі інші, в тому числі і процесуальні, питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також не вирішення окремих процесуальних питань, зокрема, розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.

З огляду на викладене, додаткове рішення це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти.

Суд не вправі під виглядом додаткового рішення змінити зміст рішення або розв`язати нові питання, що не досліджувалися при судовому розгляді. Додаткове рішення є засобом саме для виправлення неповноти основного судового рішення і через незмінність судового рішення суд, який його ухвалив, не вправі його скасовувати чи змінити, проте він має право виправити деякі його недоліки, зокрема, неповноту, а неповнота судового рішення може полягати у невирішеності деяких питань, що стояли перед судом.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена в постановах від 19.10.2021 у справі №907/762/16, від 03.10.2019 у справі №910/19565/17 та від 17.06.2020 у справі №904/12170/16.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 238 Господарського процесуального кодексу України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Зі змісту рішення Господарського суду Одеської області від 10.10.2023 у справі №916/2946/23 вбачається, що судом першої інстанції було вирішене питання розподілу судових витрат, а саме: стягнуто з Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "СПІВУЧИЙ ФОНТАН НА ФОНТАНСЬКІЙ ДОРОЗІ 30-32" на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2684 грн.

При цьому питання правильності розподілу судових витрат (зокрема, в контексті розміру судового збору за подання позову), наведеного місцевим господарським судом в основному рішенні, з огляду на встановлені процесуальним законом межі апеляційного перегляду, при розгляді даної апеляційної скарги колегією суддів не досліджується, оскільки вказане рішення в апеляційному порядку не оскаржене.

Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що приписи статті 244 Господарського процесуального кодексу України передбачають можливість ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат виключно у тому разі, коли таке питання не було вирішене, у зв`язку з чим рішення є неповним, проте зазначені положення процесуального закону не надають суду, який ухвалив основне рішення, можливості самостійно здійснити перегляд вже вирішеного ним питання розподілу судових витрат та, як наслідок, змінити відповідний розподіл.

Отже, інститут додаткового рішення не може виступати інструментом для здійснення судом переоцінки вже прийнятого ним основного рішення, оскільки зазначене суперечить принципу правової визначеності, який, в свою чергу, є фундаментальним аспектом верховенства права та передбачає повагу до принципу res judicata (принципу остаточності рішення суду). Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність, тобто системність і послідовність у діяльності відповідних органів (насамперед, судів). Між тим дотримання принципу правової визначеності вбачається неможливим за умови наявності двох протилежних підходів одного й того ж складу суду, застосованих в основному і додатковому судових рішеннях щодо розподілу судових витрат в одній і тій же справі, тим більше, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта та є його невід`ємною складовою.

Крім того, в силу частини третьої статті 244 Господарського процесуального кодексу України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Таким чином, з огляду на те, що розгляд справи №916/2946/23 здійснювався у судовому засіданні, в силу імперативних положень вищенаведеної норми процесуального закону для ухвалення додаткового рішення також мало бути призначене судове засідання.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та зі змісту оскаржуваного додаткового рішення, останнє було ухвалене без проведення судового засідання та, відповідно, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Право бути належним чином повідомленим про судовий розгляд не може бути формальним, оскільки протилежне не відповідає ідеї справедливого судочинства, яка включає основоположне право на змагальність процесу. Право бути почутим є одним з ключових принципів процесуальної справедливості, який передбачений статтею 129 Конституції України і статтею 6 Конвенції. Учасник справи повинен мати можливість захистити свою позицію в суді, адже така можливість сприяє дотриманню принципу змагальності через право особи бути почутою та прийняттю обґрунтованого і справедливого рішення.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд наголошує на тому, що порушення судом першої інстанції норм процесуального права у вигляді недотримання правил та порядку ухвалення додаткового рішення, зокрема, без проведення судового засідання та за відсутності передбачених частиною першою статті 244 Господарського процесуального кодексу України підстав, перелік яких є вичерпним, зумовлює наявність правових підстав для скасування оскаржуваного додаткового рішення Господарського суду Одеської області від 23.10.2023 у справі №916/2946/23.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" унормовано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

В силу статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, судове рішення повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 23.10.2023 у справі №916/2946/23 не відповідає вказаним вище вимогам у зв`язку з порушенням норм процесуального права, а тому останнє підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 23.10.2023 у справі №916/2946/23 скасувати.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 08.02.2024.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя І.Г. Філінюк

Суддя Л.В. Поліщук