РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.02.2024Справа № 910/15051/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участю секретаря судового засідання Білошицької А.В., розглянувши матеріали справи за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Довіра Аутдор" про стягнення 1 297 181,99 грн та зобов`язання вчинити дії,

за участю представників:

позивача: Лунгул Л.А.;

відповідача: Руденко В.В.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У вересні 2023 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" (далі - Залізниця) в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - Філія) звернулося до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Довіра Аутдор" (далі - Товариство) заборгованості в розмірі 1 297 181,99 грн, з яких: 643 144,00 грн - основна заборгованість, 410 197,99 грн - штрафні санкції за прострочення оплати по договору, 243 840,00 грн - штраф за недемонтаж рекламних конструкцій. Крім того, позивач просив зобов`язати Товариство звільнити об`єкти Філії від рекламних конструкцій Товариства, які розміщувались згідно договору про надання рекламних послуг від 28 квітня 2015 року № ОД/ДН-1-15-288д-НЮ, та розташовані за адресами: місто Одеса, вулиця Середньофонтанська, 23 (подвір`я ІОЦ уздовж паркану) у кількості 4 шт.; місто Одеса, вулиця Балківська (за парканом станції Одеса-Товарна); місто Одеса, вулиця Середньофонтанська (біля мосту); місто Одеса, вулиця От. Головатого, станція Одеса-Пересип (за парканом, напроти будинку № 159-161); місто Одеса, вулиця От. Головатого (між опорами контактної мережі № 78 та № 80); місто Одеса, вулиця Середньофонтанська/вулиця Семінарська (на будівлі посту ЕЦ станції Одеса-Головна); місто Одеса, вулиця Середньофонтанська, пост ЕЦ (1-й поверх зі сторони Таїрово); місто Одеса, вулиця Середньофонтанська, пост ЕЦ (2-й поверх зі сторони Таїрово); місто Одеса, вулиця Середньофонтанська, пост ЕЦ (2-й поверх зі сторони вокзалу Одеса-Головна); місто Одеса, вулиця Середньофонтанська, пост ЕЦ (1-й поверх зі сторони вокзалу Одеса-Головна).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Товариством своїх обов`язків за укладеним між сторонами договором про надання рекламних послуг від 28 квітня 2015 року № ОД/ДН-1-15-288д-НЮ.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 2 жовтня 2023 року відкрито провадження в справі № 910/15051/23, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 2 листопада 2023 року.

5 жовтня 2023 року через систему "Електронний суд" від представника Залізниці надійшла заява від цієї ж дати про розгляд справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів через систему відеоконференцзв`язку "EasyCon". Ухвалою Господарського суду міста Києва від 9 жовтня 2023 року вказану заяву Залізниці задоволено частково.

23 жовтня 2023 року через систему "Електронний суд" від Товариства надійшов відзив на позовну заяву від цієї ж дати, у якому відповідач вказував на безпідставність позовних вимог, оскільки, на думку Товариства, договір про надання рекламних послуг від 28 квітня 2015 року № ОД/ДН-1-15-288д-НЮ припинений з 1 січня 2020 року внаслідок його виконання та закінчення терміну дії цього правочину. У свою чергу додаткові угоди № 17 та № 18 до вказаного договору, на думку відповідача, по суті є новим правочином щодо тимчасового користування місцем розташування рекламних засобів, оскільки містять всі істотні умови договору про надання послуг. Відтак, застосування позивачем умов договору про надання рекламних послуг від 28 квітня 2015 року № ОД/ДН-1-15-288д-НЮ до відносин між сторонами у період з 2021 року по 2023 рік, зокрема, нарахування плати за надані послуги та штрафних санкцій, є безпідставним. Крім того, зазначеним новим правочином не було визначено строк для проведення демонтажу рекламних конструкцій відповідача після завершення його дії, у зв`язку з чим вимога Залізниці про зобов`язання Товариства звільнити об`єкти Філії від рекламних конструкцій також задоволенню не підлягає.

30 жовтня 2023 року через систему "Електронний суд" від Залізниці надійшла відповідь на відзив від цієї ж дати, разом із клопотанням про поновлення строку на подання додаткових доказів та приєднання їх до матеріалів справи. У вказаній відповіді на відзив позивач зазначив, що позиція відповідача щодо закінчення строку дії укладеного між сторонами договору на надання рекламних послуг 31 грудня 2019 року суперечить фактичній поведінці Товариства, яке після вказаної дати кожного місяця підписувало акти наданих послуг з підтвердженням того, що такі послуги отримані та оплачені саме за вищевказаним правочином. При цьому, у відповідача, незалежно від дати закінчення дії договору, залишився обов`язок щодо демонтажу рекламних конструкцій, які на час розгляду даної справи розміщені на об`єктах позивача без будь-якої правової підстави.

У підготовчому засіданні 2 листопада 2023 року суд без виходу до нарадчої кімнати постановив протокольні ухвали: про відмову в задоволенні клопотання Залізниці про поновлення строку на подання додаткових доказів від 30 жовтня 2023 року, про встановлення Залізниці додаткового строку на подання додаткових доказів, про продовження з власної ініціативи строку підготовчого провадження на 30 днів та про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 7 грудня 2023 року.

3 листопада 2023 року через систему "Електронний суд" від представника Залізниці надійшли заява та клопотання від цієї ж дати про його участь у призначеному засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 7 листопада 2023 року заяву та клопотання Залізниці задоволено.

7 листопада 2023 року через систему "Електронний суд" від Товариства надійшли заперечення від 6 листопада 2023 року, у яких останнє зазначило, що оскільки стягнення неустойки за несвоєчасний розрахунок та за недемонтаж конструкцій в двотижневий термін після закінчення господарських відносин не передбачалось умовами правочину, укладеного між сторонами в спірний період, вимоги позивача про стягнення штрафних санкцій задоволенню не підлягають. Також відповідач, з посиланням на приписи статті 258 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) просив суд про застосування наслідків пропуску строку позовної давності до вимог позивача про стягнення неустойки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 7 грудня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21 грудня 2023 року.

7 грудня 2023 року через систему "Електронний суд" від представника Залізниці надійшла заява від цієї ж дати про його участь у призначеному засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11 грудня 2023 року вказану заяву задоволено.

21 грудня 2023 року суд оголосив перерву в судовому засіданні до 25 січня 2024 року.

22 грудня 2023 року через систему "Електронний суд" від представника Залізниці надійшло клопотання від цієї ж дати про його участь у призначеному засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25 грудня 2023 року вказане клопотання Залізниці задоволено.

27 грудня 2023 року через систему "Електронний суд" від Залізниці надійшли додаткові пояснення по справі від вказаної дати, у яких остання зазначила, що строк позовної давності, передбачений нормами ЦК України щодо стягнення неустойки не пропущений, з огляду на продовження такого строку на період дії воєнного стану відповідно до пункту 19 Перехідних положень ЦК України.

25 січня 2024 року через систему "Електронний суд" від Товариства надійшли письмові пояснення по справі від цієї ж дати, у яких відповідач просив про зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій у випадку задоволення відповідних позовних вимог Залізниці.

У судовому засіданні цього ж дня суд оголосив перерву до 1 лютого 2024 року.

26 січня 2024 року через систему "Електронний суд" від представника Залізниці надійшло клопотання від цієї ж дати про його участь у призначеному засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29 січня 2024 року вказане клопотання задоволено.

29 січня 2024 року від Залізниці надійшли додаткові пояснення по справі від вказаної дати, у яких остання заперечувала проти задоволення клопотання Товариства про зменшення розміру штрафних санкцій, з огляду на його необґрунтованість.

У судовому засіданні 1 лютого 2024 року представник Залізниці підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Представник Товариства проти задоволення позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

28 квітня 2015 року між Товариством та Залізницею в особі її Філії було укладено договір про надання рекламних послуг № ОД/ДН-1-15-288д-НЮ, за умовами якого остання прийняла на себе зобов`язання надати відповідачу послуги з тимчасового розміщення на території та/або об`єктах Філії спеціальних рекламних конструкцій Товариства з можливістю подальшого експонування рекламоносіїв, а Товариство - прийняти й оплачувати такі послуги.

Цей договір підписаний уповноваженим представниками його сторін, а також скріплений печаткою Філії.

Адресна програма, тип спеціальних рекламних конструкцій, термін їх розміщення та вартість послуг визначаються у додаткових угодах до цього договору, які є невід`ємними його частинами (пункт 1.2 вказаного правочину).

Відповідно до пунктів 2.1.1 та 2.1.5 договору Залізниця зобов`язалася надавати Товариству послуги на території та об`єктах Філії відповідно до умов цього правочину та додатків до нього, надавати відповідачу акти наданих послуг.

У свою чергу, за приписами пунктів 2.2.11, 2.2.12, 2.2.15 договору Товариство зобов`язалося належним чином виконувати умови даного правочину, зокрема, щомісяця приймати надані послуги шляхом підписання акта наданих послуг та сплачувати їх; протягом двох тижнів після дати закінчення періоду проведення рекламної кампанії або припинення договору або відповідної додаткової угоди демонтувати рекламну конструкцію власними силами у присутності представників позивача згідно з проектною документацією, дотриманням норм техніки безпеки, електробезпеки, пожежної безпеки та санітарних норм за наявності відповідної ліцензії або залучати для розміщення на підставі договору особу, яка має таку ліцензію. Демонтаж рекламної конструкції посвідчується відповідним актом, складеним сторонами.

Пунктами 3.1, 3.3 договору (у редакції додаткової угоди № 4 від 17 грудня 2015 року), пунктом 3.4 договору передбачено, що вартість послуг Залізниці та порядок їх оплати визначається відповідно до додаткових угод, що є невід`ємною частиною даного правочину. Оплата послуг проводиться відповідачем щомісячно на умовах 100% передплати шляхом перерахування коштів позивачу протягом 3-х банківських днів до початку місяця, за який здійснюється оплата. Початком надання послуг вважається дата початку періоду проведення рекламної кампанії, яка визначена сторонами у додатковій угоді. Закінченням надання таких послуг є дата закінчення періоду проведення рекламної кампанії. Відсутність на спеціальних рекламних конструкціях реклами протягом періоду надання послуг не є підставою для звільнення Товариства від оплати послуг або перерахунку їх вартості.

За умовами пунктів 4.5 та 4.8 договору при порушенні термінів оплати послуг Залізниці, які обумовлені додатками до договору, Товариство несе відповідальність у формі сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від несплаченої суми за кожний день прострочення. Пеня за прострочення оплати за договором нараховується за весь період прострочення. У випадку невиконання відповідачем свого обов`язку, передбаченого пунктом 2.2.15 цього правочину щодо демонтажу рекламної конструкції, останній зобов`язаний сплатити Залізниці неустойку в розмірі 200% вартості послуг, передбаченої додатковою угодою на розміщення цієї конструкції, за кожний місяць розміщення конструкції понад період проведення рекламної компанії або з моменту припинення дії додаткової угоди.

Договір набирає сили з 1 травня 2015 року та діє до 30 квітня 2016 року. Договір може бути пролонгований за погодженням сторін шляхом укладання додаткової угоди (пункти 6.1 та 6.2 вказаного правочину).

У подальшому сторони продовжували строк дії цього договору в порядку, визначеному пунктом 6.2 вказаного правочину, шляхом укладання додаткових угод: від 17 грудня 2015 року № 4 (пролонговано строк дії договору до 30 червня 2016 року), від 30 червня 2016 року № 5 (пролонговано строк дії договору до 31 липня 2016 року включно), від 31 липня 2016 року № 6 (пролонговано строк дії договору до 31 грудня 2016 року включно), від 20 грудня 2016 року № 7 (пролонговано строк дії договору до 30 квітня 2017 року включно), від 28 квітня 2017 року № 8 (пролонговано строк дії договору до 31 грудня 2017 року включно), від 29 грудня 2017 року № 9 (пролонговано строк дії договору до 31 березня 2018 року включно), від 20 березня 2018 року № 10 (пролонговано строк дії договору до 30 червня 2018 року включно), від 27 червня 2018 року № 11 (пролонговано строк дії договору до 31 грудня 2018 року включно), від 1 березня 2019 року № 12 (пролонговано строк дії договору до 30 квітня 2019 року включно), від 10 травня 2019 року № 15 (пролонговано строк дії договору до 30 червня 2019 року), від 10 вересня 2019 року № 16 (пролонговано строк дії договору до 31 грудня 2019 року включно), від 30 грудня 2020 року № 17 (пролонговано строк дії договору до 31 грудня 2020 року включно) та від 8 квітня 2021 року № 18 (пролонговано строк дії договору до 30 червня 2021 року включно).

Відповідно до умов вищевказаного правочину та укладеної до нього додаткової угоди від 8 квітня 2021 року № 18 позивачем надавалися Товариству послуги по тимчасовому розміщенню на території та об`єктах залізничного транспорту Філії 18-ти рекламних конструкцій за адресами: місто Одеса, вулиця Середньофонтанська, 23 (подвір`я ІОЦ уздовж паркану) у кількості 4 шт.; місто Одеса, вулиця Балківська (за парканом станції Одеса-Товарна); місто Одеса, вулиця Середньофонтанська (біля мосту); місто Одеса, вулиця От. Головатого, станція Одеса-Пересип (за парканом, напроти будинку № 159-161); місто Одеса, вулиця От. Головатого (між опорами контактної мережі № 78 та № 80); місто Одеса, вулиця Середньофонтанська/вулиця Семінарська (на будівлі посту ЕЦ станції Одеса-Головна); місто Одеса, вулиця Середньофонтанська, пост ЕЦ (1-й поверх зі сторони Таїрово); місто Одеса, вулиця Середньофонтанська, пост ЕЦ (2-й поверх зі сторони Таїрово); місто Одеса, вулиця Середньофонтанська, пост ЕЦ (2-й поверх зі сторони вокзалу Одеса-Головна); місто Одеса, вулиця Середньофонтанська, пост ЕЦ (1-й поверх зі сторони вокзалу Одеса-Головна); Одеська область, районний парк АТЗ ІМРП, смуга відведення Філії; місто Одеса, вулиця Балківська (насип Пересипського моста, напроти Херсонського скверу) у кількості 3 шт.; місто Одеса, вулиця Балківська (земполотно Пересипського мосту).

Як зазначав позивач, після закінчення строку дії договору з 30 червня 2021 року по 30 квітня 2023 року, він продовжував надавати відповідні послуги Товариству та направляв на адресу останнього рахунки на оплату наданих послуг: від 10 червня 2021 року № 1652/899 на суму 45 508,00 грн, від 15 липня 2021 року № 1731/899 на суму 45 835,00 грн; від 9 серпня 2021 року № 1824/899 на суму 45 835,00 грн; від 20 вересня 2021 року № 1926/899 на суму 45 835,00 грн; від 20 жовтня 2021 року № 2017/899 на суму 46 995,00 грн; від 19 листопада 2021 року № 2112/899 на суму 46 995,00 грн; від 13 грудня 2021 року № 2191/899 на суму 46 995,00 грн; від 17 січня 2022 року № 2294/899 на суму 48 088,00 грн; від 18 лютого 2022 року № 2389/899 на суму 48 088,00 грн; від 21 березня 2022 року № 2445/899 на суму 48 088,00 грн; від 26 квітня 2022 року № 2510/899 на суму 48 088,00 грн; від 20 травня 2022 року № 2547/899 на суму 48 088,00 грн; від 21 червня 2022 року № 2593/899 на суму 48 088,00 грн; від 18 липня 2022 року № 2035/899 на суму 48 088,00 грн; від 18 серпня 2022 року № 2696/899 на суму 48 088,00 грн; від 19 вересня 2022 року № 2738/899 на суму 48 088,00 грн; від 19 жовтня 2022 року № 2781/899 на суму 48 088,00 грн; від 17 листопада 2022 року № 2820 на суму 48 088,00 грн; від 22 грудня 2022 року № 2866/899 на суму 48 088,00 грн; від 24 січня 2023 року № 22/899 на суму 48 088,00 грн; від 16 лютого 2023 року № 59/899 на суму 48 088,00 грн та від 16 березня 2023 року № 106/899 на суму 48 088,00 грн.

У матеріалах справи також наявні належним чином підписані між сторонами акти наданих у вказаний період рекламних послуг: від 31 липня 2021 року на суму 45 508,00 грн, від 31 серпня 2021 року 45 835,00 грн, від 30 вересня 2021 року на суму 45 835,00 грн; від 31 жовтня 2021 року на суму 46 995,00 грн; від 30 листопада 2021 року на суму 46 995,00 грн; від 31 грудня 2021 року на суму 46 995,00 грн; від 31 березня 2022 року на суму 48 088,00 грн; від 30 квітня 2022 року на суму 48 088,00 грн; від 31 травня 2022 року на суму 48 088,00 грн; від 30 червня 2022 року на суму 48 088,00 грн; від 31 липня 2022 року на суму 48 088,00 грн; від 31 серпня 2022 року на суму 48 088,00 грн; від 30 вересня 2022 року на суму 48 088,00 грн; від 31 жовтня 2022 року на суму 48 088,00 грн; від 30 листопада 2022 року на суму 48 088,00 грн; від 31 грудня 2022 року на суму 48 088,00 грн; від 21 січня 2023 року на суму 48 088,00 грн; від 28 лютого 2023 року на суму 48 088,00 грн, від 31 березня 2023 року на суму 48 088,00 грн та від 30 квітня 2023 року на суму 48 088,00 грн.

Однак відповідач виставлені позивачем рахунки оплатив не в повному обсязі, у зв`язку з чим, на думку позивача, у Товариства наявна заборгованість за договором від 28 квітня 2015 року № ОД/ДН-1-15-288д-НЮ у розмірі 643 144,00 грн.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Разом із цим, відповідно до статті 905 ЦК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Укладаючи вказаний договір, сторони чітко погодили строк його дії - до 30 квітня 2016 року з можливістю його пролонгації за погодженням сторін в особливому порядку - шляхом укладання додаткової угоди.

Однак, позивач під час розгляду даної справи не надав суду доказів пролонгації дії вказаного договору після 30 червня 2021 року в передбаченому цим правочином порядку.

Відтак, судом встановлено, що укладений між сторонами договір про надання рекламних послуг від 28 квітня 2015 року № ОД/ДН-1-15-288д-НЮ припинив свою дію з 1 липня 2021 року внаслідок закінчення терміну, на який його було укладено.

Також суд зазначає, що відповідно до статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Умовами договору сторони фактично визначили, що позивач надає відповідачу місце для розміщення його рекламної конструкції та визначили розмір плати за таке тимчасове користування місцем протягом строку дії цього договору.

У той же час, позивачем не надано належних доказів того, що розмір, строк та порядок оплати наданих ним послуг були погоджені сторонами після 30 червня 2021 року.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що після закінчення строку дії договору, відповідач оплачував виставлені позивачем рахунки, оскільки такі дії, виходячи з приписів чинного законодавства та положень договору, не свідчать про продовження вказаного правочину, а вказують лише на те, що між сторонами у спірний період виникли правовідносини з оплатного користування місцем розташування рекламного засобу. Проте ці взаємовідносини не охоплюються дією договору про надання рекламних послуг від 28 квітня 2015 року № ОД/ДН-1-15-288д-НЮ.

Суд зазначає, що із закінченням строку договору, на який його було укладено, останній є припиненим, що означає припинення дії (чинності) для сторін всіх його умов, а їх невиконання (невиконання окремих його умов) протягом дії договору є невиконанням зобов`язання за цим договором, що має відповідні наслідки (настання відповідальності за невиконання чи неналежне виконання обов`язків під час дії договору тощо), однак не зумовлює продовження дії (чинність) договору в цілому або тих його умов, що не були виконані (неналежно виконані) стороною (сторонами).

Саме така чітка правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 19 квітня 2021 в справі № 910/11131/19.

При цьому, представники сторін не заперечували того, що у період дії зазначеного договору (до 30 червня 2021 року) позивач виконав покладені на нього зобов`язання в частині внесення плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів за виставленими позивачем рахунками у повному обсязі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що після 30 червня 2021 року у відповідача відсутній обов`язок із внесення плати за договором про надання рекламних послуг від 28 квітня 2015 року № ОД/ДН-1-15-288д-НЮ, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення з Товариства 643 144,00 грн заборгованості (за період березень 2022 року - квітень 2023 року) за надані послуги саме за вищевказаним правочином (як вказував позивач у своїй позовній заяві та судових засіданнях) є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи недоведеність позивачем правових підстав для стягнення з Товариства суми основної заборгованості, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні похідних вимог щодо стягнення з відповідача суми пені, нарахованої на вищенаведену суму основного боргу.

Крім того, у зв`язку з несвоєчасним демонтажем рекламних конструкцій після 1 травня 2023 року, позивач просив стягнути з відповідача 243 840,00 грн штрафу, нарахованого за період з 15 травня 2023 року по 15 вересня 2023 року, на підставі пункту 4.8 договору.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 2 статті 231 ГК України у разі, якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, за порушення строків виконання зобов`язання, якщо інше не передбачено законом чи договором, стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення.

Згідно з частиною 4 статті 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до пункту 4.8 договору у випадку невиконання відповідачем свого обов`язку, передбаченого пунктом 2.2.15 цього правочину щодо демонтажу рекламної конструкції, останній зобов`язаний сплатити Залізниці неустойку у розмірі 200% вартості послуг, передбаченою додатковою угодою на розміщення цієї конструкції, за кожний місяць розміщення конструкції понад період проведення рекламної компанії або з моменту припинення дії додаткової угоди.

За приписами пункту 2.2.15 договору Товариство зобов`язалося протягом двох тижнів після дати закінчення періоду проведення рекламної кампанії або припинення договору або відповідної додаткової угоди демонтувати рекламну конструкцію власними силами у присутності представників позивача згідно з проектною документацією, дотриманням норм техніки безпеки, електробезпеки, пожежної безпеки та санітарних норм за наявності відповідної ліцензії або залучати для розміщення на підставі договору особу, яка має таку ліцензію. Демонтаж рекламної конструкції посвідчується відповідним актом, складеним сторонами.

Суд зазначає, що визначена пунктом 4.8. договору неустойка суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки не відповідає жодному з передбачених статтею 231 ГК України порядку її нарахування.

При цьому, відповідно до частин 2, 3 статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (частина 6 статті 231 ГК України).

Однак, передбачена пунктом 4.8 договору неустойка, яка в порушення приписів чинного законодавства поєднує в собі як елементи, притаманні штрафу, так і ознаки пені, була передбачена за невиконання відповідачем покладеного на нього негрошового зобов`язання.

Крім того, судом встановлено, що укладений між сторонами договір про надання рекламних послуг від 28 квітня 2015 року № ОД/ДН-1-15-288д-НЮ, виключно умовами якого обґрунтований даний позов, припинив свою дію з 1 липня 2021 року внаслідок закінчення терміну, на який його було укладено.

При цьому, починаючи з 1 липня 2021 року, позивач не звертався до відповідача з вимогами про необхідність демонтажу спірних рекламних конструкцій, а, як стверджував сам позивач, продовжував надавати послуги з оплатного користування місцями розташування рекламних засобів поза межами дії договору про надання рекламних послуг від 28 квітня 2015 року № ОД/ДН-1-15-288д-НЮ.

Суд звертає увагу сторін на те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності.

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17.

Позивач, продовжуючи надавати рекламні послуги в позадоговірному порядку, а потім вимагаючи сплати неустойки за невиконання Товариством покладеного на нього договором, що закінчив свою дію, обов`язку з демонтажу таких рекламних конструкцій, фактично діє всупереч своїй попередній поведінці, що свідчить про недобросовісність таких дій зазначеної особи.

Крім того, сам позивач у позовній заяві визначив, що, на його думку, відповідач повинен був виконати свій обов`язок з демонтажу рекламних конструкцій починаючи з 1 травня 2023 року, а відповідну суму неустойки Залізниця нарахувала за період з 15 травня 2023 року по 15 вересня 2023 року.

Зазначені обставини прямо вказують на те, що позивачем застосовано передбачену договором, що припинився, неустойку саме до правовідносин сторін, які склалися поза межами дії вказаного правочину - у період з 1 липня 2021 року по 31 квітня 2023 року.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі та, у разі недодержання письмової форми, є нікчемним (стаття 547 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 548 ЦК України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про письмове погодження між сторонами можливості притягнення Товариства до відповідальності шляхом стягнення неустойки за спірний період та докази, які свідчать про погодження сторонами розміру такої штрафної санкції у позадоговірних правовідносинах сторін у період з 1 липня 2021 року по 31 квітня 2023 року. Законом такий обов`язок Товариства також не встановлений.

З наведеного слідує, що підстави для нарахування та стягнення з Товариства неустойки (штрафу) за не демонтаж рекламних конструкцій у період з 15 травня 2023 року по 15 вересня 2023 року на суму 243 840,00 грн відсутні, у зв`язку з чим позов у цій частині також задоволенню не підлягає.

Оскільки в задоволенні позовних вимог Залізниці про стягнення штрафних санкцій відмовлено з вищевказаних підстав, у суду відсутні правові підстави для розгляду по суті клопотань відповідача про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки та застосування до вказаних позовних вимог наслідків пропуску строку позовної давності.

Щодо вимоги позивача про звільнення його об`єктів від рекламних засобів відповідача, шляхом їх демонтажу, суд зазначає таке.

Укладений між сторонами договір з 1 липня 2021 року припинив свою дію внаслідок закінчення строку, на який його було укладено.

Також судом на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановлена відсутність укладення будь-яких інших правочинів, умовами яких було дозволено подальше розміщення спірних рекламних носіїв на об`єктах Залізниці на момент вирішення зазначеного спору.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що на час розгляду даної справи відсутні будь-які правові підстави для розміщення на об`єктах та території позивача рекламних конструкцій відповідача.

Відповідно до статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначені положення також кореспондуються із статтями 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Натомість, судом встановлено, що на час вирішення даного спору рекламні конструкції Товариства (13 штук) фактично продовжують перебувати на об`єктах позивача, що підтверджується наявним в матеріалах справи актом комісійної перевірки рекламних засобів, які розташовані на території та об`єктах Філії, від 27 червня 2023 року.

Оскільки вищевказані дії відповідача суперечать положенням застосованих судом норм законодавства та договору, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо часткового задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, позов Залізниці підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Довіра Аутдор" (04080, місто Київ, вулиця Кирилівська, будинок 23; ідентифікаційний код 33501602) звільнити об`єкти регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (65012, місто Одеса, вулиця Пантелеймонівська, будинок 19; ідентифікаційний код 40081200) від рекламних конструкцій, які розміщувались згідно договору про надання рекламних послуг від 28 квітня 2015 року № ОД/ДН-1-15-288д-НЮ, шляхом їх демонтажу за адресами: місто Одеса, вулиця Середньофонтанська, 23 (подвір`я ІОЦ уздовж паркану) у кількості 4 шт.; місто Одеса, вулиця Балківська (за парканом станції Одеса-Товарна); місто Одеса, вулиця Середньофонтанська (біля мосту); місто Одеса, вулиця От. Головатого, станція Одеса-Пересип (за парканом, напроти будинку № 159-161); місто Одеса, вулиця От. Головатого (між опорами контактної мережі № 78 та № 80); місто Одеса, вулиця Середньофонтанська/вулиця Семінарська (на будівлі посту ЕЦ станції Одеса-Головна); місто Одеса, вулиця Середньофонтанська, пост ЕЦ (1-й поверх зі сторони Таїрово); місто Одеса, вулиця Середньофонтанська, пост ЕЦ (2-й поверх зі сторони Таїрово); місто Одеса, вулиця Середньофонтанська, пост ЕЦ (2-й поверх зі сторони вокзалу Одеса-Головна); місто Одеса, вулиця Середньофонтанська, пост ЕЦ (1-й поверх зі сторони вокзалу Одеса-Головна).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Довіра Аутдор" (04080, місто Київ, вулиця Кирилівська, будинок 23; ідентифікаційний код 33501602) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, місто Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (65012, місто Одеса, вулиця Пантелеймонівська, будинок 19; ідентифікаційний код 40081200) 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 12 лютого 2024 року.

Суддя Є.В. Павленко