УХВАЛА

про розстрочення виконання рішення

м. Київ

07.02.2024Справа № 910/7123/23

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого - судді Лиськова М.О.,

при секретарі судового засідання Осьмаку Ю.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали заяви ІНФОРМАЦІЯ_1" ІНФОРМАЦІЯ_2" про розстрочку виконання судового рішення у справі №910/7123/23

За позовом ІНФОРМАЦІЯ_3

до ІНФОРМАЦІЯ_1"

ІНФОРМАЦІЯ_4"

про стягнення ІНФОРМАЦІЯ_5

За участі представників учасників справи згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі-позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1" ІНФОРМАЦІЯ_6" (далі-відповідач) про зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.05.2023 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 14.06.2023.

Протокольною ухвалою суду від 14.06.2023 відкладено підготовче засідання на 12.07.2023.

Протокольною ухвалою суду від 12.07.2023 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у справі третьої особи, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 06.09.2023.

06.09.2023 у засіданні з розгляду справи по суті судом оголошено перерву до 11.10.2023.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.10.2023 позовні вимоги задоволено частково.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.11.2023 виправлено допущену описку в рішенні Господарського суду міста Києва від 11.10.2023 у справі №910/7123/23.

24.11.2023 судом на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2023 було видано відповідний наказ.

26.01.2024 від відповідача (боржника) до Господарського суду міста Києва надійшла заява про розстрочку виконання судового рішення по справі №910/7123/23.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 02.02.2024 розгляд заяви ІНФОРМАЦІЯ_1" ІНФОРМАЦІЯ_2" про розстрочення виконання рішення суду призначив на 07.02.2024.

07.02.2024 представник заявника надав суду пояснення щодо заяви, просив суд її задовольнити.

Представник стягувача в судовому засіданні 07.02.2024 надав суду пояснення.

Розглянувши заяву ІНФОРМАЦІЯ_1" ІНФОРМАЦІЯ_2" про розстрочення виконання рішення суду, суд вирішив відмовити в її задоволенні, з огляду на наступне.

У своїй заяві заявник просить суд розстрочити виконання рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2023 шляхом сплати щомісячно, з 01 лютого 2024 р. по 09 жовтня 2024р., сплачувати грошові кошти у розмірі ІНФОРМАЦІЯ_7

В обґрунтування своєї заяви заявник посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1" ІНФОРМАЦІЯ_2" здійснює стратегічно важливу для України діяльність у сфері ІНФОРМАЦІЯ_10, як безпосередній виконавець державних контрактів, так і є стороною у зобов`язаннях, укладених на виконання ІНФОРМАЦІЯ_11.

Також, заявник зазначає, що примусове виконання рішенням Господарського суду міста Києва від 11.10.2023 у справі №910/7123/23 у загальному розмірі ІНФОРМАЦІЯ_8. призведе до зупинення діяльності підприємства, безпосередньо вплине на зупинення виконання укладених державних контракти поставку товарів ІНФОРМАЦІЯ_9, неможливість підприємства отримувати та акумулювати грошові кошти та подальше банкрутство підприємства і є обставинами, що істотно ускладнюють виконання рішення та роблять його неможливим.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.331 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч.4 ст.331 Господарського процесуального кодексу України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При цьому, за змістом наведеної норми, розстрочення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується у будь-який час від набрання рішенням законної сили та до його фактичного повного виконання, але виключно у виняткових випадках та за наявністю підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв`язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини і за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, господарський суд має право, зокрема, відстрочити виконання рішення, ухвали, постанови. Відстрочка або розстрочка виконання рішення, ухвали, постанови, зміна способу та порядку їх виконання допускаються у виняткових випадках і залежно від обставин справи. До заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи утруднення виконання рішення.

У пункті 7.1.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" визначено, що розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Відтак, розстрочкою є виконання рішення частками з певним інтервалом у часі.

Відповідно до п.7.2. вказаної Постанови, підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

У зв`язку з тим, що розстрочка продовжує період відновлення порушеного права стягувача, при її наданні, суди в цілях вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку продовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки виконання судового рішення.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка чи розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Так, у п. 40 рішення від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" суд зазначив, що затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції. На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці.

Із підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки чи розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Отже, питання щодо надання розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Таким чином, враховуючи, що необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як встановлено судом з матеріалів заяви, відповідачем не подано жодних належних доказів на підтвердження обставин скрутного фінансового становища чи ризику припинення господарської діяльності у зв`язку з одномоментним стягненням суми боргу у примусовому порядку. Розглядувана заява місить лише доводи та припущення заявника, які жодним доказом не підтверджуються. Суд зауважує, що надання заявником банківської виписки по рахунку за 25.01.2024 не є належним доказом на підтвердження наявного скрутного фінансового стану підприємства.

З огляду на викладені обставини, зокрема на недоведеність та необґрунтованість викладених в заяві обставин, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду.

Відповідно до ч.7 ст.331 Господарського процесуального кодексу України про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Керуючись ст. 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

У Х В А Л И В:

1. У задоволенні заяви ІНФОРМАЦІЯ_1" ІНФОРМАЦІЯ_2" про розстрочку виконання судового рішення у справі №910/7123/23 відмовити повністю.

2. Згідно ч. 1 ст.235 Господарського процесуального кодексу України, дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення суддею та може бути оскаржена в порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 14.02.2024

Суддя М.О. Лиськов