УХВАЛА

м. Київ

14.02.2024Справа № 910/1686/24

Суддя Господарського суду міста Києва Смирнова Ю.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, особа, яка може отримати статус учасника справи: Міністерство юстиції України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить суд:

- заборонити Міністерству юстиції України, усім його структурним підрозділам та відділам, а також будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав, а саме: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській та Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, державним реєстраторам, нотаріусам тощо, вчиняти в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна будь-які реєстраційні дії відносно нежитлової будівлі (літ.Б), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 000, реєстраційний номер майна в реєстрі права власності на нерухоме майно: 37493768); нежитлової будівлі (літ.А;А') - магазину, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 0); нежитлової будівлі №1 (літ.Ж), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 000); нежитлової будівлі №2 (літ.В), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 000); нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 66);

- заборонити Міністерству юстиції України, усім його структурним підрозділам та відділам, а також будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав, а саме: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській та Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, державним реєстраторам, нотаріусам тощо, вчиняти Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань будь-які реєстраційні дії відносно Приватного підприємства «Дніпросервіс» (ідентифікаційний код 16484017).

Як стверджує заявник у поданій заяві, ОСОБА_1 є власником Приватного підприємства «Дніпросервіс» (ідентифікаційний код 16484017), якому належить частка у розмірі 4686000,00 грн, що складає 60% статного капіталу підприємства.

Наказом Міністерства юстиції України від 09.02.2024 №371/5 було задоволено скарги ОСОБА_2 від 05.12.2023 та директора Приватного підприємства «Дніпросервіс», у зв`язку з чим, зокрема, визнано вчиненими з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» та анулювано реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 23.10.2023 №042001582 «Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу», від 24.10.2023 №043001582 «Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу», проведені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чижиковим Олександром Олександровичем та від 26.10.2023 №044001582 «Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу», проведену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською Людмилою Володимирівною щодо Приватного підприємства «Дніпросервіс», визнано прийнятими з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та анулювано рішення від 29.11.2023 №№70453816, 70453206, 70453548, 70454194, 70452918 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевчук Зої Миколаївни. Зазначений наказ було виконано Офісом протидії рейдерству 09.02.2024.

В той же час, заявник вважає зазначений наказ незаконним та має намір звернутися до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 09.02.2024 №371/5 та про зобов`язання Міністерства юстиції України поновити відомості в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Незаконність та протиправність наказу Міністерства юстиції України від 09.02.2024 №371/5 на думку заявника, полягає, зокрема, у тому, що Міністерством юстиції України, не зважаючи на наявність інформації про відкрите за заявою скаржника судове провадження, предметом якого є оскарження тих самих рішень у сфері державної реєстрації, а саме ухвали Господарського суду міста Києва від 15.01.2024 у справі №910/20050/23, не було залишено скаргу ОСОБА_2 без розгляду по суті, що є порушенням п.3 ч.6 ст.34 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»; Міністерством юстиції України, не зважаючи на відсутність порушення прав ОСОБА_3 оскаржуваними рішеннями у сфері державної реєстрації, не було залишено скаргу ОСОБА_2 без розгляду по суті, що є порушенням п.4 ч.6 ст.34 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»; Міністерство юстиції України, під час розгляду скарг, вийшло за межі своєї компетенції та вирішило питання про наявність/відсутність повноважень у ОСОБА_4 за довіреністю від 20.09.2023, перебравши на себе повноваження суду, оскільки встановлення факту дійсності чи недійсності довіреності віднесено виключно до компетенції суду та не належить до компетенції Міністерства юстиції України; Міністерством юстиції України не враховано, що державний реєстратор не повинен був встановлювати дійсність чи недійсність довіреності від 20.09.2023, а відповідно ст.28 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» підстав для відмови у вчиненні таких дій у приватного нотаріуса Чижикова О. О. не було; анульовуючи рішення від 29.11.2023 №№70453816, 70453206, 70453548, 70454194, 70452918 Міністерством юстиції України було порушено ст.50 Закону України «Про нотаріат», оскільки вказані рішення були вчиненні на підставі нотаріально посвідчених правочинів, тобто являлись нотаріальними діями і могли бути оскарженні виключно до суду; скарга в інтересах ОСОБА_2 була подано адвокатом Гутаріним Я.М., який діяв на підставі договору надання юридичної допомоги від 20.10.2023, в той же час, як положення цього договору свідчать, що надані адвокату повноваження стосуються представництва ОСОБА_2 виключно в рамках кримінального процесуального законодавства, без можливості представлення інтересів у якості скаржника в Міністерстві юстиції України.

Відповідно до ст.136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Відповідно до ч.4 ст.137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з ч.4 ст.139 Господарського процесуального кодексу України у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Забезпечення позову - це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Інститут забезпечення позову є особливим видом судової юрисдикції, яка має свою процесуальну форму, і з цих підстав забезпечення позову розглядається як вимога, яка характеризується своєю універсальністю, охоронною функцією, превентивністю, імперативністю та обов`язковістю.

Поняття забезпечення позову визначається, як встановлені законом тимчасові процесуальні дії примусового характеру, що застосовуються судом та гарантують або можуть гарантувати зацікавленій особі виконання судового рішення.

Так, згідно п.43 рішення ЄСПЛ по справі «Шмалько проти України» право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту, а протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема, через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача чи інших осіб, які можуть приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18).

Оскільки ОСОБА_1 має намір звернутися до суду з позовними вимогами немайнового характеру, в даному випадку має застосовуватись та досліджуватись така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Також має досліджуватись, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічна правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, а також постановах Верховного Суду від 29.03.2021 у справі №910/16800/20, від 16.03.2021 у справі №921/302/20, від 18.12.2018 у справі №912/1616/18 і від 26.09.2019 у справі №917/751/19).

При цьому при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, ймовірності ускладнення чи не поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без вставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників

Як вже вказувалося судом, наказ Міністерства юстиції України від 09.02.2024 №371/5 виконано Офісом протидії рейдерству 09.02.2024, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно Приватного підприємства «Дніпросервіс» та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об 'єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна відносно Приватного підприємства «Дніпросервіс».

Враховуючи виконання наказу, який має намір оскаржити заявник, наразі, відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб-фізичних осіб підприємців та громадських формувань, єдиним власником Приватного підприємства «Дніпросервіс» є ОСОБА_2 , а директором - ОСОБА_3, а відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, єдиним власником нежитлової будівлі (літ.Б), розташованої за адресою: АДРЕСА_1, нежитлової будівлі (літ.А;А') - магазину, нежитлової будівлі №1 (літ.Ж), нежитлової будівлі №2 (літ.В), розташованих за адресою: АДРЕСА_1, нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 є Приватне підприємство «Дніпросервіс», а отже ОСОБА_2 має можливість самостійно приймати будь-які рішення щодо діяльності Приватного підприємства «Дніпросервіс», його корпоративної структури та майна.

За твердженнями заявника, у випадку задоволення майбутнього позову про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 09.02.2024 №371/5 та зобов`язання Міністерства юстиції України поновити відомості в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, це матиме наслідком поновлення в зазначених реєстрах відомостей про законних власників Приватного підприємства «Дніпросервіс» та нежитлових будівель згідно переліку, однак, станом на теперішній час, особами, які не є законним власниками та керівництвом Приватного підприємства «Дніпросервіс», може здійснюватися незаконна державна реєстрація змін до відомостей про Приватного підприємства «Дніпросервіс» та відчужуватись майно підприємства, створюючи при цьому значний обсяг реєстраційних дій, які спрямованні виключно на утруднення та унеможливлення виконання можливого судового рішення, що у свою чергу зумовить необхідність звертатися до суду із новими позовами про скасування таких реєстраційних дій та оскарження укладених правочинів.

Крім того, як стверджує заявник, жодні із договорів купівлі-продажу корпоративних прав, на підставі яких змінювались власники Приватного підприємства «Дніпросервіс», жодні договори купівлі-продажу нерухомого майна, за яким Приватного підприємства «Дніпросервіс» відчужувало відповідне майно, жодні протоколи власників Приватного підприємства «Дніпросервіс», жодні нові редакції статуту Приватного підприємства «Дніпросервіс» не були визнані недійсними, у зв`язку з чим невжиття визначених заявником заходів забезпечення позову матиме набагато більше негативних наслідків для заявника та інших зацікавлених осіб, у порівнянні із тими наслідками, які настануть у випадку задоволення поданої заяви про забезпечення позову.

Наведені вище обставини дозволяють дійти висновку, що існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову до вирішення спору по суті може зробити неможливим та істотно ускладнить виконання рішення суду про усунення Міністерством юстиції України порушення прав та інтересів ОСОБА_1 , допущені скасуванням реєстраційних дій, а також може істотно ускладнити та унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

Така ситуація та наявність реально існуючих для заявника ризиків порушує принцип ефективності способу захисту прав та інтересів заявника, а тому за змістом ст.ст.2, 136 Господарського процесуального кодексу України вимагає від суду вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

Щодо запропонованих заходів забезпечення позову заявника у спосіб заборони здійснювати реєстраційні дії, то слід врахувати припис п.2 ч.1 ст.28 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», яким визначено, що однією з підстав для відмови у державній реєстрації є відомості у Єдиному державному реєстрі про судове рішення щодо заборони проведення реєстраційної дії.

Таким чином, заборона вчинення реєстраційних дій є одним із заходів забезпечення позову, який передбачений, зокрема, Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».

Отже, запропонований заявником захід забезпечення позову про заборону вчиняти реєстраційні дії є адекватним та дозволяє не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушених прав заявника.

Судом прийнято до уваги, що негативні наслідки, які можуть настати для заявника, в результаті невжиття цих заходів, є більш істотними порівняно з наслідками, які виникнуть у разі їх вжиття, оскільки заявник не зможе захистити або поновити свої права в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, а тому він буде вимушений звертатися до суду з іншими додатковими позовами, подавати додаткові заяви про вжиття інших заходів забезпечення позову, буде нести додаткові судові витрати, а також призведе до понесення судових витрат та збитків іншими учасниками спірних правовідносин як відповідачів у нових судових процесах, а тому запропоновані заходи забезпечення позову є співмірними з позовними вимогами та не виходять за межі предмету спору та спірних відносин.

З урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник має намір звернутися до суду, захід забезпечення позову про заборону вчиняти реєстраційні дії дійсно забезпечить можливість ефективного способу захисту порушених наказом корпоративних прав та інтересів заявника, а без їх вжиття можливість ефективного способу захисту його прав та інтересів буде ілюзорною, а не реальною.

Запропонований заявником захід дозволить забезпечити збалансованість інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, оскільки дотримання «справедливої збалансованості» втручання за даних фактичних обставин в разі задоволення позовних вимог заявника не покладає на жодну сторону непомірного тягаря та не спричинює заподіяння відповідачу чи іншим особам збитків і не завдає шкоди їх майновому стану.

Судом встановлено, що заявником належними доказами обґрунтовано причини звернення із заявою про забезпечення позову.

Відтак, враховуючи доводи заявника, наведені у заяві, з огляду на предмет та підстави позовних вимог, з якими заявник планує звернутися до суду, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову є обґрунтованою, у зв`язку з чим підлягає підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно ч.6 ст.140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає, зокрема, вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Керуючись ст.ст.136 - 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

1. Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

2. Заборонити Міністерству юстиції України, усім його структурним підрозділам та відділам, а також будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав, а саме: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській та Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, державним реєстраторам, нотаріусам тощо, вчиняти в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна будь-які реєстраційні дії відносно нежитлової будівлі (літ.Б), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 000, реєстраційний номер майна в реєстрі права власності на нерухоме майно: 37493768); нежитлової будівлі (літ.А;А') - магазину, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 0); нежитлової будівлі №1 (літ.Ж), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 000); нежитлової будівлі №2 (літ.В), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 000); нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 66);

3. Заборонити Міністерству юстиції України, усім його структурним підрозділам та відділам, а також будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав, а саме: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській та Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, державним реєстраторам, нотаріусам тощо, вчиняти Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань будь-які реєстраційні дії відносно Приватного підприємства «Дніпросервіс» (ідентифікаційний код 16484017).

4. Ухвала може бути пред`явлена до виконання до 15.02.2027.

5. Стягувачем за даною ухвалою є ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

6. Боржником за даною ухвалою є: Міністерство юстиції України (01001, м.Київ, вул.Архітектора Городецького, буд.13, ідентифікаційний код 00015622).

7. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та відповідно до ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня складення повної ухвали.

8. Ухвала підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя Ю.М. Смирнова