ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2024 р. Справа№ 910/16796/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Іоннікової І.А.

при секретарі судового засідання: Горді В.В.

за участі представників сторін:

від позивача: Житченко О.В.

від відповідача: Шатарська Т.Н.

від третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 15.09.2021 (повне рішення складено та підписано 21.09.2021)

у справі №910/16796/20 (суддя - Князьков В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕ ТРЕЙДИНГ»

до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг

про зобов`язання припинити дії та стягнення безпідставно набутих коштів в розмірі 673 814,99 грн

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ:

1.1. короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕ ТРЕЙДИНГ» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про: зобов`язання відповідача припинити дії, спрямовані на нарахування послуг з передачі електричної енергії до договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 17.04.2019 №0066-02024 при здійсненні експорту електричної енергії та включення таких послуг до первинних документів, якими оформлюються послуги з передачі електричної енергії; стягнення безпідставно набутих коштів в розмірі 4 517 567,88 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що у відповідності до вимог чинного законодавства відповідач не надає послуги з передачі електричної енергії при здійсненні експортних операцій з продажу електричної енергії, що, на думку позивача, вказує на неправомірність виставлення Приватним акціонерним товариством «Національна енергетична компанія «Укренерго» у період з серпня 2019 по вересень 2020 й на теперішній час рахунків на оплату таких послуг. Означене також вказує на відсутність у відповідача правових підстав для набуття і збереження грошових коштів в сумі 4 517 567,88 грн, які було сплачено на підставі неправомірно виставлених рахунків. Правовою підставою вимог про стягнення з відповідача суми грошових коштів визначено приписи ст.1212 Цивільного кодексу України.

13.11.2021 до суду надійшла заява позивача про зменшення позовних вимог, в якій останнім заявлено вимоги про зобов`язання відповідача припинити дії, спрямовані на нарахування послуг з передачі електричної енергії до договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 17.04.2019 №0066-02024 при здійсненні експорту електричної енергії та включення таких послуг до первинних документів, якими оформлюються послуги з передачі електричної енергії; стягнення безпідставно набутих коштів в розмірі 673 814,99 грн.

1.2. короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.09.2021 у справі № 910/16796/20 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕ ТРЕЙДИНГ» до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про зобов`язання припинити дії та стягнення безпідставно набутих коштів в розмірі 673 814,99 грн - задоволено.

Зобов`язано Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» припинити дії, спрямовані на нарахування послуг з передачі електричної енергії по договору про надання послуг з передачі електричної енергії №0066-02024 від 17.04.2019 при здійсненні експорту електричної енергії та включення таких послуг до первинних документів, якими оформлюються послуги із передачі електричної енергії.

Присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕ ТРЕЙДИНГ» безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 673 814 грн 99 коп. та судовий збір в сумі 12 209 грн 22 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач довів наявність порушеного права і захист порушеного права можливий у обраний позивачем спосіб.

1.3. короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» звернулося безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2021 у справі №910/16796/20 та прийняти нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позову.

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ:

2.1. визначення складу суду, заяви, клопотання

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2021 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Іоннікова І.А., Разіна Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.10.2021 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/16796/20.

25.10.2021 на виконання вказаної ухвали матеріали справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2021 у справі №910/16796/20 залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків.

01.12.2021 до канцелярії Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків з доказами сплати судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №910/16796/20 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2021 у справі №910/16796/20. Розгляд апеляційної скарги призначено на 19.01.2022.

21.12.2021 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

19.01.2020 від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у подібних правовідносинах.

Ухвалою від 19.01.2022 розгляд справи відкладено на 16.02.2022.

Розпорядженням керівника апарату суду № 09.1-08/1091/22 від 15.02.2022 у зв`язку з перебуванням судді Разіної Т.І. у відпустці, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/16796/20.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.02.2022 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді - Іоннікова І.А., Михальська Ю.Б.

Ухвалою від 16.02.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №910/16796/20 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2021 у справі №910/16796/20 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді - Іоннікова І.А., Михальська Ю.Б.

16.02.2022 від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у подібних правовідносинах, а саме до розгляду справи № 910/9627/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2022 зупинено апеляційне провадження у справі № 910/16796/20 до прийняття Великою Палатою Верховного Суду рішення у справі № 910/9627/20. Зобов`язано сторін повідомити Північний апеляційний господарський суд про усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі № 910/16796/20.

Судом встановлено, що постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.08.2022 у справі № 910/9627/20 касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» залишено без задоволення. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2021 у справі № 910/9627/20 залишено без змін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2023 поновлено апеляційне провадження у справі №910/16796/20 та розгляд апеляційної скарги у справі №910/16796/20 призначено на 22.11.2023.

01.11.2023 до канцелярії суду від Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» надійшло клопотання про зупинення провадження у справі.

20.11.2023 до канцелярії суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕ ТРЕЙДИНГ» надійшли додаткові пояснення у справі.

22.11.2023 до канцелярії суду від Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване неможливістю представника прибути в судове засідання у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні.

Ухвалою від 22.11.2023 клопотання Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про відкладення розгляду справи задоволено, розгляд справи відкладено на 31.01.2024.

У судове засідання 31.01.2024 з`явились представники сторін, представники третьої особи у судове засідання не з`явились.

2.2. узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а крім того, судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт стверджує, що він надає послугу з транспортування яка має бути оплачена позивачем, а висновки Суду Європейського Союзу на які послався суд першої інстанції не стосуються справи.

2.3. узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив проти доводів відповідача, зазначаючи, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а підстави для її задоволення відсутні.

Позивач зазначає, що в укладеному муж сторонами договорі не передбачено нарахування плати за послуги з передачі при здійсненні експорту електричної енергії і нарахування такої плати не відповідає нормам міжнародного законодавства, а тому оскаржувані дії відповідача є неправомірними, що й було встановлено судом першої інстанції.

2.4. інші процесуальні дії у справі

Представники третьої особи у судове засідання не з`явились, про причини неявки відповідач суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи учасники судового процесу повідомлялись належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи належне повідомлення учасників процесу про дату, час та місце розгляду справи, а також з огляду на те, що наявних у справі матеріалів достатньо для перегляду оскаржуваного рішення в апеляційному порядку, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами за відсутності представників третьої особи.

У судовому засіданні було розглянуто клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до закінчення касаційного перегляду Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у подібних правовідносинах у справі № 910/14489/20.

При цьому, судом встановлено, що ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 справу № 910/14489/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про зобов`язання вчинити дії за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2023 та рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2021 повернути Верховному Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду для розгляду.

Враховуючи викладене, колегія суддів встановила, що у провадженні Великої Палати Верховного Суду відсутня справа щодо розгляду подібних правовідносин, а тому у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі колегія суддів відмовляє.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Представник позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні, а оскаржуване рішення просив залишити без змін.

Мотивувальна частина.

3.ПОЗИЦІЯ СУДУ:

3.1. встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини

Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» є юридичною особою, що утворена 29.07.2019 року як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, внаслідок реорганізації шляхом перетворення Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 15.02.2019 року № 73 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 року № 829-р «Про погодження перетворення державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» у приватне акціонерне товариство».

Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» є правонаступником майна, усіх прав та обов`язків Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» відповідно до ст. 108 Цивільного кодексу України, п. 5 Порядку перетворення державного унітарного комерційного підприємства в акціонерне товариство, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2012 року №802, п. 3.2. Статуту Національної енергетичної компанії «Укренерго».

Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» виконує функції оператора системи передачі - юридичної особи, відповідальної за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕ ТРЕЙДИНГ» є учасником ринку електричної енергії та здійснює свою діяльність на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії, виданої постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 15.02.2019 №222.

17.04.2019 між Державним підприємством «Національна енергетична компанія Укренерго» (ОСП) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЕ ТРЕЙДИНГ» (користувач) було укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії №0066-02024 (з урахуванням додаткової угоди від 17.04.2019 року), відповідно п. 1.1 якого ОСП зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії (послуга), а користувач зобов`язується здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього договору.

Згідно п. 6.5 договору №0066-02024 від 17.04.2019 користувач здійснює розрахунок з оператором системи передачі за фактичний обсяг послуги протягом 3 банківських днів з дати отримання та на підставі акта приймання-передачі послуги, який ОСП надає користувачу протягом перших 5 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим. Оплата послуги здійснюється на підставі рахунків, наданих виконавцем або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою «системи управління ринком» з використанням електронно-цифрового підпису тієї особи, яка уповноважена підписувати документи в електронному вигляді, у порядку визначеному законодавством.

Пунктом 4.1 договору №0066-02024 від 17.04.2019 передбачено, що для розрахунків за цим договором використовується плановий і фактичний обсяг послуги: плановий обсяг послуги визначається на основі даних корситувачем і погоджених ОСП повідомлень щодо планового обсягу передачі електроенергії на розрахунковий місяць; визначення фактичного обсягу послуги у розрахунковому місяці здійснюється на підставі даних щодо погодинних обсягів передачі електроенергії по точках комерційного обліку, які зареєстровані за відповідним користувачем (додаток №2). З цією метою використовуються дані обліку адміністратора комерційного обліку та ЕІС Користувача.

Згідно п.5.1 договору №0066-02024 від 17.04.2019 планова та фактична вартість послуги за цим договором визначається шляхом множення планового та фактичного обсягу (МВт*год) за розрахунковий період на тариф на послугу, затверджений регулятором (грн/МВт*год). На вартість послуги нараховується податок на додану вартість відповідно до законодавства України.

Договір набуває чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2019. Якщо користувач не направив ОСП у строк не менший ніж за місяць до закінчення терміну дії договору повідомлення про припинення дії договору, то цей договір вважається подовженим на наступний календарний рік на тих самих умовах (п.14.1 договору №0066-02024 від 17.04.2019).

3.2. обставини встановлені судом апеляційної інстанції і визначення відповідно до них правовідносин та доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції, а також посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем, як оператором системи передачі, з посиланням на необхідність здійснювати компенсацію витрат ОСП, які понесені при передачі електричної енергії мережами ОСП в результаті здійснення експорту/імпорту електричної енергії Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЕ ТРЕЙДИНГ», відповідачем направлено акт приймання-передачі за липень 2019 та рахунок-фактуру на суму 154778,40 грн, акт приймання-передачі послуг за жовтень 2019 від 31.10.2019 й рахунок від 04.11.2019 на суму 47 128,78 грн за жовтень 2019, акт приймання-передачі послуги за серпень 2020 на суму 47907,81 грн та рахунок-фактуру №0066-02024/04/09/2020 від 04.09.2019 на суму 471 907,81 грн за серпень.

При цьому вищезазначені акти не підписані позивачем. 21.08.2019 позивачем було скеровано відповідачу повідомлення №04.0/0093 від 21.08.2019 про оскарження вартості послуги з передачі електричної енергії відповідно до п.6.6 договору про надання послуг з передачі електричної енергії №0066-02024. Аналогічного змісту повідомлення позивачем було направлено на адресу відповідача стосовно актів та рахунків жовтень 2019 та серпень 2020.

Листом №01/43864 від 12.11.2019 відповідачем було повідомлено позивача, що у разі здійснення діяльності з експорту електричної енергії, експортери мають оплачувати послуги з передачі електричної енергії в обсягах експортованої електроенергії. Інші повідомлення користувача про оскарження вартості послуги також не мали наслідком приведення актів приймання-передачі послуги у відповідність із наданими запереченнями.

16.10.2020 року позивачем отримано повідомлення від Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» щодо зобов`язання застосувати до учасників ринку електричної енергії статус «Переддефолтний» за не оплату такими учасниками ринку послуг з передачі електричної енергії. Цим повідомленням Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго», що товариство, у зв`язку із наявністю заборгованості за договором про надання послуг з передачі електричної енергії набуде статус «Переддефолтний» з 19.10.2020.

Наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями підтверджується, що 23.01.2020 позивачем було сплачено 47 128,78 грн згідно платіжного доручення №1442 від 23.01.2020; 15.09.2019 сплачено 154 778,40 грн згідно платіжного доручення №364 від 15.09.2020; 16.10.2020 сплачено 471907,81 грн відповідно до платіжного доручення №278 від 16.10.2020, що загалом становить 673 814,99 грн.

Наразі, за твердженнями позивача, відповідач фактично не надає послуги з передачі електричної енергії при здійсненні експортних операцій з продажу електричної енергії, що вказує на неправомірність виставлення Приватним акціонерним товариством «Національна енергетична компанія «Укренерго» рахунків на оплату таких послуг. Означене також вказує на відсутність у відповідача правових підстав для набуття і збереження грошових коштів в сумі 673 814,99 грн, які було сплачено на підставі неправомірно виставлених рахунків з метою недопущення набуття статусу «Переддефолтний» чи «Дефолтний», з огляду на відповідне повідомлення Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго». Означені обставини у сукупності і стали підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідачем вказано, що у спірний період Приватним акціонерним товариством «Національна енергетична компанія «Укренерго» виставлено рахунки на суму 673 814,99 грн, а саме за жовтень 2019 на суму 47 128,78 грн, за липень 2019 - 154778,40 грн та за серпень 2019 - 471 907,81 грн. За твердженнями відповідача, пункт 4.1 договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 17.04.2019 №0066-02024 не звільняє електропостачальника від обов`язку оплачувати послугу з передачі електричної енергії щодо якої здійснюється експорт. До того ж, вказаним учасником судового процесу вказано, що в силу прямої вказівки Закону України «Про ринок електричної енергії» оператор системи передачі забезпечує передачу електричної енергії (включаючи експортовану) з використанням в тому числі міждержавних ліній. При цьому, здійснення експорту електричної енергії без використання системи передачі є неможливим. Також відповідачем вказано на те, що позивачем обрано не вірний та не ефективний спосіб захисту своїх прав.

У п.1 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Закон України «Про ринок електричної енергії» визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.

За приписами ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються такі види договорів, зокрема: про надання послуг з передачі.

Пунктом 60 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» унормовано, що передача електричної енергії - транспортування електричної енергії електричними мережами оператора системи передачі від електричних станцій до пунктів підключення систем розподілу та електроустановок споживання (не включаючи постачання електричної енергії), а також міждержавними лініями.

Міждержавною лінією електропередачі у розумінні п. 43 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» є лінія електропередачі, що перетинає кордон між Україною та іншою державою і з`єднує об`єднану енергетичну систему України з системою передачі суміжної держави.

Отже, виходячи з вищевикладеного, в розумінні Закону України «Про ринок електричної енергії» передача електричної енергії при імпорті або експорті відбувається у віртуальній точці на державному кордоні.

Наразі, в матеріалах справи наявний лист №01/26366 від 23.07.2020 Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго», в якому вказано, що станом на 23.07.2020 у Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕ ТРЕЙДИНГ» відсутні віртуальні точки комерційного обліку, тобто, до компанії відсутній відпуск/відбір електроенергії.

За приписами п.п. 30 та 92 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» електропостачальником є суб`єкт господарювання, який здійснює продаж електричної енергії за договором постачання електричної енергії споживачу, а трейдером є суб`єкт господарювання, що здійснює купівлю електричної енергії виключно з метою її перепродажу, крім продажу за договором постачання електричної енергії споживачу.

Отже, положеннями п.п. 43, 60 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії», ст.1 Закону України «Про державний кордон України» визначено, що передача по відношенню до експортних/та або імпортних операцій «передачею електричної енергії у віртуальній точці на державному кордоні, яка є аналогічною до операції купівлі - продажу електричної енергії у віртуальній точці між двома трейдерами на українському ринку щодо якої не сплачується тариф на передачу та/або диспетчеризацію.

За таких обставин, з огляду на наведене вище у сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що нарахування Приватним акціонерним товариством «Національна енергетична компанія «Укренерго» плати за послуги з передачі при здійсненні експорту не було передбачено чинним законодавством України та умовами договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 17.04.2019 №0066-02024.

Щодо посилання позивача в якості обґрунтування позовних вимог на умови Договору про заснування Енергетичного Співтовариства та заперечення відповідача з приводу їх застосування суд зазначає таке.

За приписами ст. 11 Господарського процесуального Кодексу України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили. У разі невідповідності правового акта міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір України.

Статтею 2 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено правові основи функціонування ринку електричної енергії.

У частині 1 вказаної статті вказано, що правову основу функціонування ринку електричної енергії становлять Конституція України, цей Закон, закони України «Про альтернативні джерела енергії», «Про комбіноване виробництво теплової та електричної енергії (когенерацію) та використання скидного енергопотенціалу», «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», «Про природні монополії», «Про захист економічної конкуренції», «Про охорону навколишнього природного середовища», міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та інші акти законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про ринок електричної енергії», цей Закон спрямований на імплементацію актів законодавства Енергетичного Співтовариства у сфері енергетики, а саме Директиви 2009/72/ЄС про спільні правила внутрішнього ринку електричної енергії та про скасування Директиви 2003/54/ЄС, Регламенту (ЄС) 714/2009 про умови доступу до мережі транскордонного обміну електроенергією та скасування Регламенту (ЄС) 1228/2003, Директиви 2005/89/ЄС про заходи для забезпечення безпеки інвестування до системи електропостачання та інфраструктури.

Частиною 11 ст. 2 Закону України «Про ринок електричної енергії» унормовано, що суб`єкти владних повноважень, а також суди при застосовуванні норм цього Закону беруть до уваги правозастосовну практику Енергетичного Співтовариства та Європейського Союзу, зокрема рішення Суду Європейського Союзу (Європейського Суду, Загального Суду), практику Європейської Комісії та Секретаріату Енергетичного Співтовариства щодо застосовування положень актів законодавства Європейського Союзу, зазначених у цій статті.

Пункт 2 ч. 6 ст. 2 Закону України «Про ринок електричної енергії» встановлює, що Кодекс системи передачі має відповідати вимогам нормативно-правових актів Енергетичного Співтовариства.

15.12.2010 Верховної Радою України ратифіковано Договір про заснування Енергетичного Співтовариства.

Статтею 41 вказаного Договору визначено, що мита й кількісні обмеження імпорту й експорту енергопродуктів і матеріалів, для транспортування яких використовуються мережі, і всі заходи, що мають подібний результат, між Сторонами забороняються. Ця заборона застосовується також до мит фіскального характеру.

Відповідно до ст. 11 Договору про заснування Енергетичного Співтовариства: нормативно-правова база Європейського Співтовариства з енергетики, для цілей цього договору означають: 1) директиву Європейського парламенту й Ради Європи 2003/54/ЕС, від 26 червня 2003 року стосовно загальних засад функціонування внутрішнього ринку електроенергії; 2) директиву Європейського парламенту й Ради Європи 2003/55/ЕС від 26 червня 2003 року стосовно загальних засад функціонування внутрішнього ринку природного газу; 3) постанову Європейського парламенту й Ради Європи 1228/2003/ЕС від 26 червня 2003 року стосовно умов доступу до мережі транскордонної передачі електроенергії.

Відповідно до ст. 94 Договору Інституції тлумачать будь-який термін чи інше поняття, використані в цьому договорі як такі, що походять із законодавства Європейського Співтовариства відповідно до прецедентного права Суду чи Суду першої інстанції Європейських Співтовариств.

Відповідно до позиції суду Європейського союзу у справі № C-305/17 FENS vs Slovak Republic від 06.12.2018 року щодо тлумачення положень Директиви 2003/54/ЄС, яка, як зазначено вище, є складовою права Енергетичного співтовариства, встановив, що закріплення плати за передачу при здійсненні експортних операцій є заходом еквівалентним до мита, оскільки таким заходом є будь-яка грошова плата, якою б малою вона не була та не залежно від її призначення та способу застосування, що накладається в односторонньому порядку на товари через те, що вони перетинають кордон, і яка не є митом у строгому розумінні.

У ст. 67 Договору про заснування Енергетичного Співтовариства передбачено, що Секретаріат Енергетичного Співтовариства спостерігає за виконанням Сторонами взятих на себе зобов`язань за цим Договором та передає щорічні звіти про хід виконання зобов`язань Раді Міністрів.

Таким чином, фактично ратифікацією Договору про заснування Енергетичного Співтовариства Україна уповноважила Секретаріат Енергетичного Співтовариства на оцінку правомірності дій України, як сторони Договору про заснування Енергетичного Співтовариства, на відповідність його умовам.

В межах реалізації вищезазначених повноважень, Секретаріат Енергетичного Співтовариства дійшов висновку, що встановлення плати за передачу електричної енергії та за диспетчерське (оперативно-технологічне) управління суперечить положенням ст.41. Договору про заснування Енергетичного Співтовариства.

Крім того, ст. 31 Угоди про Асоціацію між Україною, з однієї сторони та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, встановлює, що сторони не повинні запроваджувати або зберігати в силі будь-які мита, податки або будь-які інші заходи еквівалентної дії, що накладаються на вивезення товарів або запроваджується у зв`язку з вивезенням товарів на іншу територію.

За таких обставин, виходячи з вищевикладеного, обґрунтованими є доводи позивача про те, що нарахування плати за послуги з передачі експортованих обсягів електроенергії фактично призводить до порушення міжнародних зобов`язань України. Вказану правову позицію було підтверджено Верховним Судом у постановах від 09.06.2021, від 04.02.2021 по справах № 914/935/20 та №910/8044/20.

Твердження відповідача стосовно відсутності підстав для застосування рішення Суду Європейського Союзу у справі № С-305/17 «FENS vs Slovak Republic» від 06.12.2018 до спірних правовідносин спростовуються правовою позицією, яку висловлено Верховним Судом у постановах, зокрема, від 09.06.2021, від 04.02.2021 по справах № 914/935/20 та №910/8044/20.

За таких обставин, з огляду на все вище викладене у сукупності, обґрунтованими є тверджень позивача та висновки суду першої інстанці про неправомірність дій Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» щодо включення ним обсягів з передачі електричної енергії при здійсненні експорту електричної енергії.

Вказаних вище висновків суду не спростовує посилання відповідача на постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 07.02.2020 року №360 «Про затвердження Змін до Кодексу системи передачі», яка набула чинності 08.02.2020 року, оскільки, як вказує сам відповідач у відзиві на позов, внесені згідно вказаної постанови третьої особи зміни до Кодексу системи передачі не спрямовані на встановлення прав та обов`язків учасників ринку, а лише направленні на усунення неоднозначного тлумачення його норм.

До того ж, посилання відповідача на зміст постанови від 08.09.2021 Верховного Суду по справі №640/3041/20, якою скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.07.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2020 у справі №640/3041/20, в контексті застосування норм Договору про заснування Енергетичного Співтовариства та Угоди про Асоціацію між Україною, з однієї сторони та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, суд до уваги не приймає, оскільки предметом розгляду в означеній справі було саме питання протиправності Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 07.02.2020 №360 «Про затвердження Змін до Кодексу системи передачі» в частині змін до пунктів 5.1, 5.3, 5.6 глави 5, 6.2, 6.5 глави 6 Розділу ХІ, та змін до додатків 5 та 6 Кодексу системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №309, проте, ніяким чином не наявності у учасника ринку електричної енергії обов`язку оплатити послуги з передачі електричної енергії при здійсненні експорту електричної енергії.

При цьому, правову оцінку норм та їх застосування у вирішенні питання про наявність підстав для виставлення рахунків на оплату послуги з передачі електричної енергії при здійсненні експорту електричної енергії було надано Верховним Судом у постанові від 08.06.2021 по справі №910/8044/20.

Як вказувалось вище, предметом спору у справі є, зокрема, зобов`язання відповідача припинити дії, спрямовані на нарахування послуг з передачі електричної енергії до договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 17.04.2019 №0066-02024 при здійсненні експорту електричної енергії та включення таких послуг до первинних документів, якими оформлюються послуги з передачі електричної енергії. З приводу обраного позивачем способу захисту суд вважає за доцільне зауважити таке.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частиною 2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

У рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004р. Конституційного суду України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч.1 ста.4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Щодо порушеного права то таким слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Відповідно до частин першої, другої статті 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Одночасно, слід зазначити, що згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно приписів ст.9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами зазначених документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, способи захисту за своїм призначенням можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. При цьому, метою застосування певного способу захисту є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Аналогічну позицію викладено у листі Верховного Суду України від 01.04.2014 «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України».

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ акцентував, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

З наведених норм права вбачається, що держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав суб`єктів господарювання. Такі права захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Аналогічну правову позицію висловлено у постанові від 19.01.2021 Великої Палати Верховного Суду по справі №916/1415/19

Отже, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом.

У даному випадку характер та специфіка спірних правовідносин, тобто відносин на ринку електричної енергії, вказує на те, що фактично іншого способу захисту, окрім обраного позивачем, не передбачені ані законом, а ні договором, який укладено між сторонами. Фактично задоволення відповідного позову призводить до ефективного судового захисту, а саме припинення безпідставного нарахування оплати за певні послуги, а отже, і усунення можливості настання відповідних негативних наслідків такого нарахування, як присвоєння учаснику ринку статусів «Переддефолтний»/ «Дефолтний» та інших правових наслідків, що визначені п.1.7 Правилам ринку, які затверджено постановою №307 від 14. 03.2018 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Судом вище було встановлено, що неправомірність (невідповідність вимогам чинного законодавства, а також умовам укладеного між сторонами договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 17.04.2019 №0066-02024) дій Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» щодо включення ним обсягів з передачі електричної енергії при здійсненні експорту електричної енергії і як наслідок порушення внаслідок таких дій прав та законних інтересів позивача як учасника ринку електричної енергії.

Враховуючи вищенаведене та беручи до уваги незаконне нарахування відповідачем додаткової плати за передачу електричної енергії під час експорту, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав для захисту та забезпечення відновлення прав Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕ ТРЕЙДИНГ» шляхом застосування обраного останнім способу захисту, і як наслідок, задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача припинити дії, спрямовані на нарахування послуг з передачі електричної енергії до договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 17.04.2019 №0066-02024 при здійсненні експорту електричної енергії та включення таких послуг до первинних документів, якими оформлюються послуги з передачі електричної енергії.

Щодо вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕ ТРЕЙДИНГ» про стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів в розмірі 673 814,99 грн, суд зазначає таке.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Як було встановлено судом вище, відповідачем, як оператором системи передачі, з посиланням на необхідність здійснювати компенсацію витрат ОСП, які понесені при передачі електричної енергії мережами ОСП в результаті здійснення експорту/імпорту електричної енергії Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЕ ТРЕЙДИНГ», відповідачем направлено акт приймання-передачі за липень 2019 та рахунок-фактуру на суму 154778,40 грн, акт приймання-передачі послуг за жовтень 2019 від 31.10.2019 й рахунок від 04.11.2019 на суму 47 128,78 грн за жовтень 2019, акт приймання-передачі послуги за серпень 2020 на суму 47907,81 грн та рахунок-фактуру №0066-02024/04/09/2020 від 04.09.2019 на суму 471 907,81 грн за серпень.

При цьому вищезазначені акти не підписані позивачем. 21.08.2019 позивачем було скеровано відповідачу повідомлення №04.0/0093 від 21.08.2019 про оскарження вартості послуги з передачі електричної енергії відповідно до п.6.6 договору про надання послуг з передачі електричної енергії №0066-02024. Аналогічного змісту повідомлення позивачем було направлено на адресу відповідача стосовно актів та рахунків жовтень 2019 та серпень 2020.

Листом №01/43864 від 12.11.2019 відповідачем було повідомлено позивача, що у разі здійснення діяльності з експорту електричної енергії, експортери мають оплачувати послуги з передачі електричної енергії в обсягах експортованої електроенергії. Інші повідомлення користувача про оскарження вартості послуги також не мали наслідком приведення актів приймання-передачі послуги у відповідність із наданими запереченнями.

16.10.2020 року позивачем отримано повідомлення від Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» щодо зобов`язання застосувати до учасників ринку електричної енергії статус «Переддефолтний» за не оплату такими учасниками ринку послуг з передачі електричної енергії. Цим повідомленням Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго», що товариство, у зв`язку із наявністю заборгованості за договором про надання послуг з передачі електричної енергії набуде статус «Переддефолтний» з 19.10.2020.

Наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями підтверджується, що 23.01.2020 позивачем було сплачено 47 128,78 грн згідно платіжного доручення №1442 від 23.01.2020; 15.09.2019 сплачено 154 778,40 грн згідно платіжного доручення №364 від 15.09.2020; 16.10.2020 сплачено 471907,81 грн відповідно до платіжного доручення №278 від 16.10.2020, що загалом становить 673 814,99 грн.

Проте, судом також було встановлено неправомірність (невідповідність вимогам чинного законодавства, а також умовам укладеного між сторонами договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 17.04.2019 №0066-02024) дій Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» щодо включення ним обсягів з передачі електричної енергії при здійсненні експорту електричної енергії і як наслідок порушення внаслідок таких дій прав та законних інтересів позивача як учасника ринку електричної енергії.

Тобто, фактично виставлення відповідачем позивачу вказаних вище рахунків на загальну суму 673 814,99 грн є необґрунтованим та здійснено поза межами зобов`язальних правовідносин сторін й вимог чинного законодавства і, як наслідок, призвело до безпідставного отримання Приватним акціонерним товариством «Національна енергетична компанія «Укренерго» від Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕ ТРЕЙДИНГ» грошових коштів на суму 673 814,99 грн.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕ ТРЕЙДИНГ» до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» в частині стягнення безпідставно набутих коштів в розмірі 673 814,99 грн.

3.3. чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси за захистом яких мало місце звернення до суду

Порушенням права є такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що позивач належними та допустимими доказами довів наявність порушеного права, у зв`язку безпідставним нарахуванням вартості послуг, і таке право підлягає захисту у обраний позивачем спосіб.

4. ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА:

4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи

За результатами розгляду справи колегією суддів встановлено, що позивач довів обґрунтованість заявленого позову, а тому позовна заява підлягає задоволенню.

5. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ:

5.1. мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу

Колегія суддів дослідила доводи відповідача, що йому мають бути оплачені надані послуги, при цьому судом встановлено, що ні чинне законодавство, ні договір укладений між сторонами такого обов`язку не передбачає, а тому позивач правомірно звернувся до суду з вимогами про захист його прав та інтересів у спірних правовідносинах.

6. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ:

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2021 у справі №910/16796/20 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2021 у справі №910/16796/20 задоволенню не підлягає.

7. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ:

7.1. Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2021 у справі №910/16796/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2021 у справі №910/16796/20 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст складено та підписано 13.02.2024.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді Ю.Б. Михальська

І.А. Іоннікова