ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2024 р. Справа №914/990/23

м.Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого - судді МАТУЩАКА О.І.

суддів: ГАЛУШКО Н.А.

КРАВЧУК Н.М.

за участю секретаря судового засідання Гулик Н.Г.

за участю представників учасників у справі:

від апелянта: Лазор А.О. (адвокат);

від заявника: Демчина М.С. (адвокат);

арбітражний керуючий - Білоусова Т.Д.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , м.Львів б/н від

18.08.2023 (вх.ЗАГС №01-05/2689/23 від 21.08.2023)

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 29.05.2023, повний текст ухвали - 02.06.2023(суддя Морозюк А.Я.)

у справі №914/990/23

за заявою ОСОБА_2 , м.Львів

про неплатоспроможність фізичної особи

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.

ОСОБА_2 звернувся до Господарського суду Львівської області із заявою про відкриття провадження про неплатоспроможність; керуючим реструктуризацією просив призначити арбітражного керуючого Білоусову Тамілу Дмитрівну.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 29.05.2023 у справі №914/990/23 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність боржника ОСОБА_2 ; введено процедуру реструктуризації боргів боржника; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; призначено керуючим реструктуризацією арбітражного керуючого Білоусову Т.Д.; оприлюднено на офіційному веб-порталі судової влади України оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника - ОСОБА_2 ; викликано в судове засідання боржника.

Ухвала суду мотивована тим, що у боржника - ОСОБА_2 наявна заборгованість у розмірі 2 004 764, 21 грн; на банківських рахунках у боржника відсутні грошові кошти; відсутнє рухоме та нерухоме майно, в т.ч. земельні ділянки, яке перебуває у його власності. Водночас наявне майно, яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, кредитор у справі ОСОБА_1 , звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати, а заяву про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_2 повернути заявнику.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає таке:

- на думку апелянта, вказана справа відкрита з метою списання кредиторських вимог, зокрема, апелянта і зняття арешту з майна;

- у поданій заяві боржником не вказано точне місце проживання та відомості про орендоване майно;

- не зазначено в декларації відомості про оформлення спадщини, а також не вказано ОСОБА_3 як члена сім`ї;

- не досліджено судом інформації про батьків дружини заявника, оскільки в матеріалах справи відсутня довідка про склад сім`ї;

- в проекті плану реструктуризації не вказано інформації про вільні кошти, в т.ч. готівку, водночас сплачено винагороду арбітражному керуючому у розмірі 40 260, 00 грн;

- боржник вказав, що житлового будинку, який за ним зареєстровано, йому не належить і він не володіє інформацією про долю вказаного майна;

- не надано інформації про розмір частки у PAS-TRANS s.r.o., її вартість, а також звіти, рахунки та майно вказаного товариства;

- не надано інформації про усі відкриті рахунки в банківських установах, але відомо про 5 інших рахунків, окрім вказаних у заяві. Відсутня інформація про рахунки закордоном, зокрема і про той, на який надходить заробітна плата;

- кредитний звіт не є достовірним доказом наявності заборгованості, оскільки такий може містити не повну інформацію, що не дає можливості встанови точну суму заборгованості. Відтак вказаний доказ не можу слугувати підставою для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність;

- боржник у заяві вказує про наявність заборгованості перед фінансовими установами та особисті витрати, однак не вказує цього в поданих деклараціях. Також в деклараціях не зазначено про погашення заборгованості на 200 000, 00 грн перед ОСОБА_4 у 2020 році;

- не зазначено кредитором Головне управління Міністерства фінансів Республіки Білорусь по м. Мінськ;

- не надано доказів наявності майна для покриття витрат, пов`язаних із провадженням у справі, що є підставою для повернення заяви боржнику;

- боржник у заяві вказує про те, що у 2020 році виїхав закордон і на територію України не повертався, однак ним підписано велику кількість документів, які містяться в т.ч. у матеріалах справи, здійснював відправлення особисто з м. Львів (докази чого наявні в матеріалах справи), а тому виникає сумнів у дійсності підписів саме боржником;

- судом допущено порушення процесуальних норм, оскільки судом не встановлено безпосередньо в суді особу боржника, без чого провадження у справі про неплатоспроможність - неможливе;

- боржник не брав участі у здійсненні інвентаризаційного опису його активів;

- до договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності арбітражного керуючого від 02.04.2022 не надано доказів набрання ним чинності (відсутня квитанція про сплату страхового платежу), а станом на 29.05.2023 такий договір припинив свою дію у зв`язку із закінченням строку договору.

Боржником ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду - без змін. Покликається на те, що усі вимоги Кодексу України з процедур банкрутства на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ним дотримано. Вказує, що не зазначав інформації про прийняття спадщини, оскільки така ним прийнята не була у зв`язку із поданням останнім заяви про відмову від прийняття спадщини.

Щодо не зазначення інформації про ОСОБА_3 як члена своєї сім`ї, то вказує, що така хоч і є його бабусею (матір`ю батька), однак не є членом його сім`ї у розумінні положень чинного законодавства. Те ж саме стосується і батьків дружини боржника.

Вважає, що певні неточності в декларації про майновий стан не можуть слугувати підставою для відмови у відкритті провадження про неплатоспроможність, оскільки законодавчо передбачена можливість усунення таких шляхом подання виправленої декларації.

Доводи апелянта щодо сплати винагороду арбітражному керуючому у розмірі 40 260, 00 грн, проте не зазначення інформації в поданих деклараціях про залишок коштів, є безпідставними, оскільки вказані кошти могли бути отримані від третіх осіб, що не є забороненим.

Звертає увагу на те, що не мав наміру приховувати свої активи, оскільки вказував, що товариство, в якому він володіє часткою, не здійснює жодної господарської діяльності та не отримує доходів.

Щодо не зазначення кредитором ГУ Міністерства фінансів Республіки Білорусь по м. Мінськ зазначає, що в розумінні резолюції Генеральної асамблеї ООН №3314 «Визначення агресії» від 14.12.1974 Республіка Білорусь є агресором по відношенню до України.

Інших клопотань, заяв, в порядку ст. 207 Господарського процесуального кодексу України, учасниками справи не подано.

В судове засідання зявилися представники апелянта, боржника, а також арбітражний керуючий Білоусова Т.Д., які навели доводи та заперечення по суті апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи та оцінка суду.

Предметом апеляційного перегляду у цій справі є питання дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час вирішення питання про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КузПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

Особливості відновлення платоспроможності боржника, який є фізичною особою, визначено Книгою четвертою Кодексу України з процедур банкрутства.

Згідно зі ст. 115 КузПБ було передбачено, що провадження у справі про неплатоспроможність боржника - фізичної особи або фізичної особи - підприємця може бути відкрито лише за заявою боржника. Боржник має право звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність у разі, якщо: 1) розмір прострочених зобов`язань боржника перед кредитором (кредиторами) становить не менше 30 розмірів мінімальної заробітної плати; 2)боржник припинив погашення кредитів чи здійснення інших планових платежів у розмірі більше 50 відсотків місячних платежів за кожним з кредитних та інших зобов`язань упродовж двох місяців; 3) ухвалено постанову у виконавчому провадженні про відсутність у фізичної особи майна, на яке може бути звернено стягнення; 4) існують інші обставини, які підтверджують, що найближчим часом боржник не зможе виконати грошові зобов`язання чи здійснювати звичайні поточні платежі (загроза неплатоспроможності).

Отже, про наявність наведених підстав у кожному конкретному випадку мають свідчити достатні фактичні обставини, які згідно із закріпленими в КузПБ нормами і вказують на неплатоспроможність фізичної особи або загрозу її неплатоспроможності.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 116 КузПБ визначено, що до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються:

1) довіреність чи інший документ, що засвідчує повноваження представника, якщо заяву підписано представником;

2) документи, що підтверджують наявність (відсутність) у боржника статусу фізичної особи - підприємця;

3) конкретизований список кредиторів і боржників із зазначенням загальної суми грошових вимог кредиторів (боржників), а також щодо кожного кредитора (боржника) - його імені або найменування, його місцезнаходження або місця проживання, ідентифікаційного коду юридичної особи або реєстраційного номера облікової картки платника податків та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті), суми грошових вимог (загальної суми заборгованості, заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені) окремо), підстав виникнення зобов`язань, а також строку їх виконання згідно із законом або договором;

4) опис майна боржника, що належить йому на праві власності, із зазначенням місцезнаходження або місця зберігання майна;

5) копії документів, що підтверджують право власності боржника на майно;

6) перелік майна, що перебуває у заставі (іпотеці) або є обтяженим в інший спосіб, його місцезнаходження, вартість, а також інформація про кожного кредитора, на користь якого вчинено обтяження майна боржника, - ім`я або найменування, місцезнаходження або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи або реєстраційний номер облікової картки платника податків та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті), сума грошових вимог, підстава виникнення зобов`язань, а також строк їх виконання згідно із законом або договором;

7) копії документів про вчинені боржником (протягом року до дня подання заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність) правочини щодо належного йому нерухомого майна, цінних паперів, часток у статутному капіталі, транспортних засобів та угоди на суму не менше 30 розмірів мінімальної заробітної плати;

8) відомості про всі наявні рахунки/електронні гаманці боржника (у тому числі депозитні рахунки), відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах, небанківських надавачах платіжних послуг, емітентах електронних грошей в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках, електронних гаманцях;

9) копія трудової книжки (за наявності);

10) відомості про роботодавця (роботодавців) боржника;

11) декларація про майновий стан боржника за формою, затвердженою державним органом з питань банкрутства;

12) докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень;

13) інформація про наявність (відсутність) непогашеної судимості за економічні злочини;

14) інші документи, що підтверджують наявність підстав, визначених статтею 115 цього Кодексу.

Розглядаючи заяву боржника у підготовчому засіданні, місцевий господарський суд, з урахуванням положень ч. 3 ст. 13, ст.ст. 74, 76, 77 ГПК України, повинен перевірити відповідність поданої заяви вимогам до її форми та змісту відповідно до ст.116 КУзПБ та з`ясувати на підставі поданих боржником доказів наявність підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, визначених ч. 2 ст. 115 КУзПБ (правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 29.07.2021 у справі №909/1028/20).

Статтею 77 ГПК України закріплено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 3 ст. 37 КузПБ, господарський суд залишає без руху заяву про відкриття провадження у справі з підстав, передбачених статтею 174 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням вимог цього Кодексу.

Згідно із ст. 174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Колегія суддів зазначає, що залишаючи заяву боржника без руху, місцевий господарський суд зазначив в ухвалі від 30.03.2023 недоліки заяви, спосіб і строк їх усунення, а саме, зазначив, що заявнику необхідно надати:

- відомості про всі наявні рахунки боржника (у тому числі депозитні рахунки), відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках;

- докази на підтвердження обставин, викладених у заяві, зокрема: належним чином засвідчену копію рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28.11.2019 у справі №462/4566/19;

- декларації про майновий стан боржника за 2020, 2021 та 2022 роки за формою, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 21.08.2019 № 2627/5 (із змінами, внесеними наказом Міністерства юстиції України від 15.09.2020 р. № 3186/5), із достовірною інформацією щодо майна боржника.

Разом з тим, частинами четвертою статті 174 ГПК України визначено негативний наслідок для позивача у разі невиконання вимог суду щодо усунення недоліків позовної заяви, а саме якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

За змістом ч. 1, 2 ст. 38 КузПБ господарський суд не пізніше п`яти днів з дня закінчення строку на усунення недоліків заяви повертає її та додані до неї документи без розгляду, про що постановляє ухвалу.

Як вбачається з матеріалів справи, у заяві про усунення недоліків від 20.04.2023 №02-04/2023 заявником на виконання вимог ухвали Господарського суду Львівської області від 30.03.2023 зазначено: про наявність лише двох рахунків, а саме: НОМЕР_1 в АТ «УніверсалБанк», залишок 0,00 грн. та НОМЕР_2 в АТ КБ «ПриватБанк», залишок 0,00 грн., а також надано: засвідчену копію рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28.11.2019 у справі №462/4566/19 та декларації про майновий стан боржника за 2020, 2021 та 2022 роки.

Щодо усунення недоліків заяви, які були підставою для залишення її без руху ухвалою господарського суду Господарського суду Львівської області від 30.03.2023, колегія суддів зазначає, що матеріалами справи безспірно підтверджується, що в Боржника є і інші рахунки, зокрема: НОМЕР_3 в АТ КБ «ПриватБанк», залишок (-314 007,25) грн. та НОМЕР_4 в АТ КБ «ПриватБанк», залишок 8,72 грн., що стверджується відповіддю АТ КБ «ПриватБанк» від 06.06.2023 №20.1.0.0.0/7-230606/21169 на запит суду від 29.05.2023.

Окрім того, з матеріалів даної справи слідує, що ще п`ять рахунків на ім`я ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) відкрито в АТ «СЕНС Банк», зокрема: НОМЕР_6 в АТ «СЕНС Банк», залишок 0,00 грн.; НОМЕР_7 в АТ «СЕНС Банк», залишок 0,00 грн.; НОМЕР_8 в АТ «СЕНС Банк», залишок 0,00 грн.; НОМЕР_9 в АТ «СЕНС Банк», залишок 0,00 грн.; НОМЕР_10 в АТ «СЕНС Банк», залишок 0,00 грн., що стверджується відповіддю АТ «СЕНС Банк» Вих. №10498-БТ-44.2/2023 від 08.06.2023.

Отже, інформація про інші рахунки є у відповідях АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «СЕНС Банк» на запити суду першої інстанції, які хоча і були складені датою пізнішою від дати відкриття провадження у справі, проте у них міститься інформація яка існувала і станом на дату відкриття провадження.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеним те, що заявником не надано інформацію щодо всіх відкритих рахунків, в тому числі в АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «СЕНС Банк». При цьому, заявником не надано доказів звернення до АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «СЕНС Банк» з вимогою про надання відомостей про всі наявні рахунки (у тому числі депозитні) та відмову цих банківських установ у наданні такої інформації. Також заявником не надано інформації що це всі рахунки на виконання вимог п.8 ч.3 ст. 116 КУзПБ, в тому числі за кордоном. Колегія суддів погоджується з доводами скаржника, що ОСОБА_2 , вказавши, що отримує заробітну плату за межами України, не надав інформації про наявність рахунків (та їх реквізити і залишок коштів на рахунку) або їх відсутність закордоном.

Отже, заявником не дотримано вимог п. 8 ч. 3 ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства.

КУзПБ покладає на боржника обов`язки щодо надання повної і достовірної інформації про власний майновий стан та членів його сім`ї, щодо розміру та джерел доходів (п. 4-11 ч. 3 ст. 116), тому у разі необхідності має надати і додаткові пояснення чи документи на підтвердження належного виконання цих вимог.

Відповідно до ч. 5 ст. 116 КУзПБ (в редакції, яка діяла до 01.04.2023 та станом на дату подання заяви про відкриття провадження про неплатоспроможність) декларація про майновий стан подається боржником за три роки (за кожен рік окремо), що передували поданню до суду заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність. Декларація повинна містити інформацію щодо майна, доходів та витрат боржника і членів його сім`ї, що перевищують 30 розмірів мінімальної заробітної плати. До членів сім`ї боржника належать особи, які перебувають у шлюбі з боржником (у тому числі якщо шлюб розірвано протягом трьох років до дня подання декларації), а також їхні діти, у тому числі повнолітні, батьки, особи, які перебувають під опікою чи піклуванням боржника, інші особи, які спільно з ним проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких з боржником не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Інститут надання фізичною особою декларації про майновий стан боржника за останні три роки разом із заявою про визнання її неплатоспроможною обумовлений, передусім, необхідністю визначення обсягів майнових активів боржника з метою ефективного здійснення процедури погашення боргів такої особи, зокрема шляхом їх реструктуризації та подальшого задоволення грошових вимог кредиторів. Саме тому реалізація обов`язку фізичної особи, яка звернулася до компетентного суду за визнанням факту її неплатоспроможності, у тому числі, надавати достовірну інформацію про все наявне майно, зумовлена не тільки формальними вимогами законодавця, а й сутнісним змістом процедур у справах про неплатоспроможність фізичної особи.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Водночас, застосування поняття "член сім`ї" в інших галузях законодавства може розширювати чи звужувати коло осіб, які підпадають під це поняття у залежності від мети правового регулювання тієї чи іншої галузі, правового інституту або окремої правової норми.

Суд зазначає, що з моменту порушення справи про банкрутство (відкриття провадження у справі про неплатоспроможність) боржник перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс його юридичних правовідносин.

Поряд з іншими принципами правового регулювання відносин неплатоспроможності (галузевих принципів), суттєве значення має й принцип узгодженості нормативних приписів права із суміжними інститутами права, що має гарантувати інтеграцію законодавства у сфері неплатоспроможності/банкрутства до національної системи права.

Так, КУзПБ як спеціальний нормативно-правовий акт, має пріоритет перед іншими законодавчими актами України у регулюванні відносин, пов`язаних з банкрутством юридичних осіб та неплатоспроможністю фізичних осіб, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Коло членів сім`ї боржника в ч. 5 ст. 116 КУзПБ визначено у зв`язку із встановленням його обов`язку подати декларацію про майновий стан боржника за відповідною формою, затвердженою державним органом з питань банкрутства, як додаток до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Таке розуміння застосування поняття "член сім`ї" у процедурі провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи дає підстави для висновку про включення до кола членів сім`ї боржника у ч. 5 ст. 116 КУзПБ осіб, які не є членами сім`ї в розумінні ст. 3 СК України, оскільки не є особами, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки.

Відмінність поняття "член сім`ї боржника", визначеного законодавством у сфері неплатоспроможності та наведеного у ч. 5 ст. 116 КУзПБ, додатково пояснюється відсутністю використання у цій частині бланкетної норми з посиланням на положення СК України, іншого нормативно-правового акта.

З наведеного суд зауважує, що положення ч. 5 ст. 116 КУзПБ самостійно і вичерпно врегульовують зміст поняття "член сім`ї боржника", яке є спеціальним, встановленим саме для мети визначення змісту правовідносин щодо відновлення платоспроможності фізичної особи. Положення ст. 3 СК України для регулювання відносин у процедурі розгляду справ про неплатоспроможність фізичних осіб не застосовуються.

З урахуванням вищенаведеного, тлумачення ч. 5 ст. 116 КУзПБ, з огляду на мету правового регулювання відносин неплатоспроможності боржників - фізичних осіб, дає підстави для висновку, що до членів сім`ї такого боржника в обов`язковому порядку необхідно віднести його дітей (у тому числі повнолітніх), батьків та осіб, які перебувають під опікою чи піклуванням боржника, незалежно від того, що вони не проживають з ним спільно, не пов`язані спільним побутом і не мають взаємних прав та обов`язків (зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22.09.2021 у справі №910/6639/20).

Звертаючись до суду ОСОБА_2 у самій заяві про неплатоспроможність та у деклараціях про майновий стан зазначив, що до членів його сім`ї належить лише дружина - ОСОБА_5 , син - ОСОБА_6 , батько - ОСОБА_7 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та мати - ОСОБА_8 .

При цьому, у відповідних деклараціях боржником не зазначено відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків матері, як члена сім`ї, а також про належне їй та іншим членам сім`ї майно та кошти, про їх фінансові зобов`язання, вказано в цих графах що член сім`ї не надав інформації.

Необхідно звернути увагу, що у розділі VI "Грошові активи" декларації повинна зазначатися інформація про готівкові кошти, кошти на рахунках та інші цінності, що перебувають у власності боржника та членів його сім`ї. Проте, в наданих боржником деклараціях відповідні графи (як і багато інших) взагалі не заповнені. Такі обставини зумовлюють неможливість встановлення реального майнового стану боржника.

За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що декларації про майновий стан за 2020 - 2023 роки, які надані до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, містять неповну інформацію стосовно активів та майна, доходів і витрат всіх членів сім`ї боржника.

Колегія суддів зазначає, що реалізація обов`язку фізичної особи, яка звернулася до суду за визнанням факту її неплатоспроможності, у тому числі, надавати достовірну інформацію про все наявне майно, зумовлена не тільки формальними вимогами законодавця, а й сутнісним змістом процедур у справах про неплатоспроможність фізичної особи, тому надання повної і достовірної інформації у декларації про майновий стан є процесуальним обов`язком боржника у провадженнях про неплатоспроможність фізичної особи.

Боржник має усвідомлювати, що ризики зазначення неповної інформації у декларації покладаються саме на боржника, позаяк спеціальним законом, яким є КУзПБ, такої підстави ненадання інформації про майновий стан члена сім`ї не передбачено, натомість у ч. 5 ст. 116 КУзПБ імперативно визначено, що декларація повинна містити інформацію щодо майна, доходів та витрат боржника і членів його сім`ї, що перевищують 30 розмірів мінімальної заробітної плати (аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного суду від 08.12.2022 у справі №916/1941/21).

Згідно із п.п. 62-65 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку. Банк станом на 01 січня надає клієнтам виписки за їх рахунками. Інформація про стан рахунків клієнтів може надаватись їх власникам та органам, які мають право на отримання такої інформації згідно із законодавством України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів зауважує, що виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості за тілом кредиту, а отримання первинних документів залежало виключно від волевиявлення та дій самого боржника.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 116 КУзПБ в конкретизованому списку кредиторів зазначаються: суми грошових вимог (загальної суми заборгованості, заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені) окремо), підстав виникнення зобов`язань, а також строку їх виконання згідно із законом або договором. За змістом даної норми конкретизований список кредиторів має надати суду наглядну і зрозумілу картину складу і розміру боргових зобов`язань боржника як в цілому, так і в розрізі всіх кредиторів.

З огляду на зазначене, неможливо встановити склад кожного основного зобов`язання, заборгованість за якими включена до загальної суми боргу.

Необхідно зазначити, що наявність боргу при ініціюванні справи про неплатоспроможність підтверджується доказами у відповідному обсязі, виходячи з правової природи правовідносин між боржником та кредитором.

Суд апеляційної інстанції вважає, що ОСОБА_2 до заяви не подано доказів отримання кредитних коштів, що унеможливлює здійснення їх аналізу для досягнення мети підготовчого засідання, а саме - підтвердження наявності кредитних зобов`язань та заборгованості на суму коштів, про існування якої вказано у заяві.

У постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі №916/2387/19 наведено правовий висновок, відповідно до якого факт виконання банком (фінансовою установою) свого зобов`язання щодо надання кредитних коштів може підтверджуватися меморіальним ордером, платіжними дорученнями та, як вже зазначалось, виписками з особового рахунку боржника.

Аналогічні правові висновки в подібних правовідносинах висвітлено у постанові Верховного Суду від 08.11.2022 у справі № 909/937/21.

Згідно з положеннями ст. 116 КУзПБ обов`язок подання документів, на підставі яких виникла заборгованість заявника, покладений на заявника.До заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються, зокрема, й інші документи, що підтверджують наявність підстав, визначених ст. 115 цього Кодексу.

При цьому, апеляційний господарський суд враховує, що метою законодавця при запровадженні процедури банкрутства фізичних осіб було створення правового механізму, який дозволить фізичній особі - боржнику відновити її задовільний фінансовий стан через механізм погашення всіх існуючих боргів, що реалізується в тому числі шляхом реструктуризації зобов`язань.

Передумовою звернення фізичної особи - боржника до господарського суду із відповідною заявою та намір кінцевого результату є повне відновлення платоспроможності такої особи.

Отже, звертаючись до господарського суду із заявою про відкриття справи про неплатоспроможність, фізична особа - боржник повинен розкрити повну та вичерпну інформацію про загальну суму заборгованості та строк виконання зобов`язань, а також документально підтвердити таку інформацію належними та допустимими доказами у розумінні вимог ст. 76-77 ГПК України, що також передбачено п. п. 3, 14 ч. 3 ст.116 КУзПБ.

Окрім того, положення вказаного Кодексу визначають обов`язок боржника у своїй заяві про відкриття справи навести всі обставини неплатоспроможності та документально їх підтвердити.

У постанові Верховного Суду від 21.10.2020 у справі № 915/36/20 висловлено правову позицію про те, що на момент подачі заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство боржником повинні бути надані документи (первинні документи, договори, бухгалтерський баланс, аудиторський висновок, судові рішення тощо), які підтверджують наявність ознак неплатоспроможності або її загрози, інакше таке банкрутство має ознаки фіктивного, тобто ініційованого з метою невиконання зобов`язань. За відсутності усіх первинних документів стосовно кредитних зобов`язань боржника у суду відсутня можливість встановити наявність ознак неплатоспроможності заявника або загрози такої неплатоспроможності.

Суд апеляційної інстанції враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 02.06.2022 р. у справі N 917/1384/20, згідно з якою розрахунок заборгованості складений в односторонньому порядку сам по собі не є первинним документом в розумінні ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", оскільки не відповідає вимогам, встановленим наведеною нормою для первинних документів. Тому, за відсутності первинних документів, розрахунок не може вважатися доказом, який підтверджує суму видачі банком кредиту позичальнику, суми траншів кредиту, дату коли саме та яка сума кредитних коштів була повернута позичальником банку за відображеним у ньому періодом і як наслідок загальну суму боргу тощо.

Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №910/4994/18).

У даному випадку заявником наведено підстави, передбачені ч. 2 ст. 115 КУзПБ для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність: розмір прострочених зобов`язань боржника перед кредиторами становить не менше 30 розмірів мінімальної заробітної плати, та боржник припинив погашення кредитів чи здійснення інших планових платежів у розмірі більше 50 відсотків місячних платежів за кожним з кредитних та інших зобов`язань упродовж двох місяців, та самостійно визначено суми грошових вимог за правочинами, копії яких не надано до матеріалів справи, тобто не підтверджено належними доказами підстави звернення із заявою про відкриття справи про неплатоспроможність.

Отже, заявником не дотримано вимог п. 3 ч. 3 ст. 116 КУзПБ, оскільки матеріали поданої заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність не містять інформації про наявну заборгованість з нарахованих штрафних санкцій (штрафу, пені) по кожному кредитору окремо.

З огляду на зазначене, колегія суддів вказує, що неподання зазначених вище договорів з кредиторами та первинних документів, які підтверджують розмір прострочених зобов`язань боржника і строки їх виконання, не надає суду можливості надати оцінку щодо права ОСОБА_2 звернутись до господарського суду з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство в порядку ч. 2 ст. 115 КузПБ та встановити наведені заявником підстави для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

При цьому, заявник не усунув відповідні недоліки у спосіб, вказаний в п. 2 резолютивної частини ухвали Господарського суду Львівської області від 30.03.2023, якою заяву ОСОБА_2 залишено без руху.

Тобто, з наданих заявником до заяви доказів неможливо встановити обставини припинення боржником погашення кредитів чи здійснення інших планових платежів у розмірі більше 50 відсотків місячних платежів за кожним з кредитних та інших зобов`язань упродовж двох місяців, адже заявником не долучено до матеріалів справи відповідних доказів, що виключає можливість встановлення умов погашення боржником своїх грошових зобов`язань.

Щодо належності та допустимості кредитної історії для вирішення судом питання про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи, судова колегія зазначає таке.

Верховний Суд у постанові від 16.11.2022 у справі № 917/1604/21 зазначив, що у справах про банкрутство (у т.ч. неплатоспроможність фізичних осіб) стадія відкриття провадження має своїми наслідками не лише заходи процесуального характеру, а й майнового. При цьому, внаслідок введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, ухвала про відкриття провадження у такій категорії справ поширюється на майнові відносини між боржником та невизначеним на момент винесення ухвали підготовчого засідання колом осіб - конкурсних кредиторів.

Таким чином, оскільки відкриття провадження у справі про неплатоспроможність має відповідні вищезазначені правові наслідки, то на фізичну особу-боржника (як єдиного суб`єкта звернення із заявою про відкриття провадження у такій справі) покладається обов`язок підтверджувати обставини його неплатоспроможності чи її загрози доказами у відповідному обсязі, у тому числі первинними документами, задля забезпечення перевірки господарським судом підстав та моменту виникнення зазначених боржником грошових вимог кредиторів, встановлення їх характеру та розміру.

Такий правовий висновок вбачається обґрунтованим також з тих підстав, що лише фізична особа-боржник (яка є єдиним суб`єктом звернення із відповідною заявою) наділена правом на подання відповідних доказів у підтвердження обставин своєї неплатоспроможності чи її загрози. Тому відсутність на цій стадії інших учасників справи, які мають право подати свої доводи чи заперечення щодо таких обставин чи доказів, зумовлює необхідність добросовісного виконання боржником своїх процесуальних обов`язків щодо доказування наявності обставин для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи.

Крім того, стандарт доказування "достатність доказів" було виключено із ГПК, водночас у справах про неплатоспроможність фізичної особи господарський суд враховує, окрім належності та допустимості, також достатність поданих боржником доказів для підтвердження та доведення обставин неплатоспроможності чи її загрози, як підстави для відкриття провадження у такій справі.

У цьому контексті Верховний Суд у постанові від 16.11.2022 у справі № 917/1604/21 вважає, що самого кредитного звіту недостатньо для підтвердження вказаних обставин, оскільки такий звіт хоч і є належним доказом наявності кредитних відносин боржника з кредиторами, однак може містити неповну чи недостовірну інформацію про розмір та структуру заборгованості боржника, в тому числі за основним зобов`язанням.

Зазначеного висновку Касаційний господарський суд дійшов з огляду на передбачене ч. 5 ст. 13 Закону України "Про організацію формування та обігу кредитних історій" право суб`єкта кредитної історії щодо звернення до Бюро з письмовою заявою у разі незгоди з інформацією, що складає його кредитну історію, за винятком інформації про кредитний бал.

Зокрема, Верховний Суд зазначив, що п. 14 ч. 3 ст. 116 КУзПБ визначено, що до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються інші документи, що підтверджують наявність підстав, визначених статтею 115 цього Кодексу.

Отже, подання боржником при зверненні до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність лише кредитного звіту, однак без додавання інших документів (які стали підставою виникнення грошового зобов`язання у розумінні ст. 1 КУзПБ) для належного підтвердження розміру заборгованості цього боржника (в тому числі за основним зобов`язанням), підстав виникнення зобов`язань та строків їх виконання, є недостатнім для доведення відповідних обставин та, як наслідок, встановлення судом наявності підстав для відкриття провадження у такій справі.

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 11.01.2024 у справі № 924/622/23 вказав, що роздруківка кредитної історії, надана боржником в підтвердження наявності договірних зобов`язань, яка не підписана ані письмово, ані електронним цифровим підписом відповідною посадовою особою Кредитного бюро, не може бути належним та допустимим доказом наявності грошових вимог.

Відтак колегія суддів зазначає, що роздруківка кредитної історії, надана боржником, не може вважатися допустимим доказом у справі, який би підтверджував наявність та розмір кредитних зобов`язань.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про неналежне виконання заявником п. 3 ч. 3 ст. 116 КузПБ, оскільки матеріали поданої заяви ОСОБА_2 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність не містять належним чином оформленої інформації про наявну заборгованість з нарахованих штрафних санкцій (штрафу, пені) по кожному кредитору окремо.

Наведене, в свою чергу, унеможливлює для господарського суду здійснити перевірку обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясувати наявність підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 917/1604/21.

Колегія суддів зауважує, що провадження у справах про неплатоспроможність є самостійним видом судового провадження і характеризується особливим процесуальним порядком розгляду справ, специфічністю цілей і завдань, особливим суб`єктним складом, тривалістю судового провадження, що істотно відрізняють це провадження від позовного.

На переконання суду, з огляду на положення процесуального закону, у справах позовного провадження господарський суд, здійснюючи правосуддя, обмежений принципами диспозитивності та змагальності сторін, водночас, у справах про банкрутство (неплатоспроможність) судовий контроль є невід`ємною складовою цього провадження.

У справах про неплатоспроможність фізичних осіб існує ризик ігнорування боржниками мети і завдань процедури реструктуризації боргів, який не відповідатиме вимогам ст. 124 КузПБ, пасивній участі боржника в цій процедурі.

З моменту подання заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність до суду, в особи, яка звернулась із відповідною заявою, виникають додаткові процесуальні обов`язки, незважаючи на наявність представника.

Суд апеляційної інстанції відзначає, що право на судовий захист не є абсолютним, та судовому захисту не підлягає право, яким особа зловживає.

Судом апеляційної інстанції також береться до уваги, що з моменту подання заяви про відкриття провадження у справі на заявника покладаються додаткові процесуальні обов`язки.

У цій частині колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 08.11.2023 у справі № 926/1402-б/23, відповідно до якого на етапі ініціювання відкриття провадження у справі про банкрутство фізичної особи, та як наслідок, вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для вжиття заходів для забезпечення вимог кредиторів обов`язкова особиста присутність боржника у підготовчому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено вище, на ОСОБА_2 ухвалою Господарського суду Львівської області від 01.05.2023 заявник викликався в судове засідання, а отже, на такого було покладено обов`язок з`явитися у підготовче засідання. Натомість ОСОБА_2 вимоги ухвали суду не виконав, в судове засідання не з`явився.

Отже, господарський суд зобов`язаний з`ясувати особу боржника перед тим, як відкривати провадження у справі про його неплатоспроможність, що в даній справі зроблено не було.

У підготовчому засіданні суд, зокрема, встановлює особу заявника шляхом дослідження документа, який посвідчує його особу (паспорт/посвідчення/закордонний паспорт тощо посвідчує особу лише його власника), досліджує оригінали документів, які стосуються заявника, як от ідентифікаційний номер, трудова книжка тощо.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення (п. 7 ч. 3 ст. 2 ГПК України), а отже, заявник не звільняється від покладеного на нього обов`язку неухильно дотримуватись вимог суду та чинного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як вбачається з матеріалів заяви, заява від 20.04.2023 №02-04/2023 про усунення недоліків, з відповідними додатками надійшла до суду першої інстанції засобами поштового зв`язку, про що свідчить наявний в матеріалах справи конверт. Із вказаного доказу вбачається, що відправник - ОСОБА_2 , номер відправлення: 640, конверт відправлений на адресу Господарського суду Львівської області з поштового відділення 79000, що свідчить про те, що особа, яка відправляла даний конверт перебувала на території України.

Втім, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не дав оцінки тому, що в заяві про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_2 вказав на те, що був змушений виїхати до Польщі на заробітки, і, починаючи з листопада 2021 року, працює на посаді водія у Firma Kamil Slusarсzyk SK ТRANS, NIP .

Щодо правової оцінки цих обставин, колегія суддів зауважує, що матеріали справи містять документи та відомості, які надають суду обґрунтовані сумніви вважати імовірність зловживання іншими особами виникнення у боржника обмеження правосуб`єктності, так само, як зловживання правом на ініціювання справи про банкрутство самим недобросовісним боржником.

Щодо права ОСОБА_1 на апеляційне оскарження, то в цій частині судова колегія спирається на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 18.07.2023 у справі №911/1707/18(911/2858/21), відповідно до якого враховуючи термінологічне визначення значення "кредитор", наведене у абз. 10 ч. 1 ст. 1 КузПБ, порядок набуття кредитором статусу учасника провадження у справі про банкрутство, який визначений приписами статті 45 КУзПБ, кредитори (в розумінні абзацу десятого частини першої статті 1 КУзПБ, окрім тих хто ініціював провадження у справі про банкрутство), з моменту подання заяви, передбаченої абз. 1 ч. 1 ст. 45 КУзПБ, можуть скористатися правами, передбаченими абз. 1 ч. 6 названої статті, та правом оскарження судових рішень у справі про банкрутство як особи, які не брали участі у справі (ч. 1 ст. 254 ГПК України), якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (аналогічні правові висновки викладені у постанові судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2020 у справі №910/4475/19).

У справах про банкрутство (у тому числі про неплатоспроможність фізичних осіб) стадія відкриття провадження має своїми наслідками не лише заходи процесуального характеру, а й майнового. При цьому, внаслідок введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, ухвала про відкриття провадження у такій категорії справ поширюється на майнові відносини між боржником та невизначеним на момент винесення ухвали підготовчого засідання колом осіб - конкурсних кредиторів.

При винесенні ухвали суд першої інстанції зазначив, що із змісту заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність та доданих до неї даних з ТОВ "Українське бюро кредитних історій" і конкретизованого списку кредиторів та боржників із зазначенням загальної суми грошових вимог кредиторів (боржників) вбачається, що станом на 10.03.2023 розмір заборгованості ОСОБА_2 становить 3 868 035,66 грн., яка виникла зокрема і перед ОСОБА_1 у розмірі 1 510 200,00 грн., за договором позики від 03.03.2019. В підтвердження заборгованості заявник надав ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 03.06.2021 у справі №462/3243/21, якою відкрито позовне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 за договором позики від 03.03.2019 у розмірі 45 000 євро (що станом на 04.03.2021 еквівалентно 1 510 200,00 грн.).

28.06.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про включення в число кредиторів.

12.07.2023 Ухвалою Господарського суду Львівської області заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та повідомлено про призначення підготовчого засідання на 10.08.2023., рішення за результатами розгляду вимог ОСОБА_1 після спливу шести місяців з дати подання заяви - відсутнє.

Скаржник зазначив, що у межах справи №462/3243/21 постановою Львівського апеляційного суду від 18.10.2021 в порядку забезпечення позову накладено арешт на майно. Водночас вважає, що метою відкриття провадження у даній справі є закриття провадження у справі №462/3243/21 та зняття арештів з майна інших осіб у зв`язку із відкриттям провадження у справі щодо неплатоспроможності ОСОБА_2 як одного із відповідачів.

Суд апеляційної інстанції, надаючи оцінку вищенаведеним доводам, перевіривши їх матеріалами справи, вважає такі доводи обґрунтованими, оскільки відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_2 без дотримання вимог процесуального закону, та КУзПБ, що знайшло своє підтвердження в процесі апеляційного розгляду справи, порушує права скаржника.

Особа, яка звертається з заявою про свою неплатоспроможність не повинна зловживати своїми процесуальними правами (вчасно виконувати покладенні на неї обов`язки КУзПБ, подавати на вимогу суду документи, інше) та матеріальними (цивільними) правами (вчиняти дії з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах).

Наслідком зловживання особою своїми обов`язками є закриття провадження у справі про неплатоспроможність на один рік та без строку, якщо боржник вчиняв дії, які перешкоджають подальшому провадженню у процедурі неплатоспроможності.

Таким чином, зважаючи на неналежне виконання заявником п. 3 ч. 3 ст. 116 КУзПБ, оскільки матеріали поданої заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність не містять інформації про наявну заборгованість з нарахованих штрафних санкцій (штрафу, пені) по кожному кредитору (АТ «Універсал Банк», АТ «Альфа-Банк», АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ) окремо, а також з огляду на недотримання ОСОБА_2 вимог п. 8 ч. 3 ст. 116 КУзПБ, оскільки не зазначено інформації про всі відкриті рахунки, приймаючи до уваги те, що місцевим господарським судом не було з`ясовану особу боржника, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки місцевого господарського суду про наявність підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника фізичної особи ОСОБА_2 не відповідають обставинам справи.

Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене вище, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження та підтверджуються матеріалами справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню частково, а оскаржувану ухвалу Господарського суду Львівської області від 29.05.2023 у справі №914/990/23 необхідно скасувати.

Судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, питання розподілу судових витрат повинно бути вирішеним судом першої інстанції після розгляду заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_2 , з урахуванням наслідків такого розгляду.

Керуючись ст.ст. 129, 269-270, 275, 277, 281-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Господарського суду Львівської області від 29.05.2023 у справі №914/990/23 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 скасувати.

Справу №914/990/23 для подальшого провадження повернути до суду першої інстанції на стадію вирішення питання про відкриття провадження про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 .

2. Здійснити розподіл судових витрат за наслідками розгляду заяви ОСОБА_2 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена з урахуванням особливостей, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства.

Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено та підписано 14.02.2023.

Головуючий (суддя-доповідач) О.І. МАТУЩАК

Судді Н.А. ГАЛУШКО

Н.М. КРАВЧУК