ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2024м. ДніпроСправа № 904/6176/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Сіті Фінанси", м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Гудима Вадима Івановича, смт Покровське, Покровський р-н, Дніпропетровська обл.

про стягнення заборгованості у сумі 41 224 грн 94 коп.

Суддя Рудь І.А.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Сіті Фінанси" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом № 06-264 від 17.11.2023, в якому просить стягнути з Фізичної особи-підприємця Гудима Вадима Івановича заборгованість за кредитним договором № 011/3152/278377 від 23.04.2015 в сумі 41 224 грн 94 коп.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором № 011/3152/278377 від 23.04.2015.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.12.2023 вказану вище позовну заяву залишено без руху у зв`язку з тим, що остання подана без додержання вимог, викладених у статтях 162 Господарського процесуального кодексу України.

05.12.2023 від позивача через систему "Електронний суд" надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою господарського суду від 11.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Господарський суд наголошує на тому, що ухвала суду від 11.12.2023 завчасно надіслана відповідачу за його місцезнаходженням, згідно матеріалів справи та за інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

26.12.2023 на адресу суду повернувся конверт з копією ухвали від 11.12.2023, що направлялася на адресу відповідача, із відміткою відділення поштового зв`язку: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

За визначенням п. 4, 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

При цьому, господарським судом врахована правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Відповідач не скористався правом на надання відзиву на позов.

З урахуванням вищевикладеного, господарський суд вважає можливим розглянути справу за наявними в ній матеріалами, відповідно до ч. 9 ст. 81, ч. 9 ст. 165 ГПК України.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

23.04.2015 між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - кредитор) та Фізичною особою-підприємцем Гудим Вадимом Івановичем (далі - позичальник) було укладено кредитний договір № 011/3152/278377 (далі - Кредитний договір), відповідно до п. 1.1 якого кредитор надає позичальнику можливість використання кредитної лінії (надалі - кредит) з поточного рахунку, операції за якими можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів, № 260503378 ), МФО 305653, (далі - рахунок) шляхом здійснення платежів в межах поточного ліміту з рахунку у разі відсутності (недостатності) на рахунку грошових коштів.

Максимальний ліміт кредиту за договором складає 50 000 (п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок) гривень (далі - максимальний ліміт).

В межах максимального ліміту встановлюється поточний ліміт кредиту (далі - поточний ліміт).

На дату укладання договору поточний ліміт кредиту складає 5 000,00 (п`ять тисяч гривень 00 копійок) гривень. В подальшому поточний ліміт встановлюється та визначається відповідно до статті 3 договору.

Строк дії кредиту - з дня підписання договору страхування у відповідності до умов статті 4 договору по 23.04.2017 включно, далі - дата закінчення кредитування (може змінюватись в порядку передбаченим договором) (п.п. 1.2 договору).

Без укладання додаткових угод до договору банк має право подовжити строк дії кредиту на 24 (двадцять чотири) календарних місяці за умови, що на дату закінчення кредитування буде дотримано кожну з наступних умов:

- кредитор за 20 (двадцять) робочих днів до останнього робочого дня строку дії кредиту не отримав листа клієнта про відмову від подовження строку дії кредиту;

- відсутні факти невиконання або неналежного виконання клієнтом своїх зобов`язань за договором;

- відсутні умови, передбачені пунктом 8.2. договору;

- договір страхування, який відповідає вимогам статті 4 договору, укладено на строк, не менший, ніж строк, на який продовжується дія договору .

Використання позичальником за рахунок кредиту будь-якої суми коштів, розглядається сторонами як згода позичальника на подовження строку дії кредиту (п. 1.3. договору).

Відповідно до умов п. 2.1 договору, протягом всього строку фактичного користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати щомісяця кредитору проценти, розмір яких розраховується на основі фіксованої процентної ставки в розмірі 33,9% річних.

Згідно з п. 3.3 договору поточний ліміт встановлюється кредитором щомісяця та діє в межах календарного місяця, в якому він встановлений. Перший період починається з дати початку кредитування та закінчується в останній календарний день цього ж місяця. Останній період починається з 1 числа останнього календарного місяця строку дії кредиту та завершується в дату закінчення кредитування. Інші періоди щомісячно починаються з 1 числа календарного місяця та завершуються в останній календарний день місяця. Кредитор має право встановити іншу дату закінчення поточного періоду та іншу дату початку наступного періоду, повідомивши про це позичальника письмово шляхом надсилання позичальнику відповідного письмового повідомлення за 7 (сім) календарних днів до такого встановлення. При цьому дата закінчення наступного періоду визначається в порядку, зазначеному в абзаці першому цього пункту.

Позичальник зобов`язався протягом дії договору здійснювати погашення заборгованості в порядку, визначеному договором, шляхом зарахування на рахунок щомісячного обов`язкового платежу, розрахованого відповідно до умов пункту 5.2. Договору, та здійснити повне (остаточне) погашення заборгованості не пізніше дати закінчення кредитування.(п. 5.1 договору).

Пунктом 5.2. кредитного договору визначено, що позичальник зобов`язаний до 10 (десятого) числа включно кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за першою (з дати укладення договору) датою розрахунку процентних платежів, забезпечити на рахунку наявність коштів для салати щомісячного обов`язкового платежу в сумі не менше 15 (п`ятнадцяти) відсотків від залишку заборгованості за кредитом на дату розрахунку процентних платежів, але не менше фіксованої суми, встановленої відповідними тарифами Кредитора. При цьому, залишок заборгованості за кредитом, що береться до розрахунків щомісячного обов`язкового платежу, включає використану суму кредиту, суму нарахованих процентів, комісій та штрафів за всіма видами заборгованості, зменшену на суму не внесеного позичальником щомісячного обов`язкового платежу попередніх періодів.

В разі недостатності на рахунку коштів, належних до сплати позичальником кредитору за договором в термін виконання зобов`язань позичальника за договором, позичальник вважається таким, що прострочив виконання своїх зобов`язань за договором.

Відповідно до п. 5.5. договору, позичальник доручив кредитору здійснювати погашення кредиту, недозволеного овердрафту, процентів за користування ними, штрафів, погашення іншої заборгованості позичальника перед кредитором за договором, а також здійснювати дострокове погашення заборгованості за кредитом, в т.ч. в розмірі сум страхового відшкодування, отриманих позичальником за договором страхування, укладеними відповідно до ст. 4 договору, шляхом здійснення договірного списання коштів позичальника в будь-якій валюті, що знаходиться на будь-якому із його рахунків АТ «Райффайзен Банк Аваль», реквізити яких визначаються кредитором самостійно, в тому числі, але не обмежуючись зазначеним, з рахунку, вказаного в пункті 1.1. договору (у тому числі за рахунок кредиту), на користь кредитора.

Відповідно до вищевикладеного датою початку кредитування є 23.04.2015, з кінцевим терміном повного погашення кредиту (з урахуванням пролонгації договору) до 23.04.2023 року.

Факт надання банком позичальнику кредитних грошових коштів відповідно умов кредитного договору № 011/3152/278377 від 23.04.2015 підтверджується копією виписки по рахунку, що підтверджує початок користування кредитом.

Відповідно до висновку Вищого господарського суду України, наведеному в постанові Вищого господарського суду України від 06.04.2017 у справі № 905/2009/15 банківські виписки - є належними доказами на підтвердження видачі кредиту.

Таким чином, банк виконав свої зобов`язання перед позичальником за кредитним договором, надавши останньому кредит в сумі та на умовах, передбачених кредитним договором.

Проте, як вказує позивач, всупереч умовам кредитного договору, позичальник припинив виконувати взяті на себе договірні зобов`язання, а саме припинив здійснювати щомісячне погашення кредитної заборгованості, сплачувати проценти за користування кредитом згідно умов договору.

20.12.2022 року Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» було укладено договір про відступлення прав вимоги №114/2-57-F (далі за текстом - договір відступлення) у відповідності до умов якого АТ «Райффайзен Банк» передає (відступає) за плату, а ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

Відповідно до п. 2.4 договору відступлення права вимоги, внаслідок передачі (відступлення) права вимоги за цим договором, новий кредитор замінює первісного кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості і відповідно вказані у реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог первісного кредитора, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань за кредитними договорами. Сторони погодили, що кожен наступний реєстр боржників доповнює, а не замінює попередній.

Права вимоги переходять до нового кредитора в повному обсязі, безвідривно та без можливості зворотного викупу.

Відповідно до п. 3.4 договору новий кредитор зобов`язується сплатити вказану у письмовому повідомленні згідно з п. 2.3.2 договору первісного кредитора загальну вартість сформованого портфеля заборгованості, шляхом безготівкового переказу, на рахунок первісного кредитора.

Як вбачається з матеріалів справи первісний кредитор письмовим повідомленням повідомив нового кредитора, що загальна вартість портфеля заборгованості складає 4 206 626 грн 56 коп., та просив у строк до 23.01.2023 перерахувати вказану суму на рахунок визначений в п. 2.3.2 договору.

ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» було здійснено оплату на рахунок АТ «Райффайзен Банк» загальної вартості портфеля заборгованості у сумі 4 206 626 грн 56 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 70 від 23.01.2023 (а.с. 50).

Відповідно до реєстру боржників до Договору відступлення права вимоги №114/2-57-Р від 20.12.2022р. (а.с. 51-53), ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» набуло право грошової вимоги за рядом кредитних договорів, у т.ч. і за кредитним договором № 011/3152/278377 від 23.04.2015. укладеним між Позичальником та Акціонерним товариством «Райффайзен Банк», сума заборгованості за яким становить: 41 224 грн 94 коп., з яких:

- 35 100 грн 00 коп. - сума заборгованості за дозволеним овердрафтом;

- 4 985 грн 46 коп. - сума заборгованості за недозволеним овердрафтом;

- 1 139 грн 48 коп. - сума заборгованості за відсотками.

Після відступлення Позивачу права грошової вимоги до Відповідача, останнім не здійснено жодного платежу на погашення заборгованості за кредитним договором ні на рахунок Первісного кредитора, ні на рахунок Нового Кредитора.

22.06.2023 року позивач (новий кредитор) направив відповідачу досудову вимогу № 1-90329 про виконання грошових зобов`язань за кредитним договором (а.с. 55-58).

Проте станом на дату подачі позову вказана досудова вимога Відповідачем не виконана, у зв`язку з чим ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» звертається до суду з даною позовною заявою.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст.509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт господарювання (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб`єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язків.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплатити відсотки.

Відповідно до ч. 1 ст. 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач повідомлений про укладення договору відступлення права вимоги досудовою вимогою № 1-90329 від 22.06.2023, проте зобов`язання не виконані ні на користь попереднього кредитора, ні на користь позивача.

Порушення прав позивача полягає в тому, що він не отримує грошових коштів, що належать йому в силу договору, що негативно впливає на його фінансово-господарську діяльність.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з положеннями ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

Враховуючи, що відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, статей 193, 198 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно вимогам закону, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не сплатив заборгованість за договором у сумі: 41 224 грн 94 коп., з яких: 35 100 грн 00 коп. - сума заборгованості за дозволеним овердрафтом; 4 985 грн 46 коп. - сума заборгованості за недозволеним овердрафтом; 1 139 грн 48 коп. - сума заборгованості за відсотками, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у сумі 41 224 грн 94 коп.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

В силу ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат

В ч. 3 ст. 126 ГПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу адвоката позивачем надано:

- договір про надання правової допомоги №14/06/2023 від 14.06.2023, укладеного позивачем з адвокатом Титаренко В.В.;

- копію додатку № 1 від 14.06.2023 до договору про надання правової допомоги;

- копію замовлення № 174 від 08.09.2023 до договору про надання правової допомоги;

- копію акту виконаних робіт (надання послуг) від 11.09.2023 до договору про надання правової допомоги (замовлення № 174);

- копію платіжного доручення на оплату адвокатських послуг;

- копію ордеру на надання адвокатом правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"). За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України. Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару. Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного Господарського Суду Верховного Суду у справі № 914/359/18 від 21 березня 2019 року, № 922/1163/18 від 06 березня 2019 року.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п.80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Суд, враховує правову позицію, яку викладено Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19: "за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу)".

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Баришевський проти України", "Двойних проти України", заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Розглянувши вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу адвоката, надані на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу доказів, суд вважає заявлені до стягнення судові витрати співмірними, обґрунтованими та доведеними, тому вважає за можливе задовольнити вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача розмір адвокатських витрат за надані послуги в сумі 1400 грн 00 коп.

Згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 126, 129, 165, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Гудима Вадима Івановича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Сіті Фінанси" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 37/41, ) 35 100 грн 00 коп. - суму заборгованості за дозволеним овердрафтом; 4 985 грн 46 коп. - суму заборгованості за недозволеним овердрафтом; 1 139 грн 48 коп. - суму заборгованості за відсотками, 2 684 грн. 00 коп. - витрат зі сплати судового збору, 1 400 грн 00 коп. витрат на правничу допомогу.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Повне рішення складено 09.02.2024.

Суддя І.А. Рудь