УХВАЛА

07 лютого 2024 року

м. Київ

cправа № 910/1597/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Студенець В.І. - головуючий, судді: Бакуліна С.В., Кібенко О.Р.,

за участю секретаря судового засідання: Натаріної О.О.,

розглянувши касаційну скаргу Державного підприємства «Гарантований покупець»

на рішення Господарського суду міста Києва

(суддя - Спичак О.М.)

від 07.06.2023

та постанову Північного апеляційного господарського суду

(головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Іоннікова І.А., Шаптала Є.Ю.)

від 17.10.2023

у справі № 910/1597/23

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги»

до Державного підприємства «Гарантований покупець»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Міністерство енергетики України, Кабінет Міністрів України

про стягнення 5 040 203 729, 25 грн,

та за зустрічним позовом Державного підприємства «Гарантований покупець»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги»

про тлумачення умов договору,

за участю представників учасників справи:

позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) - Підуст О.М.,

відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом)- Прокопів Н.М.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» (далі - ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги») звернулось до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Гарантований покупець» (далі - ДП «Гарантований покупець») про стягнення 3 030 486 724,73 грн, з яких:

2 776 777 883,00 грн - основний борг,

39 982 967,03 грн - 3% річних та

213 725 874,70 грн - інфляційні втрати.

З урахуванням заяв про збільшення/зменшення розміру позовних вимог та про зміну предмету позову (поданих позивачем у підготовчому судовому засіданні), позивач просив суд стягнути з відповідача кошти у розмірі 5 040 203 729,25 грн, з яких:

- 4 739 803 253,62 грн заборгованість за період з грудня 2022 року по березень 2023 року,

- 56 598 567,84 грн - 3% річних та

- 243 801 907,79 грн - інфляційні втрати.

1.1.1. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідач у порушення умов укладеного між сторонами договору не у повному обсязі оплатив надані позивачем послуги, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних та інфляційні втрати.

1.2. ДП «Гарантований покупець» звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про тлумачення пункту 7 договору в контексті того, чи вважаються платежі 1-5 згідно з пунктом 7 договору грошовим зобов`язанням в розумінні чинного законодавства України.

Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані тим, що ДП «Гарантований покупець» здійснює оплату у 6 етапів, 5 з яких це авансові платежі (попередня оплата), що, на думку позивача за зустрічним позовом, унеможливлює застосування статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), адже такі платежі (етапи 1-5) не є грошовим зобов`язанням.

2. Короткий зміст ухвалених судових рішень за результатами розгляду справи по суті спору

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.06.2023 у справі №910/1597/23 первісний позов ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» задоволено частково.

Закрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з ДП «Гарантований покупець» частини суми основного боргу у розмірі 4 692 765 577,45 грн.

Присуджено до стягнення з ДП «Гарантований покупець» на користь ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» 3% річних у розмірі 56 598 567, 84 грн, інфляційні втрати у розмірі 243 801 907, 79 грн.

В іншій частині первісного позову ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ДП «Гарантований покупець» відмовлено.

2.2. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2023 у справі №910/1597/23 апеляційну скаргу ДП «Гарантований покупець» залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2023 - без змін.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнений виклад позиції інших учасників справи

3.1. Не погоджуючись із судовими рішеннями судів попередніх інстанцій, ДП «Гарантований покупець» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2023 у справі №910/1597/23 у частині задоволених позовних вимог і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На обґрунтування своєї правової позиції скаржник із посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) відзначає, що на даний час відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування підпункту 2 пункту 8 Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 червня 2019 №483 (далі - Положення) у взаємозв`язку з положеннями частини першої статті 212, частини другої статті 625 ЦК України та пункту 7, підпункту 2 пункту 12 Договору про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг.

ДП «Гарантований покупець» наголошує, що судами попередніх інстанцій невірно застосовано положення нормативно-правових актів Міністерства енергетики України щодо врегулювання купівлі-продажу електричної енергії постачальниками універсальних послуг в особливий період у взаємозв`язку з нормами Положення.

Скаржник вказує, що з огляду на наявну заборгованість позивача перед ДП «НАЕК «Енергоатом», у відповідача не настав строк виконання грошових зобов`язань за договором на момент здійснення нарахування відповідальності за статтею 625 ЦК України.

Водночас, незважаючи на визнання позивачем наявності заборгованості перед ДП «НАЕК «Енергоатом», в рішенні суду не встановлено момент повного погашення заборгованості позивачем перед ДП «НАЕК «Енергоатом», не перевірено правомірність нарахування відповідальності за статтею 625 ЦК України за періоди, в які існувала заборгованість ПУП. Судами не взято до уваги, що нарахування будь-якої відповідальності за порушення грошового зобов`язання, яке не виникло, є неправомірним.

3.2. ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» 23.01.2024 через «Електронний суд» подало до Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просило відмовити у задоволенні касаційної скарги.

4. Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій, та мотиви, з яких виходили суди при ухваленні судових рішень

4.1. Між ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» (постачальник) та ДП «Гарантований покупець» (замовник) 15.09.2021 укладено договір №2297/02/21 про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг (далі - Договір від 15.09.2021), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується надавати замовнику послуги із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів, а замовник зобов`язується отримувати надані постачальником послуги та оплачувати їх вартість на умовах та в порядку, визначеними цим договором та Положенням про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальнодоступних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженим постановою Кабінетів Міністрів України від 05.06.2019 №483.

Відповідно до пункту 3 Договору від 15.09.2021 строком надання послуг є період з 01.10.2021 до 30.04.2022.

Згідно з пунктом 4 Договору від 15.09.2021 загальна вартість послуг за цим договором визначається як сумарна вартість послуг, які надаються постачальником кожного розрахункового періоду протягом строку дії цього договору, крім того - податок на додану вартість. Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

У пункті 7 Договору від 15.09.2021 погоджено, що оплата постачальнику вартості послуг здійснюється замовником шляхом перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника таким чином:

1) перший платіж - за 3 банківські дні до розрахункового місяця в обсязі 20% прогнозованої вартості послуг;

2) другий платіж - до 3 числа розрахункового місяця в обсязі 20% прогнозованої вартості послуг;

3) третій платіж - до 9 числа розрахункового місяця в обсязі 20% прогнозованої вартості послуг;

4) четвертий платіж - до 15 числа розрахункового місяця в обсязі 20% прогнозованої вартості послуг;

5) п`ятий платіж - до 21 числа розрахункового місяця в обсязі 20% прогнозованої вартості послуг;

6) шостий платіж - до 14 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом у розмірі, який визначається як різниці між вартістю послуг (з ПДВ) за розрахунковий місяць відповідно до акта приймання-передачі послуг за розрахунковий місяць за формою, наведеною у Додатку 6 до договору, та сумою перший п`яти платежів.

У разі, якщо дата платежу припадає на вихідний/святковий день, такий платіж здійснюється на наступний робочий день після такого вихідного/святкового дня.

Відповідно до пункту 10 Договору від 15.09.2021 факт надання та отримання послуг підтверджується актом приймання-передачі послуг.

Відповідно до пункту 34 Договору від 15.09.2021 цей договір набирає чинності з 15.09.2021 та діє до 30.04.2022.

4.2. Позивач за первісним позовом відповідно до умов Договору від 15.09.2021 надав відповідачу послуги:

- у лютому 2022 року на суму 1 487 994 695,41 грн,

- у березні 2022 року на суму 1 232 685 652,92 грн,

- у квітні 2022 року на суму 867 882 050,18 грн,

- у травні 2022 року на суму 566 017 511,33 грн,

- у червні 2022 року на суму 585 076 707,07 грн,

- у липні 2022 року на суму 692 531 934,24 грн,

- у серпні 2022 року на суму 711 376 172,95 грн,

- у вересні 2022 року на суму 757 106 497,74 грн,

- у жовтні 2022 року на суму 1 096 103 729,62 грн,

- у листопаді 2022 року на суму 1 360 886 810,75 грн,

- у грудні 2022 року на суму 1 609 018 348,52 грн,

- у січні 2023 року на суму 1 670 642 585,56 грн,

- у лютому 2023 року на суму 1 546 359 509,50 грн,

- у березні 2023 року на суму 1 490 541 297,40 грн, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі послуг, які підписані уповноваженими представниками сторін.

4.3. Предметом первісного позову у даній справі є стягнення з ДП «Гарантований покупець» заборгованості у загальному розмірі 4 739 803 253,62 грн, яка складається з заборгованості за грудень 2022 року та січень - березень 2023 року.

Як підтверджується поданими сторонами доказами (платіжними дорученнями та актами взаємозаліку), під час розгляду судом даної справи (враховуючи, що позивачем за первісним позовом було подано заяву про зміну предмета позову) ДП «Гарантований покупець» було погашено заборгованість за спірний період у розмірі 4 692 765 577,45 грн.

4.4. Між ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» та ДП «НАЕК «Енергоатом» укладено Договір № 65-150-80-21-00408 купівлі-продажу електричної енергії з постачальником універсальних послуг від 23.09.2021 (далі - Договір від 23.09.2021).

Пунктом 6 додатку 1 до Договору від 23.09.2021 встановлений наступний порядок оплати:

«Оплата за електричну енергію здійснюється у формі попередньої оплати. Для кожного Розрахункового місяця ПУП здійснює оплату за куплену електричну енергію наступним чином: - за 2 банківські дні до Розрахункового місяця - у розмірі 20 (двадцяти) відсотків вартості електричної енергії, купленої у Розрахунковому місяці; - не пізніше 4-го числа (включно) Розрахункового місяця - у розмірі 20 (двадцяти) відсотків вартості електричної енергії, купленої у Розрахунковому місяці; - не пізніше 10-го числа (включно) Розрахункового місяця - у розмірі 20 (двадцяти) відсотків вартості електричної енергії, купленої у Розрахунковому місяці; - не пізніше 16-го числа (включно) Розрахункового місяця - у розмірі 20 (двадцяти) відсотків вартості електричної енергії, купленої у Розрахунковому місяці; - не пізніше 22-го числа (включно) Розрахункового місяця -у розмірі 20 (двадцяти) відсотків вартості електричної енергії, купленої у Розрахунковому місяці. Якщо граничний строк оплати припадає на святковий, вихідний чи інший неробочий день, то відповідний платіж повинен бути здійснений в наступний робочий день, що слідує за датою такого платежу».

Відповідно до положень пункту 6.4 Договору від 23.09.2021: «У разі наявності у ПУП заборгованості перед Продавцем за цим договором, Продавець інформує про це Гарантованого покупця відповідно до пункту 8 положення про ПСО шляхом направлення повідомлення з накладенням КЕП керівника уповноваженої особи.

4.5. Як зазначив позивач за первісним позовом, дійсно, у нього є певна заборгованість перед ДП «НАЕК «Енергоатом» за укладеним між ними договором, однак ця заборгованість утворилася в зв`язку з несвоєчасним отриманням коштів по ланцюгу ПСО саме від ДП «Гарантований покупець». При цьому свої обов`язки по оплаті на адресу ДП «НАЕК «Енергоатом» в межах коштів, отриманих від відповідача та згідно з пунктом 5 Положення про ПСО, ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» виконує в повному обсязі.

4.6. Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди попередніх інстанцій виходили з такого:

- враховуючи, що предмет спору (стягнення суми основного боргу у розмірі 4 692 765 577,45 грн) припинив своє існування після звернення позивача з даним позовом до суду, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі №910/1597/23 в частині позовних вимог про стягнення з ДП «Гарантований покупець» суми основного боргу у розмірі 4 692 765 577,45 грн на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України (у зв`язку з відсутністю предмета спору);

- що стосується залишку позовних вимог (що становлять 47 037 676,17 грн ,62 грн - «мінус» ,45 грн)), суд не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки відповідно до акта приймання-передачі послуг за березень 2023 року вартість наданих позивачем за первісним позовом послуг становить 1 490 541 297,40 грн, які були у повному обсязі оплачені ДП «Гарантований покупець» під час розгляду судом справи. При цьому ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» у поданих до суду письмових поясненнях повідомило, що сума боргу за березень 2023 року підлягає зменшенню на 4 7037 676,17 грн;

- при порівнянні строків оплати в двох Договорах (від 15.09.2021 та від 23.09.2021) вбачається синхронізованість платежів, які має здійснювати відповідач за первісним позовом на виконання умов Договору від 15.09.2021, із платежами, які має здійснювати позивач за первісним позовом на користь ДП «НАЕК «Енергоатом»;

- зобов`язання учасника ринку щодо здійснення оплати за договорами, укладеними на виконання Положення про ПСО, виконуються в межах отриманих коштів по ланцюгу;

- фінансова модель ПСО передбачає авансування витрат постачальників універсальних послуг, які задіяні у процесі постачання електричної енергії побутовим та прирівняним до ним споживачам за фіксованими цінами. Саме в цьому контексті треба розуміти зміст підпункту 2 пункту 8 Положення про ПСО: «Гарантований покупець зобов`язаний, зокрема, оплачувати своєчасно та у повному обсязі постачальникам універсальних послуг вартість надання постачальниками універсальних послуг гарантованому покупцю послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів за умови відсутності у постачальника універсальних послуг заборгованості перед державним підприємством «НАЕК «Енергоатом» за поставлену електричну енергію згідно з пунктом 5 цього Положення»;

- взаєморозрахунки за ПСО здійснюються по певному колу осіб (учасників ринку електроенергії), кошти, отримані позивачем за первісним позовом від відповідача за первісним позовом, є джерелом розрахунку ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» за своїми обов`язками перед ДП «НАЕК «Енергоатом» на виконання механізму ПСО;

- на ДП «Гарантований покупець» був покладений обов`язок зупинити оплати, але лише за умови затримки ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» оплати на адресу ДП «НАЕК «Енергоатом» в межах отриманих коштів від відповідача за первісним позовом, з огляду на що останній мав припинити перерахування наступного траншу коштів в рамках механізму ПСО до повного виконання зобов`язань ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» за попереднім траншем;

- позивачем за первісним позовом долучено до матеріалів справи копії платіжних інструкцій, з яких вбачається, що станом на 13.05.2022 позивач за первісним позовом у повному обсязі виконав свої зобов`язання за березень 2022 року перед ДП «НАЕК «Енергоатом», тоді як Державне підприємство «Гарантований покупець» перед позивачем - лише на 84%; станом на 27.05.2022 позивач за первісним позовом у повному обсязі виконав свої зобов`язання за квітень 2022 року перед ДП «НАЕК «Енергоатом», тоді як Державне підприємство «Гарантований покупець» перед позивачем - лише на 78%; станом на 28.07.2022 позивач за первісним позовом у повному обсязі виконав свої зобов`язання за травень 2022 року перед ДП «НАЕК «Енергоатом», тоді як Державне підприємство «Гарантований покупець» перед позивачем - лише на 59%; станом на 30.11.2022 позивач за первісним позовом у повному обсязі виконав свої зобов`язання за жовтень 2022 року перед ДП «НАЕК «Енергоатом», тоді як Державне підприємство «Гарантований покупець» перед позивачем - лише на 87%; станом на 23.01.2023 позивач за первісним позовом у повному обсязі виконав свої зобов`язання за листопад 2022 року перед ДП «НАЕК «Енергоатом», тоді як Державне підприємство «Гарантований покупець» перед позивачем - лише на 87%; станом на 16.02.2023 позивач за первісним позовом у повному обсязі виконав свої зобов`язання за грудень 2022 року перед ДП «НАЕК «Енергоатом», тоді як ДП «Гарантований покупець» перед позивачем - лише на 83%;

- перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку в їх обґрунтованості, у зв`язку з чим позовні вимоги ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню у повному обсязі;

- позивач за первісним позовом здійснює нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суми прогнозованих обсягів послуг, що відповідає умовам пункту 7 Договору від 15.09.2021, з огляду на що заперечення відповідача у вказаній частині відхиляються;

- відсутні підстави для зменшення 3% річних та інфляційних втрат, що підлягають стягненню з ДП «Гарантований покупець»;

- зустрічний позов ДП «Гарантований покупець» задоволенню не підлягає.

5. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Розгляд клопотань

5.1. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.10.2023 для розгляду касаційної скарги у справі №910/1597/23 визначено колегію суддів у складі: Студенець В.І. (головуючий), Бакуліна С.В., Кібенко О.Р.

Ухвалою Верховного Суду від 08.01.2024 відкрито касаційне провадження у справі №910/1597/23 за касаційною скаргою ДП «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2023 у справі №910/1597/23.

5.2. Об`єктом касаційного оскарження є рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2023 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2023 у справі №910/1597/23 в частині задоволених позовних вимог.

При цьому Суд враховує, що рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2023 в частині закриття провадження у справі (щодо стягнення основної суми боргу) та в частині відхилених позовних вимог як за первісним, так і за зустрічним позовами ані до суду апеляційної, ані до суду касаційної інстанцій не оскаржувалось, а відтак Судом у цій частині не переглядається.

5.3. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

6. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій з посиланням на норми права, якими керувався Суд

6.1. Дослідивши наведене у касаційній скарзі, у межах доводів та підстав касаційного оскарження, Верховний Суд відзначає таке.

6.2. Касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, наведених скаржником і які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частині третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

6.3. Так, касаційне провадження у цій справі відкрито на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України.

Відповідно до приписів пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Зі змісту положень пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України вбачається, що дана норма спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин, та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору. Близька за змістом правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 09.11.2021 зі справи № 904/8389/17, від 06.12.2021 зі справи №904/6340/19, від 14.12.2021 зі справи № 910/3359/20.

Відповідно до частини четвертої статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» єдність системи судоустрою забезпечується, зокрема єдністю судової практики.

Єдність судової практики є фундаментальною засадою здійснення судочинства і визначається тим, що має гарантувати стабільність правопорядку, об`єктивність і прогнозованість правосуддя. Застосування ж судами різних підходів до тлумачення законодавства, навпаки, призводить до невизначеності закону, його суперечливого та довільного застосування. Також єдність судової практики є складовою вимогою принципу правової визначеності.

Відповідно до вимог частини першої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Створення і функціонування Верховного Суду має забезпечити послідовне, стале, однакове та зрозуміле правозастосування при розгляді спорів.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, зокрема, у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина четверта статті 300 ГПК України).

Згідно з частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до частини четвертої статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тобто йдеться про врахування судами висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду, враховуючи статус Верховного Суду як найвищого суду у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Близька за змістом права позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12.11.2020 зі справи № 904/3173/19, від 10.12.2020 зі справи № 902/1414/13, від 26.08.2021 зі справи № 910/15357/19.

Отже, у разі оскарження судових рішень на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, по-перше, слід з`ясувати відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а по-друге, наявність/відсутність подібності правовідносин та наявність/відсутність неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Що ж до визначення подібних правовідносин, то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, в якій визначено критерій подібності правовідносин.

6.4. Так, ДП «Гарантований покупець», посилаючись на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, зазначає, що на даний час відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування підпункту 2 пункту 8 Положення у взаємозв`язку з положеннями частини першої статті 212, частини другої статті 625 ЦК України та пункту 7, підпункту 2 пункту 12 Договору від 15.09.2021 про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг.

Крім того, ДП «Гарантований покупець» наголошує, що судами попередніх інстанцій невірно застосовано положення нормативно-правових актів Міністерства енергетики України щодо врегулювання купівлі-продажу електричної енергії постачальниками універсальних послуг в особливий період у взаємозв`язку з нормами Положення.

6.5. У контексті наведеного, через призму доводів касаційної скарги, колегія суддів звертається до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 25.01.2024 у справі №910/1294/23, де переглядались рішення судів попередніх інстанцій у справі (якими закрито провадження щодо стягнення основної суми заборгованості; стягнуто 3% річних та інфляційні втрати) за позовом енергопостачальної компанії до ДП «Гарантований покупець» про стягнення коштів за порушення відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг від 15.09.2021 в частині здійснення повної та своєчасної оплати.

6.5.1. В обґрунтування наявності підстав для скасування судових рішень попередніх інстанцій у справі №910/1294/23 ДП «Гарантований покупець», зокрема вказувало, що на даний час відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, зокрема, стосовно застосування підпункту 2 пункту 8 Положення у взаємозв`язку з положеннями наказу Міністерства енергетики України від 13.03.2022 № 114 «Про забезпечення продажу електричної енергії операторам систем розподілу та постачальникам універсальних послуг», частини першої статті 212, частини другої статті 625 ЦК України та пункту 7, підпункту 2 пункту 12 договору від 15.09.2021 про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг.

Судом відзначено, що зі змісту касаційної скарги вбачається, що відповідач вважає, що відповідно до умов договору та підпункту 2 пункту 8 Положення, існує відкладальна обставина, яка звільняє Підприємство від обов`язку оплати за надані послуги. Тобто, на думку скаржника, визначальним критерієм для настання відкладальної обставини є саме наявність заборгованості у постачальника послуг перед ДП «НАЕК «Енергоатом» за поставлену енергію. Оскільки позивач має заборгованість перед ДП «НАЕК «Енергоатом», тому Підприємство вважає, що в нього не настав строк виконання грошових зобов`язань за договором на момент здійснення нарахування відповідальності на підставі приписів статті 625 ЦК України, а, отже, в цій частині позивачу слід відмовити у задоволенні його позовних вимог. Разом з тим, як вважає скаржник, суди не взяли до уваги зазначеного стосовно відкладальної обставини у зв`язку з чим неправильно застосували підпункт 2 пункту 8 Положення.

6.5.2. За результатами касаційного перегляду судових рішень у справі №910/1294/23, які оскаржувались з підстави, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, Верховний Суд у постанові від 25.01.2024 погодився з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат.

При цьому, розглядаючи доводи скаржника у справі №910/1294/23 Верховний Суд відзначив таке:

- підпунктом 2 пункту 8 Положення передбачено, що Гарантований покупець зобов`язаний оплачувати своєчасно та у повному обсязі постачальникам універсальних послуг вартість надання постачальниками універсальних послуг гарантованому покупцю послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів за умови відсутності у постачальника універсальних послуг заборгованості перед ДП «НАЕК «Енергоатом» за поставлену електричну енергію згідно з пунктом 5 цього Положення;

- Верховний Суд не погоджується з доводами скаржника, що умовою для оплати ним заборгованості є відсутність будь-якої заборгованості позивача перед ДП «НАЕК «Енергоатом»;

- Верховний Суд не вбачає підстав для необхідності здійснення розширеного тлумачення правової норми, де тлумачення має буте ширшим ніж буквальний текст внаслідок суб`єктивного тлумачення скаржником «волі закону»;

- суди попередніх інстанцій при застосуванні пункту 5 Положення правильно встановили безпосередній зміст норми Положення та, відповідно, в межах своєї компетенції здійснили її буквальне тлумачення та застосування (а не довільне трактування як про це зазначає скаржник). Вказана норма носить визначений, недвозначний характер і її не можливо тлумачити без урахування її дійсного змісту (ширше, ніж буквальний текст), так як відповідне може призвести до безпідставного та довільного пристосування норми права до поточних фактичних правовідносин та відходу від її дійсного змісту;

- положення наказу Міністерства енергетики України не можна розглядати як такий, що сам по собі скасовує, змінює чи відміняє дію норм Положення (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 №483 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.2021 №859)), враховуючи ієрархію правових актів між собою, зокрема, за суб`єктами нормотворення;

- системний аналіз зазначених вище положень свідчить про правильність висновків судів попередніх інстанцій про те, що відкладальна обставина, на яку посилається відповідач, може бути застосована виключно у разі наявності у постачальника універсальних послуг заборгованості перед ДП «НАЕК «Енергоатом» за результатами проведення електронних аукціонів, наявність якої не було доведено відповідачем;

- в умовах недоведеності існування заборгованості позивача перед ДП «НАЕК «Енергоатом» за поставлену електричну енергію згідно з пунктом 5 Положення та враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів наявності такої заборгованості, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах у цій справі підпункту 2 пункту 8 Положення;

- суди, встановивши факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за договором, здійснивши власний перерахунок інфляційних втрат, врахувавши при цьому сталу практику Верховного Суду щодо застосування статті 625 ЦК України, а також дослідивши здійснений позивачем розрахунок заявленої до стягнення суми 3 % річних, дійшли заснованого на законі висновку про часткове задоволення позову у цій частині;

- відхиляються доводи скаржника через їх необґрунтованість щодо ухвалення оскаржуваних судових рішень у цій справі з неправильним застосуванням норм матеріального права.

6.6. Отже, Верховний Суд у постанові від 25.01.2024 у справі №910/1294/23 виклав висновок, зокрема щодо можливості застосування до подібних правовідносин підпункту 2 пункту 8 Положення у взаємозв`язку із положеннями частини першої статті 212, частини другої статті 625 ЦК України та пункту 7, підпункту 2 пункту 12 договору від 15.09.2021 про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг.

Проаналізувавши висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 25.01.2024 у справі №910/1294/23, Верховний Суд вважає, що він стосується правовідносин, які є подібними з правовідносинами у справі, що переглядається, за змістовним критерієм (з огляду на правове регулювання та права й обов`язки сторін саме цих відносин) з урахуванням доводів скаржника щодо застосування підпункту 2 пункту 8 Положення.

Тому такі висновки є релевантними до даної справи.

Таким чином, правовий висновок щодо застосування підпункту 2 пункту 8 Положення у контексті наявності/відсутності правових підстав для стягнення 3% річних та інфляційних втрат у відносинах надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг (тобто з підстав зазначених у касаційній скарзі) наразі сформований і викладений у постанові Верховного Суду від 25.01.2024 у справі №910/1294/23.

6.7. Як встановлено судами попередніх інстанцій у справі, що переглядається, між ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» та ДП «Гарантований покупець» 15.09.2021 було укладено Договір про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг

У свою чергу, між ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» та ДП «НАЕК «Енергоатом» укладено Договір купівлі-продажу електричної енергії з постачальником універсальних послуг від 23.09.2021 (далі - Договір від 23.09.2021).

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, виходили з того, що при порівнянні строків оплати в двох Договорах (від 15.09.2021 та від 23.09.2021) вбачається синхронізованість платежів, які має здійснювати відповідач за первісним позовом на виконання умов Договору від 15.09.2021, із платежами, які має здійснювати позивач за первісним позовом на користь ДП «НАЕК «Енергоатом». Саме в цьому контексті треба розуміти зміст підпункту 2 пункту 8 Положення про ПСО.

Встановивши недоведеність відповідачем за первісним позовом існування заборгованості позивача за первісним позовом перед ДП «НАЕК «Енергоатом» за поставлену електричну енергію згідно з пунктом 5 Положення, господарські суди дійшли висновку, що відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах у цій справі підпункту 2 пункту 8 Положення.

6.8. Враховуючи викладене, а також підстави касаційного оскарження, предмет, підстави позову, склад учасників, зміст позовних вимог справи, що розглядається, Верховний Суд зазначає, що висновки судів попередніх інстанцій відповідають висновкам щодо застосування норм права, які викладені у постанові Верховного Суду від 25.01.2024 у справі №910/1294/23.

При цьому колегія суддів враховує, що хоча дана постанова ухвалена і після подання касаційної скарги у цій справі, водночас остання підлягає врахуванню у спірних правовідносинах на підставі частини четвертої статті 300 ГПК України.

6.9. Пунктом 4 частини першої статті 296 ГПК встановлено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом.

Отже, зазначене в сукупності свідчить про наявність підстав для закриття касаційного провадження з підстави оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, у відповідності до пункту 4 частини першої статті 296 ГПК України.

Верховний Суд бере до уваги та вважає частково прийнятними доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу, у тій частині, в якій вони не суперечать мотивам цієї Ухвали.

6.10. При розгляді даної справи Верховний Суд бере до уваги, що однією із основних засад справедливого судочинства вважається принцип верховенства права, невід`ємною, органічною складовою, якого є принцип правової визначеності.

Одним з аспектів принципу правової визначеності є те, щоб у разі винесення судами остаточного судового рішення воно не підлягало перегляду. Сталість і незмінність остаточного судового рішення, що набуло чинності, забезпечується через реалізацію відомого принципу res judicata. Остаточні рішення національних судів не повинні бути предметом оскарження. Можливість скасування остаточних рішень, без урахування при цьому безспірних підстав публічного інтересу, та невизначеність у часі на їх оскарження несумісні з принципом юридичної визначеності. Тому категорію res judicata слід вважати визначальною й такою, що гарантує незмінність установленого статусу учасників спору, що визнано державою та забезпечує сталість правозастосовних актів. Правова визначеність також полягає в тому, щоб остаточні рішення судів були виконані.

Верховний Суд також зазначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

У рішенні ЄСПЛ від 02.03.1987 у справі "Monnell and Morris v. the United Kingdom" (§ 56) зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.

Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних передумов щодо доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Верховний Суд, здійснюючи аналіз доводів касаційної скарги у співвідношенні до обраних скаржником підстав касаційного оскарження виходить з того, що останнім не аргументовано і не доводилось у касаційній скарзі того, що суди під час розгляду справи зашкодили самій суті права доступу до суду, та не обґрунтовували наявну необхідність забезпечити сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Отже, Верховний Суд виходить з того, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватися лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, адже повноваження Верховного Суду мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі в касаційній скарзі з огляду на підстави оскарження скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

У справі ЄСПЛ "Sunday Times v. United Kingdom" Європейський суд вказав, що прописаний у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. ЄСПЛ стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та моральні засади суспільства.

До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика.

Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною повнотою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія.

Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом" зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, але й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (рішення ЄСПЛ у справі "Steel and others v. The United Kingdom").

6.11. Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а інші доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.

Керуючись статтями 234, 235, 296 ГПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2023 (в частині його оскарження) та постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2023 у справі №910/1597/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Студенець

Судді С. Бакуліна

О. Кібенко