ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року

м. Київ

cправа № 904/853/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Рогач Л. І. - головуюча, Волковицька Н. О., Мачульський Г. М.,

за участю секретаря судового засідання - Салівонського С. П.,

представників учасників справи:

Приватного підприємства "Ансі" - Шевчук О. М.,

Приватного підприємства "Егрико" - Куценко Ю. М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Приватного підприємства "Егрико"

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 29.11.2023

(судді Кощеєв І. М., Чус О. В., Дармін М. О.)

у справі за позовом Приватного підприємства "Ансі"

до Приватного підприємства "Егрико",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 ,

про витребування майна з чужого незаконного володіння.

ВСТАНОВИВ:

1. Історія справи

1.1. Приватне підприємство "Ансі" (далі - ПП "Ансі", позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного підприємства "Егрико" (далі - ПП "Егрико", відповідач), в якому просило витребувати із чужого незаконного володіння відповідача на його користь нерухоме майно:

- базу відпочинку (перша черга будівництва): будівлі та споруди - спальний корпус "А" загальною площею 1248,9 м2; кафе "Б" загальною площею 88,8 м2; літній будинок "В" загальною площею 67,5 м2; літній будинок "В1" загальною площею 67,5 м2; літній будинок "В2" загальною площею 67,4 м2; літній будинок "В3" загальною площею 67,4 м2; літній будинок "В4" загальною площею 68,0 м2; літній будинок "В5" загальною площею 68,9 м2; літній будинок "В6" загальною площею 68,6 м2; будівля насосної станції "Г" загальною площею 11,2 м2; альтанка "Д"; альтанка "Д1"; альтанка "Д2"; альтанка "Д3"; альтанка "Д4"; трансформатор ТП; септик з.я; замощення І, ІІ; огорожа № 1- 7, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САС № 858728 від 16.08.2011;

- молокозавод загальною площею 3066,0 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , який складається з: цеху "А-1", мийки "Б-1", складу "В-1", трансформаторної "Г-1", градирні "Е-2", НТП "Ж-1", складу "Р", пожежної ями № 1, башні Рожновського № 2, свердловини № 6, свердловини № 7, споруди (огорожа, ворота, мостіння) № 3- 5,1, тимчасової господарської споруди "Д", на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 28.03.2000.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 05.10.2021 у справі № 175/3613/17 позовні вимоги ПП "Ансі" задоволено, витребувано на користь ПП "Ансі" у ОСОБА_2 спірне нерухоме майно, яке належало ПП "Ансі" до протиправного вибуття з його володіння. Тобто рішенням суду фактично повернуто ПП "Ансі" належне йому на праві власності нерухоме майно, однак через чотири дні після прийняття судом вказаної постанови ОСОБА_3 на підставі акта приймання-передачі нерухомого майна передала до статутного капіталу ПП "Егрико" спірне майно. Зазначені обставини є підставою для застосування частини третьої статті 388 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

2. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

2.1. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05.10.2021 у справі № 175/3613/17 витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ПП "Ансі" нерухоме майно, зокрема: базу відпочинку (І черга будівництва), загальною площею 1824,2 м2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 від 16.08.2011, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; молокозавод загальною площею 3066,0 м2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 28.03.2000, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Визнано договір іпотеки № 11, укладений 28.08.2017 між ОСОБА_4 та Компанією "К.У.К. Проперті Менеджмент ЛТД", недійсним.

2.2. Постановою у справі № 175/3613/17 встановлено, що:

- за змістом свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 від 16.08.2011 ПП "АНСІ" є власником бази відпочинку (І черга будівництва), загальною площею 1824,2 м2, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; за змістом свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 28.03.2000 ПП "Ансі" є власником молокозаводу загальною площею 3066,0 м2, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ;

- на ці об`єкти було зареєстровано право власності за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів; 07.04.2017 проведено державну реєстрацію переходу права власності на спірне майно від ОСОБА_5 до ТОВ "Алмаз Лімітед 2017"; 12.04.2017 рішеннями про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятими приватним нотаріусом Вдовіною Л. Л., проведено державну реєстрацію іпотеки та заборони на спірне майно між ТОВ "Алмаз Лімітед 2017" та ОСОБА_6 ; 13.04.2017 рішеннями про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятими приватним нотаріусом Вдовіною Л. Л., проведено державну реєстрацію переходу права власності на спірне майно від ТОВ "Алмаз Лімітед 2017" до ОСОБА_6 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого приватним нотаріусом Вдовіною Л. Л.; 13.04.2017 рішеннями про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятими приватним нотаріусом Вдовіною Л. Л., проведено державну реєстрацію припинення іпотеки та заборони на спірне майно; 13.04.2017 рішеннями про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятими приватним нотаріусом Вдовіною Л.Л., проведено державну реєстрацію іпотеки та заборони на спірне майно між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 ;

- ПП "Ансі" звернулося зі скаргами до Міністерства юстиції України про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, за результатами розгляду яких Міністерство юстиції України видало наказ від 27.07.2017 про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятих приватними нотаріусами Павловською Г. О. та Вдовіною Л. Л. від 07, 12, 13 квітня 2017 року із відповідними номерами;

- незважаючи на скасування наведених вище рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, 01.08.2017 державним реєстратором Дібровської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області Сухляк Т. Г. проведено повторну реєстрацію договору про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого приватним нотаріусом Вдовіною Л. Л. 13.04.2017, та повторно зареєструвано право власності на це майно за ОСОБА_6 . Також повторно проведено реєстрацію договору іпотеки від 13.04.2017, де іпотекодавцем зазначено ОСОБА_6 , а іпотекодержателем - ОСОБА_4 ;

- 31.07.2017 заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області (справа № 175/1650/17 ) частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_9 , ОСОБА_4 до ОСОБА_6 та звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ОСОБА_4 право власності на спірне нерухоме майно. 11.08.2017 державним реєстратором Дібровської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області Сухляк Т. Г. зареєстровано право власності на спірне нерухоме майно за ОСОБА_4 17.08.2017 Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області постановлено ухвалу про скасування заочного рішення цього ж суду від 31.07.2017. 28.08.2017, після скасування судового рішення, на підставі якого за ОСОБА_4 визнано право власності на нерухоме майно, між останньою та Компанією "К.У.К. Проперті Менеджмент ЛТД" укладено договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_4 (іпотекодавець) передала в іпотеку Компанії належне позивачу майно;

2.3. Таким чином Дніпровський апеляційний суд дійшов висновку, що спірне майно вибуло з володіння законного власника поза його волею і це майно підлягає поверненню шляхом витребування його з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ПП "Ансі".

2.4. Згідно з:

- Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за ПП "Егрико" 11.11.2021 здійснено державну реєстрацію права власності щодо бази відпочинку (перша черга будівництва): будівлі та споруди спальний корпус "А", загальною площею 1248,9 м; кафе "Б", загальною площею 88,8 м2; літній будинок "В", загальною площею 67,5 м2; літній будинок "В1", загальною площею 67,5 м2; літній будинок "В2", загальною площею 67,4 м2; літній будинок "В3", загальною площею 67,4 м2; літній будинок "В4", загальною площею 68,0 м2; літній будинок "В5", загальною площею 68,9 м2; літній будинок "В6", загальною площею 68,6 м2; будівля насосної станції "Г", загальною площею 11,2 м2; альтанка "Д"; альтанка "Д1"; альтанка "Д2"; альтанка "Д3"; альтанка "Д4"; трансформатор ТП; септик з.я; замощення І,ІІ; огорожа № 1-7, за адресою: АДРЕСА_1 ; документи, подані для державної реєстрації - акт приймання-передачі нерухомого майна від 09.10.2021, видавник: ОСОБА_1 / ОСОБА_10 ;

- Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за ПП "Егрико" 11.11.2021 здійснено державну реєстрацію права власності щодо молокозаводу загальною площею 3066, м2, за адресою: АДРЕСА_2 ; документи, подані для державної реєстрації - акт приймання-передачі нерухомого майна від 09.10.2021, видавник: ОСОБА_1 / ОСОБА_10 .

2.5. Позивач наголошує, що після прийняття Дніпровським апеляційним судом постанови від 05.10.2021 у справі № 174/3613/17 належні йому спірні об`єкти відчужені ОСОБА_2 та зареєстровані за новим власником (відповідачем), який у попередній справі участі не брав, тому поданий позов про витребування спірного нерухомого майна із чужого незаконного володіння ПП "Егрико", як у особи, що на даний час заволоділа спірним майном.

3. Короткий зміст судових рішень

3.1. Господарський суд Дніпропетровської області від 03.05.2023 задовольнив позов.

3.2. Мотивував рішення тим, що спірне майно вибуло з володіння законного власника, яким є ПП "Ансі", поза його волею, тому підлягає поверненню шляхом витребування з чужого незаконного володіння.

3.3. Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.09.2023 залучена до участі у справі третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , третя особа).

3.4. Центральний апеляційний господарський суд постановою від 29.11.2023 скасував рішення суду першої інстанції у зв`язку з порушенням процесуальних норм права та прийняв нове рішення про задоволення позову.

3.5. Вказав, що відповідач не набув права власності на спірне майно і не є його добросовісним набувачем, адже з матеріалів справи вбачається існування арешту спірного майна на момент його відчуження, про що відповідач мав знати; відповідач мав усвідомлювати, що третя особа не мала права відчужувати спірне майно, зокрема передавати право власності на нього до статутного капіталу ПП "Егрико".

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги та її обґрунтування

4.1. 18.12.2023 ПП "Егрико" подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 29.11.2023 (повний текст складений 05.12.2023), в якій просить скасувати оскаржувану постанову в частині задоволення позову та передати справу на новий розгляд до Центрального апеляційного господарського суду.

4.2. Підставою касаційного оскарження скаржник зазначив неправильне застосування судом апеляційної інстанції частини першої статті 388 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та незастосування приписів статей 3 та 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" внаслідок неврахування висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 23.10.2019 у справі № 922/3537/17, в частині визначення ПП "Егрико" як недобросовісного набувача із посиланням на те, що відповідач мав знати про існування арешту, тобто усвідомлював, що третя особа не мала права його відчужувати, зокрема передавати право власності на майно до статутного капіталу ПП "Егрико".

4.3. Посилається на те, що складання 09.10.2021 ПП "Егрико" та ОСОБА_1 акта приймання-передачі не потягло за собою виникнення у ПП "Егрико" права власності на спірне майно і саме з 11.11.2021 - дати державної реєстрації в Державному реєстрі прав на нерухоме майно - у ПП "Егрико" виникло право власності на базу відпочинку та молокозавод.

4.4. Скаржник також зазначає, що апеляційний господарський суд неправильно застосував частину першу статті 388 ЦК України з урахуванням положень частини першої статті 1166 ЦК України внаслідок неврахування висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 06.07.2022 у справі № 914/2618/16. Зокрема, не врахував, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 31.08.2023 у справі № 201/2488/22 стягнуто з ОСОБА_11 на користь ПП "Ансі" матеріальні збитки в розмірі вартості молокозаводу в сумі 1 254 973,00 грн. Тобто позивач одночасно безпідставно отримає і майно, яким є молокозавод, і кошти в розмірі вартості цього майна.

4.5. Як на підставу касаційного оскарження скаржник також посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо:

- питання застосування статті 334 ЦК України з урахуванням статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" щодо визначення моменту відчуження об`єкта нерухомого майна у разі внесення його до статутного капіталу юридичної особи;

- питання застосування статті 388 ЦК України з урахуванням положень частини першої статті 1166, частини першої статті 1192 ЦК України щодо права особи витребувати з чужого незаконного володіння майно, вартість якого стягнута цією особою у вигляді збитків з винної особи.

4.6. Скаржник також зазначив, що суд апеляційної інстанції розглянув справу за відсутності третьої особи, яка не була повідомлена належним чином про судове засідання, оскільки ухвала суду, якою було повідомлено третю особу про судове засідання 29.11.2023, повернулася до суду з відміткою про відсутність адресату.

5. Позиції інших учасників справи

5.1. Позивач через засоби поштового зв`язку 08.01.2024 (штамп на конверті, в якому до Верховного Суду надіслано кореспонденцію) подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного господарського суду без змін.

5.2. Третя особа правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористалася.

6. Процесуальний рух справи в касаційному суді, заяви, клопотання

6.1. Верховний Суд ухвалою від 22.12.2023 відкрив касаційне провадження у справі № 904/853/23 за касаційною скаргою ПП "Егрико" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 29.11.2023 та призначив її до розгляду у відкритому судовому засіданні 24.01.2024.

6.2. Водночас під час підготовки справи № 904/853/23 до розгляду колегія суддів встановила, що касаційну скаргу через систему "Електронний суд" від ПП "Егрико" подав та підписав адвокат - Куценко Юлія Михайлівна на підставі ордеру від 16.12.2023 серії АЕ № 1247803. Натомість у ПП "Егрико" немає зареєстрованого Електронного кабінету Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ЄСІТС), що підтверджується відповіддю № 430714, сформованою 18.01.2024 засобами підсистеми ЄСІТС "Електронний суд".

6.3. З`ясувавши ці обставини під час підготовки справи, Верховний Суд ухвалою від 18.01.2024 залишив касаційну скаргу ПП "Егрико" без руху та надав строк для усунення недоліків касаційної скарги протягом п`яти днів з дня вручення цієї ухвали.

6.4. 23.01.2024 через систему "Електронний суд" від ПП "Егрико" надійшла заява про усунення недоліків касаційної скарги, подана та підписана адвокатом - Куценко Юлією Михайлівною. У заяві відповідач повідомив, що на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 18.01.2024 зареєстрував електронний кабінет в ЄСІТС, докази чого надав.

6.5. Верховний Суд ухвалою від 23.01.2024 продовжив розгляд касаційної скарги ПП "Егрико", призначений на 24.01.2024.

6.6. Позивач 22.01.2024 через електронну пошту подав клопотання про відкладення розгляду справи.

6.7. Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів дійшла висновку про повернення його без розгляду з огляду на таке.

6.8. Відповідно до частини третьої статті 3 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

6.9. З 18.10.2023 введено в дію Закон України від 29.06.2023 № 3200-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами" (з урахуванням змін, внесених Законом України від 19.10.2023 № 3424-ІХ).

6.10. Статтею 42 ГПК України передбачені права та обов`язки учасників справи, зокрема, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб, а також виконувати процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

6.11. Частинами п`ятою, шостою статті 42 ГПК України встановлено, що документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням ЄСІТС, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом; процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням ЄСІТС в порядку, визначеному Положенням про ЄСІТС та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

6.12. Відповідно до абзацу першого, другого частини шостої статті 6 ГПК України (з урахуванням змін) адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в ЄСІТС або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в ЄСІТС або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

6.13. Процесуальні наслідки, передбачені цим Кодексом, у разі звернення до суду з документом особи, яка відповідно до цієї частини зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються судом також у випадках, якщо інтереси такої особи у справі представляє адвокат.

6.14. Приписами частини восьмої статті 6 ГПК України реєстрація в ЄСІТС або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, не позбавляє права на подання документів до суду в паперовій формі; особа, яка зареєструвала електронний кабінет в ЄСІТС або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, може подавати процесуальні, інші документи, вчиняти інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою ЄСІТС або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, з використанням власного електронного підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги", якщо інше не передбачено цим Кодексом.

6.15. Верховний Суд звертає увагу на те, що реєстрація в ЄСІТС або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, не позбавляє права на подання документів до суду в паперовій формі.

6.16. Отже, як ПП "Ансі", так і адвокат, який представляє інтереси цієї особи у суді, можуть подавати процесуальні документи до суду в електронній формі через електронний кабінет за допомогою ЄСІТС або в паперовій формі.

6.17. Загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення з процесуальних питань та наслідки недотримання таких вимог визначені у статті 170 ГПК України.

6.18. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 ГПК України будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає заяву, клопотання або заперечення, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для такої фізичної особи), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

6.19. Відповідно до частини другої статті 170 ГПК України письмова заява, клопотання чи заперечення підписується заявником або його представником.

6.20. Згідно із частиною четвертою статті 170 ГПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

6.21. Таким чином, з огляду на те, що клопотання позивача про відкладення розгляду справи надіслане до Верховного Суду не у спосіб, передбачений ГПК України (у паперовій формі або в електронній формі через підсистему "Електронний кабінет") і не містить відомостей про наявність або відсутність у заявника (позивача) електронного кабінету, воно підлягає поверненню без розгляду.

6.22. Разом з тим Верховний Суд оголосив перерву в судовому засіданні від 24.01.2024, про що повідомив учасників справи.

7. Позиція Верховного Суду

7.1. Заслухавши суддю-доповідачку, представників учасників справи, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає таке.

Щодо добросовісності/недобросовісності відповідача як набувача майна

7.2. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05.10.2021 у справі № 175/3613/17 ухвалено повернути майно шляхом витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ПП "Ансі", як таке, що вибуло з володіння ПП "Ансі" як законного власника поза його волею.

7.3. Однак після прийняття Дніпровським апеляційним судом постанови від 05.10.2021 у справі № 174/3613/17 ОСОБА_4 розпорядилася спірним майном, передавши його до статутного капіталу ПП "Егрико" що вбачається із рішення ПП "Егрико" та акта приймання-передачі від 09.10.2021. Також 11.11.2021 проведена державна реєстрація майна за ПП "Егрико".

7.4. Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

7.5. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

7.6. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19 виснувала, що для розкриття критерію пропорційності велике значення має визначення судами добросовісності/недобросовісності набувача майна. Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). На необхідність оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна неодноразово звертала увагу Велика Палата Верховного Суду (постанови від 26.06.2019 у справі № 669/927/16-ц (пункт 51), від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18 (пункт 46.1)). Можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19).

7.7. Добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. Недобросовісний набувач, навпаки, на момент здійснення угоди про відчуження спірного майна знав або міг знати, що річ відчужується особою, якій вона не належить і яка на її відчуження не має права. Від недобросовісного набувача майно може бути витребувано в будь-якому випадку. Від добросовісного - лише в передбачених законом випадках. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

7.8. Якщо спірне майно є об`єктом нерухомості, то для визначення добросовісності його набувача крім приписів статті 388 ЦК України слід застосовувати спеціальну норму пункту 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відповідно до якої державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 922/3537/17 (пункти 37, 38), від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18 (пункти 46.1, 46.2), від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17 (пункти 7.15, 7.16), від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19 (пункти 6.44, 6.45).

7.9. Таким чином, у спорі між особою, яка вважає себе власником спірного майна, та особою, яка вважає себе законним володільцем (користувачем) спірного майна, сторонами спору є особи, які претендують на спірне майно, а суду для правильного вирішення спору слід з`ясувати та перевірити передусім правові підстави, відповідно до яких виникло та існує речове право на майно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/73/17).

7.10. Суд апеляційної інстанції врахував зазначені вище висновки, з`ясував відповідні обставини справи і дійшов висновку, що відповідач не є добросовісним набувачем, а тому позов про витребування від нього спірного майна підлягає задоволенню.

7.11. Так, за змістом частини першої статті 319 ЦК України саме власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд.

7.12. За загальним правилом добросовісний набувач набуває право власності на нерухоме майно, яке за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. Це правило застосовується і в разі, якщо нерухоме майно було відчужене власником, який не має права його відчужувати, оскільки на нерухоме майно накладений арешт. Виходячи із загальних засад справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 статті 3 ЦК України) добросовісний набувач набуває право власності або інше речове право на нерухоме майно вільним від прав інших осіб та обтяжень, про які набувач не знав і не мав знати. Подібні висновки щодо набуття прав на нерухоме майно сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 669/927/16-ц (пункт 51), від 23.10.2019 у справі № 922/3537/17 (пункти 37, 38), від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18 (пункти 46.1, 46.2), від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17 (пункти 7.15, 7.16), від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19 (пункт 6.46), від 06.07.2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 54).

7.13. Вважаючи себе добросовісним набувачем, відповідач зазначає про таке:

- на момент державної реєстрації права власності на спірне майно був скасований арешт, накладений ухвалою слідчого судді, відомості про який були відсутні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

- відповідач покладався на відомості з Державного реєстру прав на нерухоме майно, де містився запис про право власності ОСОБА_3 на спірне майно та натомість був відсутній запис про наявні обтяження цього майна.

7.14. Однак ці аргументи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції щодо недобросовісності відповідача з огляду на таке.

7.15. Так, моментом державної реєстрації визначається момент, з якого набувач набуває право власності, якщо для такого набуття є правові підстави. Натомість предметом з`ясування у цій справі є добросовісність/недобросовісність набувача, для визначення чого важливо встановити не момент державної реєстрації права, а те, чи знав чи мав знати набувач про перешкоди для набуття ним права власності. Суд апеляційної інстанції з`ясував, що відповідач як набувач уклав з ОСОБА_1 акт приймання-передачі під час дії арешту майна, а та обставина, що пізніше (на момент державної реєстрації) арешт був скасований, не свідчить про добросовісність скаржника.

7.16. Що ж до обізнаності відповідача про відсутність у ОСОБА_3 правомочностей щодо спірного майна, то відповідно до частин першої та третьої статті 29 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" загальні збори учасників є вищим органом товариства; кожен учасник товариства на загальних зборах учасників має кількість голосів, пропорційну до розміру його частки у статутному капіталі товариства, якщо інше не передбачено статутом. При цьому товариства з обмеженою відповідальністю характеризуються тим, що мають, як правило, невелику кількість учасників, які в якості вищого органу товариства формують його волю, для чого активно взаємодіють між собою як на загальних зборах товариства, так і поза ними. Зазначене свідчить про такий тісний зв`язок як між учасниками між собою, так і між ними та товариством, що обізнаність учасника з певними обставинами свідчить про те, що товариство знало чи мало знати про такі обставини, якщо не доведено інше.

7.17. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.06.2021 року у справі № 916/2813/18 (пункт 8.32) сформулювала висновок про те, що відносини з управління та діяльності приватного підприємства як підприємницького товариства безпосередньо врегульовані законодавством про товариства з обмеженою відповідальністю (за обставинами зазначеної постанови - Законом України "Про господарські товариства" у відповідній редакції). Наведені вище висновки про пов`язаність учасників товариства та самого товариства є застосовними і до приватних підприємств.

7.18. Для приватного права з урахуванням принципу розумності є неприйнятним використання конструкції юридичної особи (зокрема, внесення нерухомості до статутного капіталу юридичної особи, вихід учасника із юридичної особи та отримання при виході), інших правомірних приватно-правових засобів (зокрема, поділ об`єктів нерухомості) з метою створення видимості добросовісного набуття права власності для унеможливлення застосування віндикаційного позову. Застосування приватно-правових конструкцій з метою створення видимості добросовісного набуття права власності для унеможливлення застосування віндикаційного позову по своїй суті є недобросовісним та свідчить про зловживання учасниками цивільного обороту. До обставин, які можуть свідчити про те, що учасники створюють видимість добросовісного набуття права власності для унеможливлення застосування віндикаційного позову, відноситься, зокрема, момент вчинення правочину чи інших дій; суб`єкти, які вчиняють або з якими вчиняються правочини, контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родичі, квазіродичі, пов`язана чи афілійована юридична особа, пов`язані чи афілійовані групи юридичних осіб) (постанова Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 522/14900/19).

7.19. Оскільки третя особа ОСОБА_1 є учасником відповідача, і їй (як відповідачу в справі № 175/3613/17) було достеменно відомо про незаконність відчуження спірного майна на користь відповідача, то відповідач вважається таким, що знав або мав знати про таку незаконність.

7.20. Тому відповідач не може вважатись добросовісним набувачем, у зв`язку з чим він не набув права власності на спірне майно (попри державну реєстрацію за ним такого права), а майно може бути витребуване від нього.

7.21. Щодо посилання скаржника на те, що позивач вже отримав відшкодування шкоди в розмірі вартості молокозаводу від ОСОБА_11 за результатами розгляду іншої справи № 201/2488/22 (постанова від 31.08.2023), а тому задоволення позову про витребування цього ж майна на користь позивача призведе до отримання позивачем і майна, і вартості цього майна одночасно, то колегія суддів зазначає, що частина перша статті 1192 ЦК України регулює відносин із заподіяння шкоди та передбачає можливість позивача обрати або відшкодування шкоди в натурі або стягнення збитків у грошовій формі з особи, яка заподіяла шкоду.

7.22. Натомість у справі, що переглядається, відшкодування шкоди не є предметом позову ані в натуральній, ані в грошовій формі. Натомість вимога позивача спрямована на витребування майна з чужого незаконного володіння у відповідності до приписів статей 387, 388 ЦК України.

7.23. Тому у справі, що переглядається, стаття 1192 ЦК України не підлягає застосуванню.

7.24. Щодо посилання скаржника на обґрунтування своєї позиції на постанову Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2022 у справі № 914/2618/16 в частині неврахування висновку: "метою позову про витребування майна з чужого володіння (незалежно від того, на підставі приписів яких із указаних статей ЦК України цю вимогу заявив позивач) є забезпечення введення позивача у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений", то колегія суддів зазначає, що наведені судом апеляційної інстанції висновки щодо визначення відповідача таким, що не відповідає критерію добросовісного набувача спірного майна, зроблені за результатами розгляду цієї справи, не суперечать правовому висновку, викладеному у зазначеній скаржником у касаційній скарзі постанові Великої Палати Верховного Суду.

7.25. Скаржник в касаційній скарзі посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо: 1) питання застосування статті 334 ЦК України з урахуванням статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" щодо визначення моменту відчуження об`єкта нерухомого майна у разі внесення його до статутного капіталу юридичної особи; 2) питання застосування статті 388 ЦК України з урахуванням положень частини першої статті 1166, частини першої статті 1192 ЦК України щодо права особи витребувати з чужого незаконного володіння майно, вартість якого стягнута цією особою у вигляді збитків з винної особи.

7.26. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

7.27. Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

7.28. Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.

7.29. Водночас необхідно враховувати, що, вирішуючи такі спори, суди застосовують положення законодавства залежно від обставин, установлених у кожній конкретній справі.

7.30. Висновки щодо застосування статті 334 ЦК України з урахуванням статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а також статті 388 ЦК України з урахуванням положень частини першої статті 1166, частини першої статті 1192 ЦК України, на які зауважував скаржник у касаційній скарзі, у наведеному випадку не стосуються висновків, викладених в оскарженій постанові суду апеляційної інстанції, яких суд дійшов, зважаючи на предмет і підстави позову, встановлені судом обставини справи, наявні у справі докази та відповідні положення законодавства, які регулюють спірні правовідносини.

7.31. При цьому доводи касаційної скарги у цій частині фактично зводяться до незгоди скаржника з висновком апеляційного суду, до необхідності встановлення інших обставин, ніж встановлені судом, а отже, з огляду на встановлені судом апеляційної інстанції фактичні обставини справи та мотиви для задоволення позову колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для формування правових висновків Верховного Суду щодо питання застосування наведених скаржником норм права у правовідносинах, що склалися у цій справі.

Щодо стверджуваного порушення порядку повідомлення третьої особи про розгляд справи

7.32. Скаржник в касаційній скарзі також зазначає, що справу розглянуто судом апеляційної інстанції за відсутності третьої особи, яка не була повідомлена належним чином, оскільки ухвала суду, якою було повідомлено третю особу про судове засідання 29.11.2023, було повернуто до суду з відміткою про відсутність адресата.

7.33. Порядок вручення судових рішень встановлений статтею 242 ГПК України, відповідно до частини шостої якої днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (пункт 5).

7.34. Верховний Суд звертає увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, та Верховного Суду, викладений у постановах від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б, від 21.01.2021 у справі № 910/16249/19, від 19.05.2021 у справі № 910/16033/20).

7.35. У матеріалах справи наявне повернення поштової кореспонденції суду про судове засідання 29.11.2023, яке було направлено на адресу третьої особи рекомендованою кореспонденцією (а.с. 146- 148, т.с. 2) з відміткою поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою".

7.36. Верховний Суд у постанові від 01.12.2023 у справі № 591/4832/22 висновував, що "довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з "відсутністю за вказаною адресою" вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки".

7.37. Зважаючи на зазначене колегія суддів дійшла висновку, що належне повідомлення третьої особи про судовий розгляд справи 29.11.2023 в суді апеляційної інстанції підтверджено матеріалами справи та не спростовано скаржником.

7.38. Крім того, колегія суддів додатково звертає увагу на те, що за змістом частини першої статті 310 ГПК України безумовною підставою для скасування судового рішення є її розгляд за відсутності будь-кого з учасників за умови не повідомлення його належним чином про дату, час і місце судового засідання, проте в разі, якщо саме такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою. Водночас третя особа ОСОБА_1 з касаційною скаргою не зверталася.

7.39. Беручи до уваги наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що в ході касаційного розгляду не було виявлено неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, тому і підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення у касаційному провадженні, яке відкрито з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України, немає.

8. Висновки Верховного Суду

8.1. Відповідно до частин першої-п`ятої статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

8.2. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

8.3. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

8.4. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені в касаційній скарзі, не підтвердилися, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, викладених в оскаржуваному відповідачем судовому рішенні, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

9. Судові витрати

9.1. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку, передбаченому статтею 129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Приватного підприємства "Егрико" залишити без задоволення.

2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 29.11.2023 у справі № 904/853/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Л. Рогач

Судді Н. Волковицька

Г. Мачульський