ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2024 року м.Дніпро Справа № 904/1184/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Паруснікова Ю.Б., Верхогляд Т.А.,

секретар судового засідання Логвіненко І.Г.

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.06.2023 (суддя Євстигнеєва Н.М., повний текст якого підписаний 01.06.2023) та на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2023 (суддя Євстигнеєва Н.М., повний текст якого підписаний 15.06.2023) у справі №904/1184/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові-ремонти", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат", м.Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 535 929,08грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Дніпропетровської області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Промислові ремонти" з позовом до Приватного акціонерного товариства "Центральний Гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення з заборгованості у розмірі 535 929,08грн, з яких: основний борг у розмірі 516 432,00грн; пеня у розмірі 18 393,47грн; 3 % річних у розмірі 1 103,61грн. Також, позивач просить стягнути судовий сбір у розмірі 8 039,00грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000,00грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №1758-52-10 від 31 грудня 2021 року в частині повної та своєчасної оплати за виконані роботи.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 01.06.2023 у справі №904/1184/23 задоволено клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові ремонти" про заміну позивача його правонаступником.

Замінено позивача у даній справі - Товариство з обмеженою відповідальністю "Промислові ремонти" () на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Промислові-ремонти" (, місцезнаходження: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Маріупольська, буд.46).

Позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові-ремонти" основний борг у сумі 516 432,00 грн, пеню у сумі 5 370,89грн, 3 % річних у сумі 1 103,61грн, витрати по сплаті судового збору у сумі 7 843,60грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Приватне акціонерне товариство "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат", якій, з посиланням на порушення при його ухваленні норм матеріального і процесуального права, з урахуванням заяви про усунення недоліків (вх.№9189/23, а.с 101, т.2), просить скасувати рішення в частині стягнення пені і 3% річних, та ухвалити нове рішення в цій частині із зменшенням суми боргу на 90%.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт зазначає, що:

- на момент розгляду цієї справи відповідачем не порушені права позивача за Договором, виходячи із змісту п. 7.1.10 Договору;

- суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, не звернув уваги на приписи чинного законодавства та релевантну судову практику в частині нарахування на суму боргу 3% річних відповідно до ст. 625 ГПК України, адже такі нарахування є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора. Верховний Суд у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 зазначав, що суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України.

Позивач правом, передбаченим ст. 263 ГПК України, не скористався, відзив на апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.06.2023 не надав.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.06.2023 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Іванова О.Г. (доповідач), судді Антонік С.Г., Березкіна О.В.

З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 22.06.2023 здійснено запит матеріалів справи №904/1184/23 із Господарського суду Дніпропетровської області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

28.06.2023 матеріали справи №904/1184/23 надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.06.2023 (суддя доповідач Іванов О.Г.) апеляційну скаргу відповідача залишено без руху через необхідність уточнення вимог апеляційної скарги, в залежності від частини оскарження рішення суду оплати судового збору, необхідності направлення скарги позивачу. Скаржнику наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

22.09.2023 розпорядженням керівника апарату суду відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №904/1184/23 у зв`язку з відставкою судді Антоніка С.Г.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 22.09.2023, справу №904/1184/23 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Березкіна О.В., Верхогляд Т.А.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.09.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.06.2023 у справі №904/1184/23; розгляд справи № 904/1184/23 призначено у судове засідання на 30.10.2023; об`єднано апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення та на додаткове рішення для розгляду в одному апеляційному провадженні.

Додатковим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2023 у справі №904/1184/23 стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Товариство з обмеженою відповідальністю "Промислові-ремонти" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 878 грн 50коп.

Не погодившись із зазначеним додатковим рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Приватне акціонерне товариство "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат", в якій, з посиланням на порушення при його ухваленні норм матеріального і процесуального права, просить скасувати додаткове рішення та ухвалити нове про відшкодування позивачу вартості наданої йому правової допомоги в розмірі 10% від заявленої ним суми.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт зазначає, що:

- суд першої інстанції ухвалив додаткове рішення в судовому засіданні без участі відповідача;

- суд хоч і дійшов висновку про невідповідність заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, проте частково задовольнив заяву позивача та стягнув 4878,50грн.;

- заявлений обсяг роботи адвоката позивача збільшений щонайменше на 10 годин часу;

- в межах справи №904/708/23 за позовом ТОВ "ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ" з вимогами до ПрАТ "ЦГЗК" про стягнення заборгованості за Договором №1758-52-10 від 31.12.2021 у загальному розмірі 1 884 783,61 грн, заявлені вимоги про відшкодування судових витрат з поданням звіту від 23.05.2023 з аналогічним переліком наданих послуг, і з абсолютно ідентичною кількістю витраченого часу по деяким позиціям;

- достатнім і таким, що є належно підтвердженим обсягом наданої правової допомоги могло бути відшкодовано позивачу тільки в розмірі 10% від заявленої ним суми.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що вимоги апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення через необґрунтованість, безпідставність та суб`єктивної оцінки і суб`єктивного сприйняття (розуміння) представником скаржника обставин справи; судом першої інстанції повністю, всебічно, об`єктивно та неупереджено встановлені фактичні обставини справи, які підтверджені відповідними, належними, і достатніми доказами, котрі наявні в матеріалах справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.06.2023 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Іванова О.Г. (доповідач), судді Антонік С.Г., Березкіна О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.07.2023 (суддя доповідач Іванов О.Г.) апеляційну скаргу відповідача залишено без руху через неподання останнім доказів направлення скарги іншому учаснику процесу. Скаржнику наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою суду від 18.07.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2023 у справі №904/1184/23; розгляд справи призначено у судовому засіданні на 25.09.2023.

22.09.2023 розпорядженням керівника апарату суду відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №904/1184/23 у зв`язку з вчиненням процесуальної дії та відставкою судді Антоніка С.Г.

Відповідно до протоколів передачі судової справи раніше визначеному складу суду та повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.09.2023, справу №904/1184/23 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Березкіна О.В., Верхогляд Т.А.

Ухвалою від 25.09.2023 розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2023 у справі № 904/1184/23 відкладено на 04.12.2023.

04.12.2023 розпорядженням керівника апарату суду відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №904/1184/23 у зв`язку з відставкою судді Березкіної О.В.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.12.2023, справу №904/1184/23 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А.

З урахуванням зайнятості судді члена колегії суддів Паруснікова Ю.Б. 04.12.2023 о 14:15 годині, колегія вирішила призначити справу на іншу дату 07.02.2024.

Відповідно до акту Центрального апеляційного господарського суду від 07.02.2024 судове засідання з представниками позивача та відповідача в режимі відеоконференції не відбулось у зв`язку із тим, що сторони не приєдналися до відеоконференції в системі EasyCon з технічних причин.

Відповідно до ч. 5 ст. 197 ГПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Отже, в судове засідання, призначене на 07.02.2024, представники сторін не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, будь-яких клопотань з цього приводу не заявили.

Згідно ч. 11 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відповідно до ч.12 статті 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання; жодних клопотань з приводу неможливості явки в судове засідання представників не заявляли; наявні у справі докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваного рішення, судова колегія дійшла висновку про можливість в порядку ч. 12 ст. 270 ГПК України розглянути справу у відсутність представників сторін.

07.02.2024 в судовому засіданні підписано вступну та резолютивну частини постанови.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішення і додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Промислові ремонти" (підрядник) та Приватним акціонерним товариством "Центральний Гірничо-збагачувальний комбінат" (замовник) укладено Договір № 1758-52-10 від 31.12.2021 року, відповідно до умов п. 1.1 якого виконавець зобов`язується за завданням замовника виконати роботи по експлуатації вантажопідйомних кранів структурних підрозділів комбінату у відповідності з вимогами НПАОП 0.00-1.80-18 відповідно до вимог "Правил охорони праці під час експлуатації вантажопідйомних кранів, підйомних пристроїв і відпо відного обладнання", перелік яких наведено в додатку №3 до Договору. Роботи виконуються на території замовника.

Замовник зобов`язується прийняти та оплати виконані роботи в порядку і строки, визначені цим Договором ( п.1.2.).

Згідно п.2.3. договору фактичний строк закінчення робіт по окремих об`єктах визначається датою підписання замовнику актів виконаних робіт.

Ціна робіт за договором складає 12 120 024,00грн без урахування ПДВ. Крім того, замовник оплачує ПДВ за ставкою 20% діючої на момент укладення договору в розмірі 2 424 004,8грн (п.3.1. договору).

Згідно з пунктом 4.1. Договору оплата Замовником виконаних робіт проводиться протягом 30 календарних днів від дати підписання сторонами відповідних актів виконаних робіт чи інших документів, погоджених сторонами відповідно до п. 2.3. цього До говору, на підставі наданих підрядником рахунків в облік та податкових накладних згідно з діючим законодавством України.

Пунктом 7.2.1. договору встановлено право підрядника отримувати плату за виконані роботи у розмірах та строки, визначені договором та додатками до нього.

Приймання-передача виконаних робіт врегульовано розділом 8 договору.

Не пізніше одного робочого дня з моменту закінчення виконання робіт за цим договором або по окремим об`ємам підрядник направляє замовнику повідомлення в письмовій формі, по телефону або електронним листом про їх закінчення (п.8.1. договору).

Приймання виконаних робіт проводиться на території замовника. Зобов`язання по складанню, оформленню і здача Актів виконаних робіт покладається на підрядника (п.п.8.3, 8.4. договору).

Відповідно до п.7.10 підрядник зобов`язується:

надавати замовнику рахунки - фактури, акти виконаних робіт з додатками (або інші документи, погоджені сторонами у відповідності з п.2.3. цього договору), протягом трьох робочих днів з моменту закінчення робіт;

у разі, якщо на підставі документів, оформлених за наслідками перевірки, проведеної уповноваженими державними органами (далі-Документи за наслідками перевірки) будуть виявлені порушення Виконавцем або Контрагентами Виконавця, встановлених чинним законодавством вимог, що підлягають виконанню платниками податків (в т.ч., але не виключно, вимог, пов`язаних з державною реєстрацією, перебуванням за місцем реєстрації та своєчасною сплатою податків, зборів та інших обов`язкових платежів), у зв`язку з якими для Замовника настануть негативні фінансові наслідки, виражені у втраті права на включення до податкового кредиту певних сумподатку на додану вартість, у штрафних санкціях, що підлягають застосуванню до Замовника, або в іншій формі, умови виконання основаних на Договорі грошових зобов`язань Замовника перед Виконавцем вважатимуться зміненими з дати оформлення Документів за результатами перевірки таким чином:

грошові зобов`язання у сумі, що відповідає величині негативних фінансових наслідків, що настали для Замовника, підлягають виконанню протягом 20 календарних днів з моменту закінчення оскарження Документів за результатами перевірки (далі - "Момент закінчення оскарження"), якщо пізніший термін виконання грошових зобов`язань не визначений умовами договору;

на період до моменту закінчення оскарження Замовник не несе відповідальності у вигляді неустойки, штрафів, пені, а також інших санкцій/компенсацій, пов`язаних з порушенням термінів виконання грошових зобов`язань у сумі, що відповідає величині негативних наслідків, що настали для Замовника;

Моментом закінчення оскарження є дата отримання Замовником:

рішення про скасування в повному обсязі Документів за результатами перевірки, прийнятого державним органом, яким були оформлені документи за результатами перевірки, або іншим уповноваженим державним органом, або судового рішення, що набрало законної сили, про скасування в повному обсязі Документів за результатами перевірки, за умови, що це судове рішення не скасовано судом вищої інстанції і не оскаржується сторонами спору, в рамках якого було винесено судове рішення (у разі оскарження судового рішення про скасування Документів за результатами перевірки. Момент закінчення оскарження вважається таким, що не настав до отримання Замовником, який набрав законної сили судового рішення про відміну документів за результатами перевірки в повному обсязі за результатами оскарження).

Замовник зобов`язується повідомити Виконавця про настання Моменту закінчення оскарження на протязі 10 днів з моменту отримання документів, з якими пов`язаний його наступ.

Відповідальність замовника визначена у п. 10.2 договору. Так, у випадку порушення строку оплати виконаних робіт замовник здійснює виплату підряднику пеню у розмірі 0,04% від невиплаченої суми за кожен день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за котрий нараховується пеня.

Договір діє по 31 січня 2023 року. Закінчення строку дії цього Договору не звільняє сторони від виконання взятих на себе зобов`язань по Договору (п. 16.4. Договору).

На виконання умов договору позивачем виконані підрядні роботи на загальну суму 516 432,00 грн, що підтверджується актами виконаних робіт:

№ 93 від 02.01.2023 на суму 154560,00грн

№ 94 від 02.01.2023 на суму 239568,00грн

№ 95 від 02.01.2023 на суму 92736,00грн

№ 96 від 02.01.2023 на суму 29568,00грн.

Акти приймання-передачі виконаних робіт підписані сторонами без зауважень.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Промислові ремонти" виставило Приватному акціонерному товариству "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" рахунки на оплату, які залишились неоплачені.

Претензією від 13.02.2023 вих. №29 позивач просив відповідача здійснити розрахунок за виконані за договором роботи.

Претензія залишена відповідачем без розгляду та задоволення.

Враховуючи положення п.п. 3.1, 3.2, і 4.1. та 4.2. згаданого вище Договору оплата за виконані нашим товариством роботи мала надійти на рахунок позивача протягом 30 днів з дати підписання Замовником актів виконаних робіт.

Несплата відповідачем заборгованості за договором № № 1758-52-10 від 31.12.2021 у розмірі 516 432,00 грн. і стала причиною виникнення спору.

Частково задовольняючи позовні вимоги, господарський суд виходив з доведеності та обґрунтованості вимог позивача в частині основного боргу.

Зменшуючи розмір пені, що підлягає стягненню, суд керувався тим, що позивачем застосована подвійна облікова ставка НБУ, що не відповідає положенням п.10.2. договору, оскільки пеня у розмірі 0,04% від невиплаченої суми за кожен день не перевищує подвійну облікову ставку.

Розмір, заявлених до стягненні 3% річних, визнаний судом правильним.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Апелянт не погоджується із розміром, стягнутою судом пені та 3 % річних.

Відповідно до ч.1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на викладене, оскаржуване рішення суду першої інстанції переглядається апеляційним господарським судом в частині стягнення пені та 3% річних.

Порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Відповідальність відповідача за несвоєчасну оплату за договором передбачена п. 10.2 договору.

У випадку порушення строку оплати виконаних робіт замовник здійснює виплату підряднику пені у розмірі 0,04% від невиплаченої суми за кожен день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за котрий нараховується пеня.

Позивачем при обчислені розміру пені застосована подвійна облікова ставка НБУ, що не відповідає положенням п.10.2. договору, оскільки пеня у розмірі 0,04% від невиплаченої суми за кожен день не перевищує подвійну облікову ставку.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано перерахував та встановив, що стягненню підлягає пеня у розмірі 5370,89 грн за період з 02.02.2023 по 27.02.2023.

Також, позивачем заявлено до стягнення 3 % річних у розмірі 1 103,61грн за період прострочення виконання зобов`язання з 02.02.2023 по 27.02.2023.

Перевіривши розрахунки заявлених до стягнення сум, апеляційний суд визнав їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо доводів апеляційної скарги, що господарський суд мав врахувати релевантну судову практику, зокрема щодо наявності можливості зменшити розмір відсотків річних колегія зазначає наступне.

Статтею 625 ГПУ України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням 3% річних та встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, то господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення на користь позивача 3% річних у розмірі 1 103,61грн за період прострочення виконання зобов`язання з 02.02.2023 по 27.02.2023.

При цьому, доводи відповідача про необхідність зменшення розміру 3% річних є неспроможними з огляду на таке.

Так, передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, і настання форс-мажорних обставин не є підставою для їх зменшення.

Розмір заявленої до стягнення суми відсотків річних цілком відповідає розміру простроченого основного зобов`язання і лише забезпечує компенсацію знецінення грошових коштів позивача за період прострочення відповідачем свого грошового зобов`язання, тобто жодним чином не створює надмірного, необґрунтовано тягаря для боржника.

Правова позиція про можливість зменшення розміру процентів річних викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, де вказано, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві суд за певних умов з урахуванням конкретних обставин справи може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Відповідне зменшення заявлених до стягнення відсотків річних Велика Палата Верховного Суду допустила з урахуванням конкретних обставин справи, які склалися у справі №902/417/18 (в якій розмір відсотків сторонами був збільшений до 40% та 96%, відповідно).

Так, у дійсній справі розмір заявлених до стягнення відсотків річних відповідає розміру, встановленому законом (три відсотки).

Судова колегія наголошує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 29.09.2020 у справі №909/1240/19 (909/1076/19), від 24.12.2020 №914/1888/19, від 26.01.2021 №916/880/20, від 23.01.2021 №921/580/19, від 26.01.2021 №916/880/20.

Тобто, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, штрафу, процентів річних є правом суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе їх зменшення.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд ухвалив рішення без участі представника ПрАТ «ЦГЗК» не приймаються судом, оскільки, відповідні процесуальні порушення не охоплюються положеннями ч.2 ст.277 Господарського процесуального кодексу України, як такі, що є обов`яковою підставою для скасування судового рішення.

Отже, доводи апелянта викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підтверджені належними і допустимими доказами.

Враховуючи сукупність встановлених вище обставин, підтверджених відповідними доказами, наявними в матеріалах справи, з огляду на положення ст.ст.74-80, 86 ГПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення пені у розмір 5370,89грн, 3 % річних у сумі 1103,61грн

Порушень або неправильного застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не виявлено.

Отже, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, залишаючи її без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.06.2023 у справі №904/1184/23 без змін.

Щодо апеляційної скарги на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2023 у справі №904/1184/23, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI Про адвокатуру та адвокатську діяльність (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

За змістом статті 1 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (правова позиція Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18).

Враховуючи положення ст. 28 Правил адвокатської етики, адвокату необхідно дотримуватись принципу розумного обґрунтування розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

Згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як передбачено п. 1 ч. 3 цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Згідно з частинами третьою-п`ятою статті 126 зазначеного Кодексу для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини восьмої статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу, що ч. 4 ст. 126 ГПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, суд, який вирішує питання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, має надавати оцінку тим обставинам, щодо яких є заперечення у клопотанні іншої сторони, а також її доказам невідповідності заявлених до відшкодування витрат критеріям співмірності. Окрім того, суд, виконуючи вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, має чітко зазначити, яка з вимог частини четвертої статті 126 ГПК України була не дотримана при визначенні розміру витрат на оплату послуг адвоката, оскільки лише з цих підстав можна зменшити розмір витрат, який підлягає розподілу між сторонами (аналогічний висновок наведено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 922/2749/19, від 18.11.2021 у справі № 904/6499/20 (904/1373/21)).

Поряд із загальним правилом розподілу судових витрат, визначеним у частині четвертій статті 129 ГПК України, у частині п`ятій цієї норми визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Такий правовий висновок є усталеним та викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 18.11.2021 у справі № 904/6499/20 (904/1373/21).

До того ж, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123-130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами розгляду позовної заяви позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 25 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесених витрат останнім надано договір про надання правової (правничої) допомоги № 1523 від 01.05.2023, укладений між адвокатом Величко Олександром Володимировичем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промислові ремонти", згідно умов якого предметом цього договору є те, що адвокат бере на себе зобов`язання усіма законними методами та способами надавати необхідну правову допомогу клієнту у всіх справах, що пов`язані або можуть бути пов`язані із захистом та відновленням його порушених, оспорюваних, невизнаних прав та законних інтересів для чого він наділений правом бути представником клієнта у всіх без винятку органах та організаціях, незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності, а клієнт зобов`язується сплатити адвокату винагороду (гонорар) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених цим договором (п.1.1 договору).

Відповідно до п. 2.1 адвокат надає всі види необхідної професійної правничої (правової, юридичної) допомоги клієнту, відповідно до вимог законодавства України, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість, яких надана Верховною Радою України.

Адвокат спрямовує свої дії на захист прав клієнта, охоронюваних свобод та законних

інтересів, не може чинити будь-яких дій на шкоду клієнту (п. 2.2 договору).

Відповідно до п. 51. договору сторони погодили, що вартість правової допомоги адвоката, гонорар обчислюється, виходячи із фактично затрачених годин роботи адвоката (погодинна оплата) або фіксованої (твердої) ціни та оформлюється додатковою угодою до цього Договору.

Факт надання адвокатом правової допомоги клієнту підтверджується оформленим сторонами актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), який містить опис виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та здійснених ним витрат (п.5.2 договору).

Сторони погодили, що клієнтом або за його дорученням третьою особою буде сплачено адвокату вартість наданої правової допомоги, гонорар в розмірі, обумовленому додатковою угодою та/або рахунку, протягом 5 банківських днів з моменту підписання сторонами акту(ів), зазначеного в п. 5.2. цього Договору (п.5.3 договору).

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2024 року (п.7.1 договору).

Договір підписаний сторонами та скріплений печатками без зауважень та заперечень до нього.

08 травня 2023 року адвокатом та клієнтом підписано додаткову угоду №5 до договору №1523 про надання правової допомоги від 01.05.2023, про наступне: у преамбулі, тексті та реквізитах цього договору замінити Товариство з обмеженою відповідальністю "Промислові Ремонти" () на Товариство з обмеженою відповідальністю "Промислові-Ремонти" (), яке утворено в результаті реорганізації шляхом виділу та є правонаступником майнових та немайнових прав, обов`язків відповідно до статті 109 Цивільного кодексу України (а.с. 210).

01 червня 2023 року адвокатом та клієнтом підписано додаткову угоду №2 до договору №1523 про надання правової допомоги від 01.05.2023, якою п.1 викладено пункт 5.1. розділу 5 в наступній редакції: "5. Виплата правової допомоги, у тому числі гонорару та компенсація додаткових витрат. 5.1. Сторони погодили, що адвокат прийняв на себе зобов`язання надати професійну правничу допомогу щодо захисту порушених прав та інтересів позивача, у тому числі супроводження у суді з особистою участю в судових засіданнях та складанням усіх документів по справі №904/1184/23 по стягненню з ПРАТ "Центральний Гірничо-збагачувальний комбінат" заборгованості за виконані роботи по Договору №1758-52-10 від 31.12.2021 без обмеження їх кількості та погодинної вартості, а клієнт зобов`язався прийняти ці юридичні послуги (роботи) та оплатити їх за фіксованою ціною в розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень, шляхом перерахування вказаної суми на банківський рахунок адвоката, зазначений в рахунку на оплату" (а.с. 212).

На виконання вимог п.5.1 договору про надання правової (правничої) допомоги від 01.05.2023 сторони погодили вартість правничої допомоги адвоката, гонорар обчислюється, виходячи із фактично затрачених годин роботи адвоката (погодинна оплата) або фіксованої (твердої) ціни та оформлюється додатковою угодою до цього Договору.

Факт надання адвокатом правової допомоги клієнту підтверджується оформленим сторонами актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), який містить опис виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та здійснених ним витрат (п.5.2 договору).

За підсумком наданої правової допомоги за договором сторонами підписано акт приймання-передачі наданої правової допомоги (юридичних послуг) від 01.06.2023 (п. 5.2 договору), відповідно до якого адвокат надав, а клієнт прийняв надану адвокатом правничу (правову) допомогу за період розгляду і вирішення справи №904/1184/23, до складу якої увійшли роботи (юридичні послуги), що перелічені в акті за обумовленою договірною ціною.

Всього згідно акту кількість витраченого часу на надання правничої допомоги становить 26 годину, загальною вартістю наданих послуг 25 000,00 грн.

Відповідно до п. 5.3 договору адвокатом 01.06.2023 надано рахунок на оплату №1523/1 від 01.06.2023 на суму 25 000,00 грн.

Доказом повноважень адвоката на представництво інтересів позивача у справі є: договір про надання правничої (правової) допомоги №1523 від 01.05.2023 (а.с. 211); ордер серії АЕ №1199343 від 01.05.2023. Статус адвоката Величко Олександра Володимировича підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю №2013 від 25.05.2009.

Дослідивши заяву про ухвалення додаткового рішення та документи, на підставі яких позивач просив стягнути вказані витрати, господарський суд, у тому числі, врахувавши доводи відповідача, прийшов до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 25 000,00 грн. не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності та співрозмірності їхнього розміру, та є завищеним.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, зазначає, що господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове стягнення витрат на правничу допомогу зменшивши їх до 4 878 грн 50коп.

Щодо доводів апеляційної скарги, що заявлений обсяг роботи адвоката штучно збільшений щонайменше на половину заявленого часу, а місцевий суд не звернув уваги на наведені відповідачем доводи та не зменшив заявлену до стягнення суму на 90%, як просив відповідач, колегія зазначає, що з урахуванням доводів відповідача судом було зменшено заявлену до стягнення суму.

При цьому апеляційний суд враховує, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу, тощо. Сама лише незгода скаржника з наданою судом оцінкою відповідним доказам, які підтверджують факт надання професійної правничої допомоги, а також оцінкою обставин критерію реальності адвокатських витрат, критерію розумності їх розміру тощо, не свідчить про незаконність оскаржуваного рішення.

Господарський суд під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, надав оцінку доказам та доводам сторін щодо розподілу таких витрат, врахував доводи відповідача та керуючись зокрема, такими критеріями як обґрунтованість, пропорційність, співмірність та розумність їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, дійшов правомірного висновку про часткове задоволення заяви позивача про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

Таким чином, колегія зазначає, що відсутні підстави для скасування додаткового рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2023 у справі №904/1184/23.

Звертаючись з апеляційними скаргами, апелянт не спростував висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.

В силу приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи встановлені обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення та додаткового рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.06.2023 у справі № 904/1184/23 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.06.2023 у справі №904/1184/23 залишити без змін.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2023 у справі № 904/1184/23 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2023 у справі №904/1184/23 залишити без змін.

Судові витрати Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" за подання апеляційної скарги на рішення і додаткове рішення суду покласти на заявника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 09.02.2024.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков