номер провадження справи 27/294/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2024 Справа № 910/14391/22

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Дроздової С.С. при секретарі судового засідання Вака В.С., розглянувши матеріали справи

за позовом: TVD Spolka z organiczona odpowiedzialnoskia (Алея Бохатерув Вжесня, 18, оф. 42, м. Варшава, Польща, 02-389, єдиний реєстраційний номер 382742205)

до відповідача: Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032, ідентифікаційний код 24584661, елетронна пошта: ) його правонаступник Акціонерне товариство Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032, ідентифікаційний код 24584661).

про стягнення 93954,60 Євро

представники сторін

від позивача: Копусь А.А., адвокат, ордер серія АІ № 1536615 від 26.01.2024 (в режимі відеоконференцзв`язку)

від відповідачів: Балацький Я.А., самопредставництво (в режимі відеоконференцзв`язку)

СУТЬ СПОРУ:

TVD Spolka z organiczona odpowiedzialnoskia (далі - позивач, Компанія) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (далі - відповідач, Підприємство) про стягнення 93 954,60 євро, з яких 90 696,96 євро - основний борг та 3 257,64 євро - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/14391/22 в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.03.2023 у справі № 910/14391/22 позов задоволено частково; стягнуто з Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом на користь TVD Spolka z organiczona odpowiedzialnoskia 90 696 Євро 96 євроцентів основного боргу, 3 220 Євро 36 євроцентів, 1 409 Євро 32 євроцентів судового збору; в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, 14.04.2023 Державне підприємство Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2023 у справі № 910/14391/22 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.10.2023 апеляційну скаргу Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом на рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2023 у справі № 910/14391/22 задоволено частково. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2023 у справі № 910/14391/22 скасовано, постановлено справу № 910/14391/22 передати за підсудністю на розгляд до Господарського суду Запорізької області.

07.11.2023 справа № 910/14391/22 надійшла до Господарського суду Запорізької області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2023 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 910/14391/22 та визначено до розгляду судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 13.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/14391/22, присвоєно справі номер провадження 27/294/23. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Підготовче провадження призначено на 11.12.2023. Також, вказаною ухвалою визначено проводити судове засідання 11.12.2023 у справі з використанням власних технічних засобів представників позивача та відповідача.

29.11.2023 через підсистему Електронний суд ЄСІТС від представника Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом Балацького Я.А. надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

04.12.2023 на адресу суду від представника TVD Spolka z organiczona odpowiedzialnoskia адвоката Муляр Є.Г. надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції поза межами приміщення суду.

08.12.2023 через підсистему Електронний суд ЄСІТС від представника Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом Балацького Я.А. до суду надійшов відзив на позовну заяву.

11.12.2023 через підсистему Електронний суд ЄСІТС від представника TVD Spolka z organiczona odpowiedzialnoskia адвоката Муляр Є.Г. надійшла відповідь на відзив.

Також, через підсистему Електронний суд ЄСІТС від представника TVD Spolka z organiczona odpowiedzialnoskia адвоката Муляр Є.Г. 11.12.2023 надійшло клопотання про стягнення судових витрат.

Ухвалою суду від 11.12.2023 продовжено строк підготовчого провадження, відкладено підготовче провадження, засідання суду призначено на 15.01.2024.

15.12.2023 через підсистему Електронний суд ЄСІТС від представника Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом Балацького Я.А. до суду надійшли заперечення (на відповідь на відзив).

15.01.2024 через підсистему Електронний суд ЄСІТС від представника TVD Spolka z organiczona odpowiedzialnoskia адвоката Муляр Є.Г. надійшла заява про заміну сторони її правонаступником.

Ухвалою суду від 15.01.2024 замінено відповідача у справі № 910/14391/22 Державне підприємство Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032, ідентифікаційний код 24584661) на його правонаступника Акціонерне товариство Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032, ідентифікаційний код 24584661). Підготовче провадження закрито. Призначено справу до розгляду по суті 30.01.2024 о 10 год. 30 хв.

30.01.2024 судове засідання проводилось в режимі відеоконференцзв`язку.

Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України здійснювалося повне фіксування судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суддею оголошено, яка справа розглядається, склад суду, та роз`яснено представникам позивача та відповідача, які прибули судове засідання, їх права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

Представник позивача в судовому засіданні 30.01.2024 підтримав позовні вимоги на підставах викладених у позовній заяві, просив суд стягнути з відповідача 90 696,96 євро - основний борг та 3 257,64 євро - 3% річних.

Представник відповідача в судовому засіданні 30.01.2024 заперечив проти задоволення позову, просив суд відмовити в його задоволенні, на підставах викладених у відзиві, зазначив, що відповідно до п. 3.2. договору оплата за товар, поставлений відповідно до п. 1.1 договору здійснюється шляхом відкриття документарного покритого безвідкличного непідтвердженого акредитиву з депонуванням коштів в АТ «Державний експортно-імпортний банк України» після отриманні повідомлення про готовність відвантаження у розмірі 100% вартості товару, що поставляється згідно з умовами договору. Пунктом 3.3 договору визначено, що виконуючий банк АТ «Державний експортно-

імпортний банк України». Строк дії акредитиву 180 днів від дати відкриття акредитиву (п. 3.5 договору). Оплата коштів за акредитивом здійснюється проти надання постачальником до авізуючого банку з наступним наданням до виконуючого банку, до кінця строку дії акредитиву документів, визначений пунктом 3.6. договору. Згідно з пунктом 4.1 договору поставка товару відбувається на умовах DAP- м. Енергодар, згідно з правилами Інкотермс 2010, вантажоодержувач ЗВ ВП «Складське господарство», Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, 133 (склад). Пунктом 4.2. договору визначено, що датою поставки товару вважається дата відмітки в міжнародній товарно-транспортній накладній на продукцію CMR, митними органами України про прибуття товару в пункт призначення, згідно з п. 4.1 договору. Як вбачається з позовної заяви, позивач повідомив відповідача листом № 21/07/26/7 від 26.07.2021 про готовність товару до відвантаження. Не отримавши від відповідача повідомлення про відкриття документарного покритого безвідкличного непідтвердженого акредитиву з депонуванням коштів в АТ «Державний експортно-імпортний банк України», в порушення умов договору, позивач здійснив поставку товару, що підтверджується inwoice № EN-08/21-1 від 25.08.2021, ЕГТД UA 112100/2021/000175 від 07.09.2021, прибутковим ордером № 2/31/314 від 08.09.2021. Здійснивши поставку товару з порушенням умов договору, TVD Spolka також в односторонньому порядку змінює умови договору в частині строку оплати, посилаючись в позовній заяві на статтю 530 Цивільного кодексу України та встановлюючи для відповідача нові строки оплати товару. Пунктом 1.4. договору встановлено що виробником товару є ТОВ «Інтерам», росія, м. москва. Згідно з пунктом 9.1. договору форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно з законодавчими та іншими нормативними актами, зокрема: військові дії, оголошена війна. Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введений воєнний стан, який був продовжений відповідними Указами Президента України, зокрема Указом Президента від 07.11.2022 № 757/2022 з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб. Листом № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 Торгово-промислова палата України на підставі ст. ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислову палати в Україні», Статуту ТПП України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), військову агресію російської федерації проти України. З огляду на це, ТПП України підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними для суб`єктів господарської діяльності та /або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням /обов`язкам, виконання яких настало згідно з умовами договору, контакту, угоди, законодавчих актів чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). В зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, згідно з Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» по всій території країни валютний ринок працює в режимі обмежень. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 187 від 03.03.2022 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією російської федерації» для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією російської федерації встановлений мораторій (заборона) зокрема на виконання, в тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є російська федерація або такі особи, пов`язані з державою- агресором. Листом № 25-0005/25858 від 05.04.2022 Національного банку України, згідно з отриманою інформацією Департаментом стратегічних розслідувань національної поліції України виявлено рід фінансових операцій юридичних осіб-резидентів, які можуть біти спрямовані на фінансування терористичних дій, а також які можуть здійснюватися з активами, які належать резидентам російської федерації. За інформацією Національної поліції України такі зовнішньоекономічні договори передбачають поставку в Україну продукції виробництва російської федерації з території рф або інших країн. Згідно з Постановою НБУ від 24.02.2022 № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» (далі Постанова № 18 від 24.02.2022), уповноваженим установам заборонено здійснювати торгівлю валютними цінностями включаючи операції за дорученням клієнтів. Пунктом 15 Постанови № 18 від 24.02.2022 передбачено зупинення здійснення обслуговуючими банками видаткових операцій за рахунками: резидентів Російської Федерації/Республіки Білорусь, за рахунками юридичних осіб (крім банків), кінцевими бенефіціарними власниками яких є резиденти Російської Федерації/Республіки Білорусь. У відповідача відсутня інформація стосовного того, чи співпрацює станом на теперішній час Позивач з державою-агресором, в тому числі, чи не здійснює наразі закупівлю товарів виробництва рф, тим самим спонсоруючи державу-терориста. Отже, оскільки товар, поставлений за договором, виробництва російської федерації на етапі перевірки пакету документів (інформації) про фінансові операції (наміри здійснення фінансових операцій) та відомостей про їх учасників, які є підставою для закупівлі валюти на МВРУ, наданих ВП «Запорізька АЕС» до фінансового моніторингу АТ «Укрексімбанк», що здійснює функції агента валютного нагляду, у останнього виник ряд питань, які вимагали підтвердження/спростування або уточнення шляхом надання інформації та документів. Обставини, що склались, не залежали від відповідача та вимагали негайного вирішення, шляхом запитування у позивача документів, для підтвердження/спростування або уточнення наявної у банку інформації, яка має ознаки ймовірного здійснення ризикової діяльності з боку позивача. Відповідач у відзиві зазначив, що оскільки війна російської федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили) відповідач звільняється від відповідальності за порушення, в разу його доведення позивачем, зобов`язання за договором поставки товару № 53-121-01-21-10481 від 21.07.2021. Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000,00 євро відповідач зазначив, що позивачем не надано докази понесених витрат на правничу допомогу адвоката оскільки, оскільки не надано документа, який мав би підтверджувати оплату юридичних послуг клієнтом адвокату. Вартість виконаних представником позивача робіт є завищеною, не відповідає критеріям обґрунтованості та розумності їх розміру у розумінні приписів частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, не є співмірною зі складністю справи, а відтак відповідні витрати задоволенню не підлягають.

Позивач скористався своїм правом та надав відповідь на відзив.

Відповідач надав заперечення на відповідь на відзив.

В засіданні суду 30.01.2024 здійснено безпосереднє дослідження доказів, поданих учасниками спору (ст. 210 ГПК України).

У судовому засіданні 30.01.2024, в порядку ст. 217 ГПК України суд закінчив порядок з`ясування обставин та перевірки їх доказами і перейшов до судових дебатів ст. 218 ГПК України.

Судові дебати частина судового розгляду, що складаються з промов осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши представників сторін, дослідивши докази, суд вийшов з нарадчої кімнати та згідно ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголосив вступну та резолютивну частини рішення, повідомив строк виготовлення повного тексту рішення та роз`яснив порядок і строк його оскарження.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши надані докази, вислухавши пояснення представників сторін, суд

УСТАНОВИВ:

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 Господарського кодексу України).

Підприємницька діяльність здійснюється суб`єктами господарювання, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Підприємництво здійснюється на основі: вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності; самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику; вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом; самостійного здійснення підприємцем зовнішньоекономічної діяльності, використання підприємцем належної йому частки валютної виручки на свій розсуд (стаття 44 Господарського кодексу України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК).

Відповідно ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

З наведених обставин встановлено, що спірні правовідносини за своїм змістом є майновими, договірними та стосуються надання послуг. Спірний характер правовідносин базується на тому, що позивач вважає свої права порушеними через невиконання відповідачем зобов`язання щодо оплати вартості наданих послуг.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

З огляду на статтю 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 1 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До зобов`язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов`язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який право чин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов`язань.

У відповідності до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

21.07.2021 між TVD Spolka z organiczona odpowiedzialnoskia (Постачальник) та Державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (Покупець) укладено договір поставки продукції № 53-121-01-21-10481.

Відповідно до п. 1.1 договору Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти і сплатити наступний товар: розривний комплект МПУРС 250-16 (стріжень+мембрана) у кількості 48 шт. на суму 90 696,96 Євро.

Згідно п. 1.2 договору строк поставки товару: липень-серпень 2021 року.

Відповідно до п. 3.1 договору ціна товару, що поставляється за договором складає 90696,96 Євро.

Згідно п. 3.2 договору оплата за товар, поставлений відповідно до пункту 1.1 Договору, здійснюється шляхом відкриття документарного покритого безвідкличного непідтвердженого акредитиву з депонуванням коштів в Ат «Державний експортно-імпорний банк України» після отримання повідомлення про готовність відвантаження, у розмірі 100% вартості товару, що поставляється згідно з умовами договору.

Відповідно до п. 3.5 договору строк дії акредитиву: 180 днів від дати відкриття акредитиву.

Згідно п. 4.1 договору поставка товару відбувається на умовах DAP - м. Енергодар згідно з правилами Інкотермс 2010. Вантажоодержувач - ЗВ ВП «Складське господарство» ДП «НАЕК «Енергоатом» - Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, 133 (склад).

Датою поставки вважається дата відмітки в міжнародній товарно-транспортній накладній на продукцію (CMR) митними органами України про прибуття товару до пункту призначення згідно з пунктом 4.1 договору (п. 4.2 договору).

Відповідно до п. 12.1 договору, договір вважається укладеним з дати підписання сторонами та діє до 24 місяців з дати укладання.

Позивач зазначив, що задля належного виконання умов договору, позивач належним чином повідомив відповідача про готовність товару до відвантаження, у зв`язку з чим відповідачем мав бути відкритий акредитив, однак цього відповідачем не було здійснено.

Однак, станом на момент поставки, та на момент подання позову акредитив не відкритий, незважаючи на цей факт, для запобігання порушень виконання умов поставки, позивач вирішив виконати власне зобов`язання в повному обсязі.

Відповідач оплату товару не здійснив, що стало підставою звернення позивача до суду з даним позовом.

Правовідносини сторін є господарськими.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Підстави виникнення господарських зобов`язань визначені в ст. 174 ГК України. Зокрема, господарські зобов`язання можуть виникати:

з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать;

внаслідок заподіяння шкоди суб`єкту або суб`єктом господарювання, придбання або збереження майна суб`єкта або суб`єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав;

внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Згідно із ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (ГК України), майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватись від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, що визначено ч. 2 ст. 175 ГК України.

Частинами 1-3 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК).

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання, згідно ст. 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, ст. 525 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, згідно ч. 1 статті 627 Цивільного кодексу України.

За умовами ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. З урахуванням вимог ст. 638 Цивільного кодексу України, сторони досягли згоди з усіх істотних умов усного договору а відтак договір є укладеним.

Згідно з частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач здійснив поставку товару в повному обсязі, загальною вартістю 90 696,96 Євро, що підтверджується відмітками Запорізької митниці від 06.09.2021 в CMR № EN-08/21-1.

Поставлений товар був прийнятий відповідачем за кількістю та якістю, що підтверджується Ярликом на придатну продукцію від 06.10.2021 № 264/21.

Будь-яких зауважень відповідача щодо кількості, якості поставленого товару позивач не отримував та матеріали справи не містять.

Отже, позивач виконав взяті на себе зобов`язання за договором в повному обсязі, а відповідач повинен був оплатити вартість поставленого товару згідно з виставленим Інвойсом від 25.08.2021 FS: EN-08/21-1, відповідно до п. 3.2. договору.

05.09.2022 позивач надіслав відповідачу претензію з вимогою погасити заборгованість.

Відповідач листом від 28.09.2022 № 28-23/12624 повідомив про залишення претензії без задоволення, мотивуючи це неможливістю виконання зобов`язання в частині оплати товару у строк внаслідок форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

24.09.2021 позивач листом № 21/09/24/1 направив на адресу відповідача вимогу щодо оплати поставленого товару.

У відповіді на вимогу від 05.10.2021 № 07-104/24484 відповідач повідомив, що з метою виконання зобов`язань, пов`язаних з виконанням умов договору № 53-121-01-21-10481 від 21.07.2021 відповідач звертався до АТ «Укрексімбанк» акредитив та надання коштів для розрахунків з позивачем. Станом на поточну дату всі рахунки дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» заблоковані виконавчими органами, що унеможливлює проведення фінансових операцій через банківські установи. Відповідач докладає зусилля для погашення заборгованості перед позивачем та у випадку розблокування рахунків ДП «НАЕК «Енергоатом», відповідач сподівається на позитивне вирішення проблем, пов`язаних з оплатою по договору № 53-121-21-10481 від 21.07.2021.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Позивач вважає, що оплата за товар мала б бути перерахована відповідачем у строк до 01.10.2021 (7 днів з моменту направлення вимоги).

Відповідач поставлений товар не оплатив, в результаті чого виникла заборгованість в розмірі 90696,96 Євро.

Відповідно ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Суд зазначає, що ст. 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до частини 2 статті 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Водночас, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Таким чином, ознаками форс-мажорних обставин є наступні: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажор (у даному випадку військова агресія проти України) повинен бути в причинному зв`язку з негативними наслідками для підприємницької діяльності.

Сторона, яка посилається на вищезгадані обставини, повинна довести, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за договором.

Листом від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, що розміщений в мережі Інтернет, та адресований Всім кого це стосується, Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) на підставі ст.ст. 14, 14 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні. Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Ознаками форс-мажору є: не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Судова практика Верхового Суду вказує, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 по справі № 908/2287/17 зазначив, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Воєнний стан на території України не означає, що відповідач не може здійснювати підприємницьку діяльність та набувати кошти. Відповідач не підтвердив настання форс-мажорних обставин саме для спірного випадку невиконання господарського зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, поставка товару була здійснена 06.09.2021, тобто задовго до настання обставин, на які посилається відповідач, як на форс-мажорні обставини.

Отже, доводи відповідача з приводу впливу форс-мажорних обставин на стан відповідача, суд обґрунтованими визнати не може.

Відповідно до п. 9.3 договору поставки сторона, що зазначала дії форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання зобов`язання за договором, письмово повідомляє іншу сторону про їх наявність, протягом 5 днів з початку їх дії з наступним наданням, протягом 10 днів, відповідного підтверджуючого документу. Про закінчення дії форс-мажорних обставин сторона, яка зазнала їх впливу письмово в 5 денний строк повідомляє другу сторону. Якщо форс-мажорні обставини діють більше 3 місяців, сторони мають право розірвати договір, уклавши про це відповідну додаткову угоду.

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем п. 9.3 договору.

Як вже було зазначено, поставлений товар був прийнятий відповідачем за кількістю та якістю, без будь-яких зауважень відповідача, що підтверджується Ярликом на придатну продукцію від 06.10.2021 № 264/21.

Отже, відповідач не відмовився від отримання товару, зважаючи на те, що поставки товару відбулася без відкриття відповідачем акредитиву.

Посилання відповідача на те, що оплата за товар є неможливою, оскільки виробником товару є ТОВ "Інтертам" росія, м. москва, а наразі зупинено обслуговування банками видаткових операцій за рахунками резидентів російської федерації/республіки білорусь, за рахунками юридичних осіб, кінцевими бенефіціарними власниками яких є резиденти вказаних країн; та те, що у відповідача відсутня інформація, чи на даний час позивач співпрацює з державою-агресором, у тому числі, чи не здійснює закупівлю товарів виробництва рф, тим самим спонсоруючи державу-терориста, суд вважає необґрунтованим, оскільки не підтверджені документально, в матеріалах справи відсутні докази того, що кінцевим бенефіціарним власником позивача є резиденти російської федерації/республіки білорусь.

Відповідач не надав доказів сплати заборгованості в сумі 90 696 грн 96 коп. за поставлену продукцію.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

З урахуванням вимог ст. 638 Цивільного кодексу України, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору а відтак договір є укладеним.

Доказів розірвання договору, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, або визнання недійсним договору внаслідок недодержання сторонами в момент його вчинення вимог чинного законодавства України, сторонами у справі не надано. Не надано також і доказів того, що сторони відмовились від виконання договору в силу певних об`єктивних обставин.

З матеріалів справи вбачається, що позивач виконав своє зобов`язання, а саме здійснив поставку продукції.

Однак, матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем поставленої позивачем продукції.

Відповідачем не заперечувався факт належного виконання позивачем умов договору.

Фактичні обставини справи свідчать, що зобов`язання відповідача щодо оплати продукції в розмірі 90 696,96 Євро залишилось невиконаним.

Дослідивши матеріали справи позивач документально підтвердив поставку товару відповідачу в рамках договору № 53-121-01-21-10481 від 21.07.2021.

Відповідач не надав належних та допустимих доказів оплати поставленої продукції на користь позивача в повному обсязі.

Відповідачем не заперечувався факт належної поставки позивачем продукції та факт її прийняття відповідачем.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 90 696,96 Євро основного боргу є обґрунтованими та документально підтвердженими.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 3 257,64 Євро 3 % річних.

Відповідно до ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання кредитор має право стягнути, а боржник повинен сплатити, крім основного боргу, також втрати від інфляційних процесів та річні відсотки за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Таким чином, заявляючи вимогу щодо сплати інфляційних втрат та 3% річних, позивач правомірно скористався наданим йому законодавством правом.

Три відсотки річних - це спосіб захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки заборгованість за договором боржником у повному обсязі не сплачено, тому нарахування позивачем сум 3% річних є правомірним.

Такого ж висновку дійшов Верховний суд України в ухвалі від 12.03.2009 у справі № 6-9743сво08, в якій зазначено, що саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Перевіривши розрахунок 3 % річних, судом встановлено, що розрахунок позивача є не вірним.

У вимозі № 21/09/24/1 від 24.09.2021 позивач вимагав здійснити оплату за поставлену продукцію в строк не пізніше ніж 30.09.2021.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивачем не надано доказів направлення вимоги № 21/09/24/2 від 24.09.2021 на адресу відповідача.

Проте, в матеріалах справи міститься відповідь на вимогу від 05.10.2021 № 07-104/24484.

Оскільки листування сторін здійснювалося засобами поштового зв`язку, то вимога була отримана відповідачем з урахуванням поштового пробігу (5 днів) 30.09.2021, а семиденний строк закінчився 07.10.2021, тому прострочення почалося з 08.10.2021.

Судом здійснено перерахунок заявлених до стягнення 3 % та встановлено, що стягненню з відповідача підлягає сума 3 % в розмірі 3 212 грн 91 коп.

В частині стягнення 3 % в розмірі 44,73 Євро слід відмовити.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При цьому виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною «права на суд», адже в іншому випадку положення статті 6 Конвенції будуть позбавлені ефекту корисної дії (пункти 34, 37 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бурдов проти Росії»).

Відповідно до ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.ст. 73, 77 ГПК України).

Крім того, господарський суд зауважує, що 17.10.2019 набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України змінено назву ст. 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів". Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів,тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови КГС ВС від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 року у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 року у справі № 917/2101/17).

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Господарський суд вказує, що матеріали справи не містять, а відповідачем не було надано до суду жодних належних та допустимих в розумінні ст.ст. 73,76-79,86 Господарського процесуального кодексу України доказів із обґрунтуванням відсутності вини у несплаті 90 696,96 Євро основного боргу за поставлену продукцію.

За умовами ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Отже, відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарський суд повинен у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог процесуального закону щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. У справі "Руїс Торіха проти Іспанії", Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Водночас, необхідно враховувати, що хоча національний суд і має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суди мають також враховувати практику Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у справах "Проніна проти України" (рішення від 18.07.2006), Трофимчук проти України (рішення від 28.10.2010), де Суд зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Водночас, Верховний Суд зазначає, що такий висновок Європейського суду з прав людини звільняє суди від обов`язку надавати детальну відповідь на кожен аргумент скаржника, проте не свідчить про можливість взагалі ігнорувати доводи чи докази, на які посилаються сторони у справі (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.01.2019 у справі № 910/7054/18 та від 12.02.2019 у справі № 911/1694/18).

Позивач надав докази в підтвердження наявності заборгованості.

Відповідач не спростував доводи позивача, не надав доказів оплати заборгованості.

Заперечення відповідача спростовуються матеріалами справи та вищевикладеним.

Інші доводи та докази учасників справи, детальну оцінку яких не наведено у рішенні, позаяк вони не покладені судом в його основу, не спростовують вищевикладених висновків суду.

З огляду на викладене, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

В порядку ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач просив стягнути з відповідача на його користь 2000,00 Євро витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно ч. 1 та ч. 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно пункту 9 частини 3 ст. 162 ГПК України, позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Згідно викладеного у позовній заяві попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, позивачем понесено судові витрати в розмірі 2000,00 Євро витрат на професійну правничу допомогу.

11.12.2023 позивач надав клопотання про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 Євро.

Відповідач у відзиві зауважив, що договір поставки товару № 53-121-01-21-10481 від 21.07.2021 не містить якихось складних юридичних конструкцій, його умови є доволі простими, чіткими та зрозумілими. Складання позовної заяви про стягнення заборгованості та 3% річних для досвідченого адвоката не вимагає надзусиль. Таким чином, вартість наданої правничої допомоги у розмірі 2 000,00 євро значно завищена і необґрунтована, зважаючи на підготовку адвокатом позивача єдиного процесуального документу незначної складності. АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Запорізька АЕС» вважає, що позивачем не надано докази понесених витрат на правничу допомогу адвоката оскільки, оскільки не надано документа, який мав би підтверджувати оплату юридичних послуг клієнтом адвокату. Водночас, дослідивши вимогу позивача про відшкодування витрат на надання правової допомоги в розмірі 2 000,00 євро, надані ним докази, застосовуючи зазначені вище критерії розумності розміру заявлених адвокатським об`єднанням до відшкодування витрат на оплату послуг адвоката, їх необхідності та співмірності зі складністю справи і виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг, враховуючи всі аспекти та характер спірних правовідносин у справі та виходячи із загальних засад господарського законодавства щодо принципів диспозитивності, змагальності сторін, рівності усіх учасників, відповідач вважає, що підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості та 3 % річних не вимагала додаткового вивчення юридичної природи спірних правовідносин чи виконання значного обсягу юридичної і технічної роботи, а участь у судових засіданнях по суті справи не відбулося. Вартість виконаних представником позивача робіт є завищеною, не відповідає критеріям обґрунтованості та розумності їх розміру у розумінні приписів частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, не є співмірною зі складністю справи, а відтак відповідні витрати задоволенню не підлягають.

Відповідно ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат,необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимоги про відшкодування таких витрат.

На підтвердження стягнення суми 2000,00 Євро витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: копію договору про надання правової допомоги № KMLF/93/2022 від 18.11.2022; копію ордера серії АА № 1381300 від 11.12.2023; копію ордера серії АІ № 1536615 від 26.01.2024; копію свідоцтво серія КВ № 000240 від 02.07.2018; копію рахунку № 93/2022/1 від 21.11.2022 на суму 2000,00 Євро; копію акту прийому-передачі наданих послуг № 1 від 07.03.2023; копію виписки з рахунку від 23.11.2022.

Відповідно до п. 1.1 договору про надання правової допомоги № KMLF/93/2022 від 18.11.2022, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Юридична фірма «Копусь і Муляр» (Адвокатське об`єднання) та TVD Spolka z organiczona odpowiedzialnoskia (Клієнт), клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання зобов`язується здійснювати представництво Клієнта в його спільному спорі з Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» щодо стягнення з останнього суми основного боргу та 3% річних за договором від 21.07.2021 № 53-121-01-01-10481 з повним обсягом процесуальних прав сторони у спорі (позивача) та повноважень передбачених відповідно до договору.

Відповідно до п. 4.1 договору загальна сума договору (сума гонорару Адвокатського об`єднання) становить 2 000 Євро.

Згідно з п. 4.2 договору оплата юридичних послуг (гонорару) здійснюється в наступному порядку: авансовий платіж в розмірі 2 000,00 Євро Клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню протягом 3 робочих днів з дати укладення даного договору.

Відповідно до п. 9.6 договору, договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2023.

21.11.2022 Адвокатським об`єднанням виставлено рахунок № 93/2022/1 на суму 2 000,00 Євро, який, як вбачається з виписки від 23.11.2022, був оплачений позивачем.

07.03.2023 між сторонами підписано акт № 1 прийому-передачі послуг, відповідно до якого Адвокатським об`єднанням надані наступні послуги: представництво Клієнта в Господарському суді міста Києва у спорі з ДП «НАЕК «Енергоатом» (суд враховує підсудність даного спору Господарському суду Запорізької області, що і встановлено у постанові Північного апеляційного господарського суду від 18.10.2023 по справі № 910/14391/22); консультація Клієнта, дослідження документів щодо спору; розробка правової позиції та стратегії захисту прав Клієнта в суді першої інстанції; підготовка та подання позовної заяви до Господарського суду міста Києва (вих. №1/ЮФКМ/93/2022); складання і подання до Господарського суду міста Києва відповіді на відзив у справі № 910/14391/22 (вих. №2/ЮФКМ/93/2022); участь в судових засіданнях в Господарському суді міста Києва від 30.01.2023, 13.02.2023 та 06.03.2023.

Суд враховує, що розгляд справи було розпочато в Господарському суді міста Києва, але рішення від 19.06.2023 у справі № 910/4042/23 було скасовано та передано справу за підсудністю до Господарського суду Запорізької області та приймає обсяг наданих послуг, які були виконані Адвокатським об`єднанням «Юридична фірма «Копусь і Муляр» під час розгляду справи в Господарському суді Запорізької області, в тому числі складання і подання до Господарського суду Запорізької області відповіді на відзив у справі № 910/14391/22 (вих. № 8/ЮФКМ/93/2022), клопотання про стягнення судових витрат, заяви про заміну сторони її правонаступником; участь в судових засіданнях в Господарському суді Запорізької області від 11.12.2023, 15.01.2024, 30.01.2024.

Критерії оцінки поданих заявником доказів суд встановлює самостійно у кожній конкретній справі, виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі East/West Alliance Limited" проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У додатковій постанові Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 916/1777/19 зазначено, що вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 903/390/18.

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

Відповідачем не заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, у відзиві відповідач заперечив щодо їх стягнення у повному обсязі..

У постанові Верховного Суду від 20.11.2020 року № 910/13071/19 вказано, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Надані позивачем докази в їх сукупності підтверджують наявність підстав для відшкодування йому судом витрат на професійну правничу допомогу за рахунок відповідача, оскільки їх розмір, відповідно до статті 74 ГПК України, доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

Суд вважає обґрунтованим та співмірним з заявленою ціною позову та складністю виконаної роботи розмір витрат на правову допомогу в розмірі 2 000,00 Євро.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в сумі 2 000,00 Євро.

Керуючись ст.ст. 42,46, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги TVD Spolka z organiczona odpowiedzialnoskia до Акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032, ідентифікаційний код 24584661, елетронна пошта: ) на користь TVD Spolka z organiczona odpowiedzialnoskia (Алея Бохатерув Вжесня, 18, оф. 42, м. Варшава, Польща, 02-389, єдиний реєстраційний номер 382742205) 90696,60 (дев`яносто тисяч шістсот дев`яносто шість) євро 96 євроцентів) основного боргу за поставлену продукцію, 3 212,91 (три тисячі двісті дванадцять євро 91 євроцент), 1 408,65 (одна тисяча чотириста вісім євро шістдесят п`ять євроцентів) судового збору, 2000,00 (дві тисячі євро) витрат на професійну правничу допомогу. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення оформлено і підписано 08.02.2024

Суддя С.С. Дроздова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.