РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.01.2024Справа № 910/13549/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., за участю секретаря судового засідання Легкої А.С., розглянувши господарську справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Подільська торговельна компанія»

до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про стягнення 3787901,13 грн.

Представники сторін: згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ПОДІЛЬСЬКА ТОРГОВЕЛЬНА КОМПАНІЯ" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з вимогою стягнути заборгованість за заявою про визнання вимог кредитора, акцептованою відповідно до Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 11.04.2022 року № 238 "Про затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ "МР БАНК" у розмірі 3 787 901, 13 грн, як кредитора сьомої черги на підставі ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не отримав жодних виплат як кредитор сьомої черги, вважає бездіяльність відповідача щодо задоволення акцептованої кредиторської вимоги позивача у розмірі, передбаченому Законом, незаконною та такою, що безпідставно порушує його права, посилається на ст. ст. 2, 46, 48, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст. ст. 509, 11, 525, 526 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції.

10.10.2023 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує, посилається на Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зазначає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права в частині стягнення коштів з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки Фонд не має зобов`язань по відношенню до позивача.

13.10.2023 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач, зокрема, зазначив, що Фонд є належним відповідачем , який своєю бездіяльністю порушив обов`язок перед позивачем, прямо передбачений ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

В судовому засіданні 05.12.2023 суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 16.01.2024.

16.01.2024 в зв`язку з оголошенням повітряної тривоги судове засідання було перенесене на 18.01.2024.

В судовому засіданні 18.01.2024 представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов, представник відповідача проти задоволення позову заперечував.

В судовому засіданні 18.01.2024 суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст. 240 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

Постановою Правління Національного банку України від 25 лютого 2022 року №91-рш/БТ "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного товариства "МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК" було вирішено відкликати банківську ліцензію та доручено Фонду гарантування вкладів фізичних осіб здійснити ліквідацію Акціонерного товариства "МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК".

Відповідно до вказаної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 25.02.2022 № 131 "Про початок процедури ліквідації АТ "МР БАНК" та делегування повноважень ліквідатора Луньо Іллі Вікторовичу строком на три роки з 25 лютого 2022 до 24 лютого 2025 року включно.

Вказані відомості є загальновідомими та містяться на офіційному веб-сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (http://www.fg.gov.ua).

З огляду на запроваджений воєнний стан в державі, 04.03.2022 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте рішення за №148, яким визначено, що формування реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ "МР БАНК" здійснюватиметься на підставі балансових даних в розмірі залишків на рахунках контрагентів на дату запровадження процедури ліквідації АТ «МР БАНК». 11 квітня 2022 року рішенням виконавчої дирекції Фонду № 238 затверджено реєстр акцептованих вимог кредиторів АТ «МР БАНК».

Як стверджує позивач у позовній заяві, ТОВ «Подільська торговельна компанія» (до 13.07.2022 мало назву ТОВ «АГРО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ СПІВДРУЖНІСТЬ УКРАЇНА») станом на 25.02.2022 мало залишки на рахунках у АТ «МР БАНК» в розмірі 335800,12 грн та 204660,76 доларів США.

Листом від 23.11.2022 за вих. № 3854 «Про результати розгляду заяви про включення вимог кредитора до реєстру акцептованих вимог» представник АТ «МР БАНК» повідомив позивача, що вимоги ТОВ «Подільська торговельна компанія» акцептовані в сумі 6313168,55 грн.та віднесені до 7 (сьомої) черги погашення акцептованих вимог кредиторів АТ «МР БАНК», а також звернув увагу позивача, що вже здійснюється задоволення вимог кредиторів 7-ої черги АТ «МР БАНК» в розмірі 10% від суми акцептованих кредиторських вимог, що погоджено рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 15 серпня 2022 року № 602.

Позивач, посилаючись на положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, якими було погоджено початок часткового задоволення вимог кредиторів 7-ої черги (№ 602 від 15.06.2022), а також збільшення розміру часткового задоволення вимог кредиторів 7-ої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «МР БАНК» (№ 67 від 16.01.2023, № 244 від 27.02.2023, № 724 від 15.06.2023),звернувся з даним позовом про стягнення 3787901,13 грн з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки станом на день подання позовної заяви не отримав жодних виплат як кредитор сьомої черги, вважає бездіяльність відповідача щодо задоволення акцептованої кредиторської вимоги позивача у розмірі, передбаченому Законом, незаконною та такою, що безпідставно порушує його права.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає про необґрунтованість та безпідставність заявлених позовних вимог.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI), цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Згідно з частинами 2, 3 ст. 1 Закону метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Отже, процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідація банків врегульована вказаним Законом, який є спеціальним та пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Порядок задоволення кредиторів неплатоспроможного банку врегульовано положеннями статей 45, 46, 48, 49, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно ст.ст. 45, 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження: приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів

Як встановлено судом та не заперечується учасниками справи, 04.03.2022 виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення №148 "Щодо формування реєстру вимог кредиторів АТ "МР БАНК".

Кредиторські вимоги позивача акцептовані в сумі 6 313168,55 грн та віднесені до 7 черги погашення акцептованих вимог кредиторів АТ «МР БАНК», вказані обставини підтверджені листом від 23.11.2022 за вих. № 3854 представника АТ «МР Банк» адресованим позивачу, копія якого долучена до матеріалів позову.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", з дня початку процедури ліквідації банку банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

Статтею 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено повноваження Фонду під час здійснення ліквідації банку. Так, згідно з частиною 1 наведеної статті Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження, зокрема, здійснює повноваження органів управління банку; приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Згідно з частиною 1 статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, інвестування тимчасово вільних коштів банку в державні цінні папери, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів за умови достатності коштів для забезпечення процедури ліквідації в черговості, передбаченій цією статтею.

Отже, відкликання Національним банком України на момент вирішення спору банківської ліцензії у АТ «МР Банк» та ініціювання процедури його ліквідації як юридичної особи, зумовило для позивача настання відповідних правових наслідків, зокрема, виникнення спеціальної процедури пред`явлення майнових вимог до банку та їх задоволення в порядку та черговості, передбаченої Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" .

Правовий статус Фонду гарантування вкладів визначений ст. 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб":

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб`єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Фонд є економічно самостійною установою, має самостійний баланс, поточний та інші рахунки в Національному банку України, у тому числі рахунки умовного зберігання (ескроу), а також рахунки в цінних паперах у депозитарних установах - банках України.

Фонд є установою, що не має на меті отримання прибутку.

Згідно статті 4 Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведення неплатоспроможних банків з ринку та здійснення ліквідації банків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 910/23398/16 викладено такий правовий висновок: відповідно до пункту 6 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах (п. 6.6 вказаної постанови ВП ВС).

Таким чином, у спорах, пов`язаних з виконанням неплатоспроможним банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед кредиторами та вкладниками, рівно як і здійснення своїх повноважень Фондом, норми Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, оскільки цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах, тому посилання позивача на ст.ст. 11, 509,525,526 ЦК України є безпідставними.

За таких обставин, на позивача поширюються обмеження щодо задоволення майнових вимог, впроваджені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а тому його вимоги не можуть бути задоволені поза межами ліквідаційної процедури банку за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

При цьому вищезазначені обмеження стосуються всіх без виключення вимог кредиторів банку, що ліквідується, не залежно від моменту виникнення відповідного грошового зобов`язання останнього.

На день розгляду даної справи процедура ліквідації АТ «МР БАНК» не завершена.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, інвестування тимчасово вільних коштів банку в державні цінні папери, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у черговості, зазначеній у ст. 52 цього Закону.

Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від продажу майна (активів) банку після повного задоволення вимог попередньої черги. У разі якщо обсяг коштів, одержаних від продажу майна (активів), недостатній для повного задоволення всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до суми вимог, що належать кожному кредитору однієї черги. У разі відмови кредитора від задоволення визнаної в установленому порядку вимоги Фонд не враховує суму грошових вимог цього кредитора.

З огляду на викладене та враховуючи відсутність будь-якої правової норми, яка надає право позивачу на стягнення коштів з відповідача під час виконання Фондом функцій з ліквідації банку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивачем не доведено суду факту протиправності поведінки відповідача під час проведення ліквідації АТ «Міжнародний резервний банк».

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша статті 77 Господарського процесуального кодексу України).

Під час вирішення даної справи позивач належними засобами доказування не довів порушення його прав відповідачем, та не надав належних доказів наявності зобов`язань відповідача здійснити оплату акцептованої кредиторської заборгованості у розмірі 3 787 901, 13 грн, як кредитора сьомої черги АТ «МР БАКНК».

Проаналізувавши положення чинного законодавства та наявні в матеріалах справи докази, суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог в зв`язку з їх безпідставністю та недоведеністю.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст..ст. 86, 129,233 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції в строки та порядку передбаченому розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складене 06.02.2024

Суддя О.М.Ярмак