ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2024 р. Справа№ 910/862/22 (910/5474/23)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Доманської М.Л.

Остапенка О.М.

Секретар судового засідання: Гудько А.В.

За участю представників учасників справи:

від ТОВ «Черкаський Полімер»: Лозовський В.М. - за ордером серія СА № 1057294 від 13.06.2023

та розпорядник майна ТОВ «Черкаський Полімер», арбітражний керуючий Козирицький А.С. - за посвідченням № 49 від 01.02.2013.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський Полімер», арбітражного керуючого Козирицького Андрія Сергійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 у справі № 910/862/22 (910/5474/23) (суддя Пасько М.В., повний текст рішення складено та підписано - 28.09.2023)

за позовом розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський Полімер», арбітражного керуючого Козирицького Андрія Сергійовича

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний Дім «Агроімпорт ЛТД»

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський Полімер»

про визнання недійсним договору поставки № ЧП00014 від 23.12.2021

в межах справи № 910/862/22

за заявами 1) Agro Import OU

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Девелопмент Констракшн Холдінг»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський Полімер»

про відкриття провадження у справі про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

10.04.2023 розпорядник майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський Полімер», арбітражний керуючий Козирицький Андрій Сергійович (надалі також позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний Дім «Агроімпорт ЛТД» (надалі також ТОВ «Торгівельний Дім «Агроімпорт ЛТД»/відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський Полімер» (надалі також ТОВ «Черкаський Полімер»/відповідач-2) про визнання недійсним договору поставки № ЧП00014 від 23.12.2021.

На обгрунтування позовних вимог розпорядник майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський Полімер», арбітражний керуючий Козирицький Андрій Сергійович зазначає, що Договір має ознаки фіктивності, оскільки його було укладено між заінтересованими між собою особами із бажанням настання інших правових наслідків, ніж передбачено ним.

Також позивач вказує на те, що керівником відповідача-2 було перевищено свої повноваження під час укладення договорів купівлі-продажу, оскільки існують певні обмеження щодо укладання такого виду договорів відповідно до вимог Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський Полімер».

Крім того, на переконання розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський Полімер», арбітражного керуючого Козирицького Андрія Сергійовича, відповідач-2 до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого останній став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 у справі № 910/862/22 (910/5474/23) (суддя Пасько М.В., повний текст рішення складено та підписано - 28.09.2023) відмовлено у задоволені позову.

Судове рішення прийнято з посиланням на приписи ст.ст. 224, 225 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства (надалі - КУзПБ), ст.ст. 22, 204, 234, 623 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) та мотивоване тим, що оскаржуваний договір виконаний відповідачем-1, проте не виконаний відповідачем-2, тобто сторонами вчинено дії на виконання своїх обов`язків за договором. Відсутність намірів створення правових наслідків та/бо наявність інших ознак, притаманних фіктивному правочину, позивачем не доведено, а відтак, твердження про фіктивність Договору № ЧП00014 від 23.12.2021 є необґрунтованими.

Також, місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність ознак перевищення керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський Полімер» своїх повноважень при укладенні Договору поставки № ЧП00014 від 23.12.2021, оскільки рішенням Єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський Полімер» № 04/05/21 від 04.05.2021 надано згоду директору товариства на вчинення протягом календарного року значних правочинів з укладанням будь-яких договорів з фінансово-господарської діяльності із Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельний Дім «Агроімпорт ЛТД» незалежно від суми договору, вартості майна, робіт або послуг, що буде предметом таких договорів, що в майбутньому можуть перевищувати 100 000,00 грн, а також надано повноваження щодо оформлення вищезазначених договорів та підписання будь-яких документів, необхідних для укладення, виконання та/або припинення таких договорів директору ТОВ Толстову Д.Ю.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що вчинення правочину із зацікавленою особою саме по собі не може мати наслідком визнання такого правочину недійсним, позаяк несе ризики непропорційного втручання в цивільний оборот та майнові права контрагентів боржника. При цьому, позивачем не надано жодних доказів того, що вчинений правочин носить «негативний характер».

До того ж, позивачем не доведено наявність збитків, яких було завдано будь-кому за результатом укладення Договору поставки № ЧП00014 від 23.12.2021, тобто така кваліфікуюча ознака, як завдання збитків боржнику або кредиторам, взагалі відсутня.

Поміж іншого, позивач не наводить будь-яких обставин, які б свідчили про наявність причинно-наслідкового зв`язку між укладенням оспорюваних договорів та неплатоспроможністю.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, розпорядник майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський Полімер» арбітражний керуючий Козирицький Андрій Сергійович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 у справі № 910/862/22 (910/5474/23) та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права (ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 215 Цивільного кодексу України та порушенням норм процесуального права (ст. 237 Господарського процесуального кодексу України).

У апеляційній скарзі скаржник зазначає, що оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельний Дім «Агроімпорт ЛТД» є афілійованою особою Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський Полімер», то оскаржуваний договір є таким, що вчинений з пов`язаними, заінтересованими особами, а відтак, з підстав визначених ч. 2 ст. 42 КУзПБ може бути визнаний недійсним.

Також розпорядник майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський Полімер» арбітражний керуючий Козирицький А.С. вказує на те, що обставини виконання оскаржуваного договору не є предметом дослідження даної справи, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що можуть підтвердити виконання відповідачем-1 Договору № ЧП00014 від 23.12.2021, а отже, суд першої інстанції зробив неприпустиме припущення без встановлення відповідних обставин. Питання виконання/не виконання умов оскаржуваного правочину є предметом розгляду поданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельний Дім «Агроімпорт ЛТД» заяви з грошовими вимогами, розгляд якої ще не здійснено.

Крім того, на переконання скаржника, відсутність будь-яких позовів до суду з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний Дім «Агроімпорт ЛТД» з метою захисту свого, нібито порушеного ще з 2022 року, права до боржника щодо повернення коштів попередньої оплати за договором поставки протягом року з моменту укладання цього договору та його невиконання боржником, і тільки після відкриття справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський Полімер» його звернення до суду в межах цієї справи про банкрутство у лютому 2023 року свідчить про відсутність дійсного наміру з боку сторін виконати умови, передбачені договором, а також відсутність дійсної необхідності використання товару у господарській діяльності відповідача-1, що також свідчить про його незацікавленість та втрату інтересу до його предмету та мети, задля якого його було укладено.

Поміж іншого, розпорядник майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський Полімер» арбітражний керуючий Козирицький А.С. вказує про те, що наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладання. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладання, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору.

До того ж, боржник всупереч власним фінансовим інтересам набув зобов`язання із сплати заборгованості за непоставлений товар, а тому оспорюваний договір не відповідає критеріям розумності, не має на меті добросовісне виконання зобов`язань, та підлягає визнанню недійсним.

Разом з тим, як зазначає скаржник, оскаржуваний договір вчинено сторонами без реальної мети його повного виконання, а лише для створення конкурсних голосів в запланованій процедурі банкрутства для вчинення перешкод реальним кредиторам у реалізації своїх прав, оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельний Дім «Агроімпорт ЛТД» заявлено вимоги до боржника, в тому числі і за оскаржуваним правочином.

Також, наявність кредиторської заборгованості у великих розмірах свідчить про те, що уже на момент укладання оскаржуваного правочину, товариство переступило допустимі межі ризику, втратило кредитоспроможність, а відповідно, і можливість залучення потенційних інвесторів. Проведений аналіз фінансової та податкової звітності Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський Полімер» підтверджує збитковість підприємства до укладання відповідного договору поставки, та як наслідок, взявши на себе зобов`язання щодо поставки товару за спірним договором поставки, підприємство стало неплатоспроможним (збитковим).

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Учасники справи відзиву на апеляційну скаргу розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський Полімер», арбітражного керуючого Козирицького Андрія Сергійовича не надали, що у відповідності до ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) не перешкоджає перегляду судового рішення першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2023 апеляційну скаргу розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський Полімер», арбітражного керуючого Козирицького Андрія Сергійовича передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Пантелієнка В.О., суддів: Доманської М.Л., Сотнікова С.В.

Листом № 910/862/22 (910/5474/23)/09.1-14/572/23 від 23.10.2023 Північний апеляційний господарський суд витребував матеріали справи у Господарського суду міста Києва.

06.11.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/862/22 (910/5474/23).

07.11.2023 судді Північного апеляційного господарського суду Пантелієнко В.О. та Сотніков С.В. подали заяву про самовідвід.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2023 у справі № 910/862/22 (910/5474/23) заяву суддів Північного апеляційного господарського суду Пантелієнка В.О. та Сотнікова С.В. про самовідвід у справі № 910/862/22 (910/5474/23) задоволено; матеріали справи № 910/862/22 (910/5474/23) передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою у відповідності до положень п.п. 17.4 п. 17 ч. 1 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-07/895/23 від 08.11.2023 у зв`язку із задоволенням заяви суддів Північного апеляційного господарського суду Пантелієнка В.О. та Сотнікова С.В. про самовідвід у справі № 910/862/22 (910/5474/23), призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/862/22 (910/5474/23).

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.11.2023 апеляційну скаргу розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський Полімер», арбітражного керуючого Козирицького Андрія Сергійовича передано для розгляду колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Остапенко О.М., Поляков Б.М.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/4550/23 від 13.11.2023 у зв`язку з перебуванням судді Полякова Б.М., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на підготовці для підтримання кваліфікації у НШСУ, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/862/22 (910/5474/23).

У відповідності до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.11.2023 апеляційну скаргу розпорядника майна боржника ТОВ «Черкаський Полімер» арбітражного керуючого Козирицького А.С. передано для розгляду колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Доманська М.Л., Остапенко О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2023 у справі № 910/862/22 (910/5474/23) апеляційну скаргу розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський Полімер», арбітражного керуючого Козирицького Андрія Сергійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 у справі № 910/862/22 (910/5474/23) залишено без руху.

28.11.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський Полімер», арбітражного керуючого Козирицького Андрія Сергійовича надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Слід зазначити, що головуючий суддя (суддя-доповідач) перебував у відпустці з 17.11.2023 по 24.11.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.11.2023 у справі № 910/862/22 (910/5474/23), зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський Полімер», арбітражного керуючого Козирицького Андрія Сергійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 у справі № 910/862/22 (910/5474/23); розгляд апеляційної скарги розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський Полімер», арбітражного керуючого Козирицького Андрія Сергійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 у справі № 910/862/22 (910/5474/23) призначено на 17.01.2024.

Явка представників учасників справи

17.01.2024 у судове засідання з`явилися представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський Полімер» та розпорядник майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський Полімер», арбітражний керуючий Козирицький Андрій Сергійович.

У судове засідання 17.01.2024 не з`явився представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний Дім «Агроімпорт ЛТД»; про причини нез`явлення суд не повідомив.

Згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків, має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Розумність строків розгляду справи повинна визначатися з огляду на конкретні обставини справи з урахуванням критеріїв, сформованих у практиці Суду, зокрема складності справи, поведінки сторін та відповідних державних органів (рішення Європейського суду з прав людини від 29.05.2008 «Якименко проти України»; рішення Європейського суду з прав людини від 21.12.2006 «Мороз та інші проти України» та інші).

Таким чином, враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення учасників справи про час, місце та дату судового засідання, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський Полімер» та розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський Полімер», арбітражного керуючого Козирицького Андрія Сергійовича.

Клопотання та пояснення подані учасниками справи

05.01.2024 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський Полімер», арбітражного керуючого Козирицького Андрія Сергійовича надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

12.01.2024 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський Полімер» надійшли письмові пояснення на апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 у справі № 910/862/22 (910/5474/23).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2024 у справі № 910/862/22 (910/5474/23) відмовлено у задоволенні клопотання розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський Полімер», арбітражного керуючого Козирицького Андрія Сергійовича про долучення доказів до матеріалів справи; письмові пояснення Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський Полімер» на апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 у справі № 910/862/22 (910/5474/23) залишено без розгляду.

Позиції учасників справи

Розпорядник майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський Полімер», арбітражний керуючий Козирицький Андрій Сергійович у судовому засіданні 17.01.2024 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав викладених у ній та просив її задовольнити, а рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 у справі № 910/862/22 (910/5474/23) скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

17.01.2024 у судовому засіданні представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський Полімер» заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 у справі № 910/862/22 (910/5474/23) - без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2023 у справі № 910/862/22 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський Полімер» за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Девелопмент Констракшн Холдінг»; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника; визнано Товариство з обмеженою відповідальністю «Девелопмент Констракшн Холдінг» кредитором Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський Полімер» на загальну суму 35 648 179,95 грн, з яких: 83 310,00 грн - вимоги першої черги, 35 559 824,03 грн - вимоги четвертої черги, а 5 045,92 грн - вимоги шостої черги; введено процедуру розпорядження майном боржника; призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Козирицького Андрія Сергійовича.

Як зазначалось вище, 10.04.2023 розпорядник майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський Полімер», арбітражний керуючий Козирицький Андрій Сергійович (надалі також позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний Дім «Агроімпорт ЛТД» (надалі також ТОВ «Торгівельний Дім «Агроімпорт ЛТД»/відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський Полімер» (надалі також ТОВ «Черкаський Полімер»/відповідач-2) про визнання недійсним договору поставки № ЧП00014 від 23.12.2021.

З матеріалів справи вбачається, що 23.12.2021 між ТОВ «Торгівельний Дім «Агроімпорт ЛТД» (покупець) та ТОВ «Черкаський Полімер» (постачальник) було укладено Договір поставки № ЧП00014 (а.с. 10-15, т. 1).

У відповідності до п. 1.1. Договору поставки, постачальник зобов`язаний передати (поставити) у зумовлені строки покупцеві товар, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з п. 1.2. Договору поставки, загальна кількість товарів, що підлягає поставці, одиниця виміру, їх часткове співвідношення (асортимент) за видами, сортами, марками, визначаються за згодою Сторін у специфікації, що додається до Договору та є невід`ємною його частиною.

У пункті 1.2.1. Договору поставки визначено, що партія товару - кількість товару, що постачається постачальником покупцю на підставі однієї видаткової та/або товарно-транспортної накладної. Обсяг - кількість товару, який погоджено покупцем та постачальником до постачання у відповідній Специфікації на поставку товару. Обсяг в залежності від кількості товару постачається як однією, та і декількома партіями.

Відповідно до п. 2.1. Договору поставки, постачальник поставляє товар покупцю за цінами визначеними у специфікації до Договору.

За змістом п. 2.2. Договору поставки, ціна на товар визначається Сторонами у гривнях.

В силу п. 2.4. Договору поставки, загальна сума цього Договору обчислюється, як вартість усього товару, поставленого постачальником покупцю, згідно із специфікаціями для Договору, протягом строку дії Договору.

У пункті п. 7.1. Договору поставки передбачено, що підставою для оплати товару (партії товару) є даний Договір з відповідною Специфікацією (або інший документ, в т.ч. рахунок-фактура), в яких Сторонами узгоджені найменування (асортимент), кількість, ціна, умови, терміни (строки) поставки та оплати товару, який входить в партію.

Згідно з п. 7.2. Договору поставки, покупець зобов`язаний повністю оплатити товар до його передання постачальником (попередня оплата), якщо інші умови оплати не передбачені специфікацією до Договору. Після надходження попередньої оплати на поточний рахунок постачальника відмова покупця від приймання поставленого постачальником товару не приймається.

У відповідності до п. 7.3. Договору поставки, покупець повинен здійснити оплату товару протягом 3 (трьох) днів з моменту підписання специфікації, якщо інші строки оплати не передбачені специфікацією до Договору та (або) рахунком-фактурою постачальника на відповідну партію товару.

Пунктом 7.5. Договору поставки визначено, що оплата товару та (або) відшкодування витрат на його перевезення здійснюється покупцем шляхом перерахування грошей на розрахунковий рахунок постачальника вказаний у рахунку-фактурі та (або) специфікації до Договору.

Розрахунки за цим Договором проводяться у безготівковій формі через банки із застосуванням платіжних доручень (п. 7.6. Договору поставки).

Відповідно до п. 7.7. Договору поставки, датою оплати товару вважається дата зарахування грошових коштів, сплачених покупцем за товар на поточний рахунок постачальника.

23.12.2021 Сторони підписали Специфікацію № СП-ЧП00014/1 до Договору поставки (надалі - Специфікація), відповідно до умов якої Сторони визначили: предмет поставки - Вкладиш вагонний 300х1300х250 - 4 кришки; кількість - 5000 штук; ціна за одиницю товару - 2000,39 грн; загальна вартість товару з ПДВ - 12 002 340,00 грн; умови оплати - попередня оплата в розмірі 80%; строк оплати - до 12 січня 2022 року включно (а.с. 15 (зворотна сторона), т. 1).

10.01.2022 ТОВ «Черкаський полімер» виставило рахунок-фактуру № СФ000019 на Вкладиш вагонний 300х1300х250 - 4 кришки в кількості 5 000 шт на загальну суму з ПДВ 12 002 340,00 грн (а.с. 16, т. 1).

10.01.2022 на виконання умов договору ТОВ «ТД «Агроімпорт ЛТД» своєчасно здійснило оплату у розмірі 9 774 700,00 (9 774 700,00 х 100 /1 202 340,00 = 81,43%) шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, у відповідності до платіжного доручення № 44606496 (а.с. 16 (зворотна сторона), т. 1).

На обгрунтування позовних вимог розпорядник майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський Полімер», арбітражний керуючий Козирицький Андрій Сергійович зазначає, що Договір має ознаки фіктивності, оскільки його було укладено між заінтересованими між собою особами із бажанням настання інших правових наслідків, ніж передбачено цим Договором; керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський Полімер» було перевищено свої повноваження під час укладання Договору поставки, так як існують певні обмеження щодо укладання такого договору відповідно до вимог Статуту Товариства; Товариство з обмеженою відповідальністю «Черкаський Полімер» до відкриття провадження у справі про банкрутство взяло на себе зобов`язання, внаслідок чого стало неплатоспроможним або виконання його грошових зобов?язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим.

За результатами розгляду даної позовної заяви, місцевим господарським судом прийнято судове рішення, яке наразі оскаржується в апеляційному порядку.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду розглянувши матеріали справи, заслухавши думку представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський Полімер» та розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський Полімер», арбітражного керуючого Козирицького Андрія Сергійовича, обговоривши доводи апеляційної скарги, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини даної господарської справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при постановленні оскаржуваного судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський Полімер», арбітражного керуючого Козирицького Андрія Сергійовича не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Об`єктом апеляційного оскарження є рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 у справі № 910/862/22 (910/5474/23) про відмову у задоволенні позовних вимог.

Стосовно наявності ознак фіктивності при укладенні Договору № ЧП00014 від 23.12.2021, необхідно зазначити таке.

Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 234 ЦК України передбачено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином. Такий правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме собою невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання договору недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає її зовнішньому прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину (такі правові висновки сформулювала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц).

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для виду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для виду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін. Під час розгляду відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, такий правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Як зазначалось вище, 10.01.2022 на виконання умов договору ТОВ «ТД «Агроімпорт ЛТД» своєчасно здійснило оплату у розмірі 9 774 700,00 шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, у відповідності до платіжного доручення № 44606496, отже відповідачем-1 вчинено дії на виконання своїх обов`язків за Договором поставки.

Таким чином, позивачем не доведено відсутність намірів створення правових наслідків та/бо наявність інших ознак, притаманних фіктивному правочину, відтак твердження про фіктивність Договору № ЧП00014 від 23.12.2021 є необґрунтованими.

Щодо доводів розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський Полімер», арбітражного керуючого Козирицького Андрія Сергійовича про фраудаторність оскаржуваного договору з посиланням на порушення принципу добросовісності, слід зазначити наступне.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18).

З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.03.2021 у справі № 607/11746/17.

Фраудаторними правочинами в юридичній науці та в останні роки в українській судовій практиці називають договори, що вчиняються з метою завдати шкоди кредитору.

Цей термін походить від англ. «fraud» - шахрайство, підроблення, афера. Значення цього слова розкривається внутрішнім змістом тих категорій і понять, які вони називають.

Фраудаторні угоди - це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку.

Висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.10.2022 у справі № 904/624/19.

Отже є очевидний висновок, що фраудаторною угодою є угода, яку було вчинено цілеспрямовано з метою ухилення від виконання обов`язку, наслідком якої є завдання шкоди боржнику.

Разом з тим, як зазначалось вище, відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Стосовно наявності ознак перевищення керівником відповідача-2 своїх повноважень при укладенні договору, необхідно вказати таке.

Так, установчими документами ТОВ «Черкаський полімер» передбачено належність до виключної компетенції Загальних зборів учасників надання згоди на укладення або затвердження договорів (правочинів) на суму, що перевищує 100 000,00 грн.

Однак, відповідно до Рішення Єдиного учасника ТОВ «Черкаський полімер» № 04/05/21 від 04.05.2021 надано згоду директору ТОВ на вчинення протягом календарного року значних правочинів з укладення будь-яких договорів з фінансово-господарської діяльності (в т.ч. договорів позики) з ТОВ «Торгівельний Дім «Агроімпорт ЛТД» незалежно від суми договору, вартості майна, робіт або послуг, що буде предметом таких договорів, що в майбутньому можуть перевищувати 100 000,00 грн, а також надано повноваження щодо оформлення вищезазначених договорів та підписання будь-яких документів, необхідних для укладення, виконання та/або припинення таких договорів директору ТОВ Толстову Д.Ю. (а.с. 113, т. 1).

Таким чином, відсутні будь-які ознаки перевищення Толстовим Д.Ю., як керівником ТОВ «Черкаський полімер», своїх повноважень при укладенні Договору поставки № ЧП00014 від 23.12.2021.

Щодо укладення договору із заінтересованою особою, слід зазначити наступне.

Згідно з п. 6 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Тлумачення як ст. 3 ЦК України загалом, так і п. 6 цієї статті, свідчить, що загальні засади цивільного права мають фундаментальний характер та інші джерела правового регулювання, передусім акти цивільного законодавства, повинні відповідати змісту загальних засад. Це проявляється, зокрема, в тому, що загальні засади є фактично нормами прямої дії (постанова об`єднаної палати КЦС від 01.03.2021 у справі № 180/1735/16).

Також, суд звертається до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 10.03.2021 у справі № 607/11746/17, де зазначено, що «з урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності».

Презумпція сумнівності правочинів, вчинених у підозрілий період, сама по собі не означає безмежної дискреції суду щодо визнання будь-якого правочину, вчиненого у підозрілий період, недійсним, а тому вимагає досконалої юридичної техніки застосування і суворого дотримання вимог, встановлених у відповідній нормі закону, оскільки несе ризики непропорційного втручання в цивільний оборот та майнові права контрагентів боржника (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.01.2022 у справі № 905/814/20).

Застосування ст. 42 КУзПБ вимагає розумної виваженості і додержання як балансу і пропорційності втручання в майнові права учасників обороту, так і забезпечення однієї з основних завдань правосуддя у приватних спорах стабільності цивільного обороту.

До того ж, застосування презумпції сумнівності правочинів повинно відповідати меті визнання недійсними саме фраудаторних правочинів боржника, а не обслуговувати бажання наповнення ліквідаційної маси боржника за рахунок контрагентів боржника, чия добросовісність не спростована.

Необхідно вказати, що вчинення правочину із зацікавленою особою саме по собі не може мати наслідком визнання такого правочину недійсним, позаяк несе ризики непропорційного втручання в цивільний оборот та майнові права контрагентів боржника.

Однак, розпорядником майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський Полімер», арбітражним керуючим Козирицьким Андрієм Сергійовичем не надано жодних доказів того, що вчинений правочин носить «негативний» характер.

Так, в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.05.2022 у справі № 910/15018/19 (910/14175/20) зазначено, що така підстава як укладення боржником договору із заінтересованою особою має містити і таку кваліфікуючу ознаку в розрізі основ, підходів і мети інституту неплатоспроможності як завдання збитків боржнику або кредиторам.

В силу ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У відповідності до ч. 2 ст. 224, ч. 1 ст. 225 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається, зокрема, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною.

Відтак, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і що виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

За загальними правилами розподілу обов`язку доказування кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України).

Приписами ч. 2 ст. 623 ЦК України визначено, що розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Однак, позивачем не доведено наявність збитків, яких було завдано будь-кому за результатом укладення Договору поставки № ЧП00014 від 23.12.2021, тобто взагалі відсутня така кваліфікуюча ознака, як завдання збитків боржнику або кредиторам.

При цьому, укладення оспорюваного правочину було покликане забезпечити ліквідність товариства та поповнити товариство обіговими коштами.

Також, позивачем проаналізовано фінансову звітність відповідача-2 за 2017-2020 роки та зроблено висновок, що підприємство було збитковим до укладення відповідних оспорюваних договорів, при цьому вказує, що наслідком є неплатоспроможність (збитковість).

Проте, позивачем не наведено будь-яких обставин, які б свідчили про наявність причинно-наслідкового зв`язку між укладенням оспорюваного договору та неплатоспроможністю.

Поміж іншого, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити таке.

В силу ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що у такий спосіб буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16.

Також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Двостороння реституція є обов`язковим наслідком визнаного судом недійсним правочину та не може бути проігнорована сторонами. Тобто при недійсності правочину повернення отриманого сторонами за своєю правовою природою становить юридичний обов`язок, що виникає із закону у разі недійсності правочину (близький за змістом висновок викладено в постанові судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 904/1907/15).

Однак, згідно з ч. 5 ст. 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Позов особи, яка не є стороною правочину, до однієї із сторін про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на користь іншої за правовою природою є різновидом похідного позову (див. mutatis mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20, пункти 74 -78, 101, 103, 111).

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 26.05.2023 у справі № 905/77/21 сформулював правовий висновок про те, що позовна вимога про визнання виконаного/частково виконаного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема, про стягнення коштів на користь позивача, витребування майна з володіння відповідача, і зазначив таке:

«Окреме заявлення позовної вимоги про визнання виконаного/частково виконаного договору недійсним без вимоги про застосування наслідків його недійсності не є ефективним способом захисту, бо не призводить до поновлення майнових прав позивача».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.10.2023 у справі № 927/864/21.

До того ж, необхідно вказати, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Близький за змістом правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (п. 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (п. 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18 (п. 48), від 09.02.2021 у справі № 381/622/17 (п. 14), від 15.02.2023 у справі № 910/18214/19 (п. 9.12).

Крім того, спосіб захисту права або інтересу повинен бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц).

Враховуючи вищевикладені обставини, місцевий господарський суд належним чином дослідивши матеріали справи, дотримуючись норм процесуального та матеріального права, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

При цьому, твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 у справі № 910/862/22 (910/5474/23) та у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Приписами статті 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду, вважає апеляційну скаргу розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський Полімер», арбітражного керуючого Козирицького Андрія Сергійовича необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 у справі № 910/862/22 (910/5474/23) підлягає залишенню без змін.

Розподіл судових витрат

Судові витрати за подання даної апеляційної скарги, у відповідності до статті 129 ГПК України, судом покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 267-271, 273, 275, 276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський Полімер», арбітражного керуючого Козирицького Андрія Сергійовича залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 у справі № 910/862/22 (910/5474/23) залишити без змін.

3. Справу № 910/862/22 (910/5474/23) повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови складено та підписано - 07.02.2024.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді М.Л. Доманська

О.М. Остапенко