ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2024 р. Справа№ 910/5355/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Михальської Ю.Б.

за участю секретаря судового засідання Кузьменко А.М.

представники:

від позивача: Шапран Л.І. (посвідчення адвоката № КВ6261 від 08.11.2018)

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного агентства резерву України

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2023

у справі № 910/5355/22 (суддя Ягічева Н.І.)

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Державного агентства резерву України

про стягнення 297 239,02 грн,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного агентства резерву України про стягнення заборгованості у розмірі 297 239,02 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у відповідача існує перед позивачем заборгованість за договором про відповідальне зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву № ПЗ/НР-032787/НЮ від 08.07.2003 у сумі 297 239,02 грн за 3-4 квартал 2021.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.08.2023 позов задоволено повністю. Вирішено стягнути з Державного агентства резерву України на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" заборгованість у розмірі 297 239,02 грн та судовий збір у розмірі 4458,59 грн.

Аргументуючи судове рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність позивачем наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державне агентство резерву України звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2023 у справі № 910/5355/22, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що судом першої інстанції проігноровано те, що відповідачем не були погодженні звіти та не підписані акти, які є підставою для проведення позивачем розрахунків.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач наголошує на тому, що підписані в односторонньому порядку регіональною філією "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" акт на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей та звіт про витрати на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву є такими, що погоджені Державним агентством резерву України відповідно до умов договору, а тому, на переконання позивача, є доказом належного виконання позивачем своїх зобов`язань стосовно своєчасного та повного виконання обумовлених договором послуг зі зберігання матеріальних цінностей.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.09.2023, апеляційну скаргу Державного агентства резерву України на рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2023 у справі № 910/5355/22 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2023 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/5355/22.

До Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання, до якого долучено платіжну інструкцію про сплату судового збору за подання апеляційної скарги.

До Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/5355/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.11.2023 апеляційну скаргу Державного агентства резерву України на рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2023 у справі № 910/5355/22 залишено без руху, надавши скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

До Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків, до якої додано докази надсилання позивачу копії апеляційної скарги з додатками.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного агентства резерву України на рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2023 у справі № 910/5355/22; розгляд апеляційної скарги призначено на 31.01.2024.

В судове засідання, яке відбулося 31.01.2024, з`явився представник позивача, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання був повідомлені належним чином, що підтверджується долученою до матеріалів справи довідкою про доставку електронного документа - ухвали суду від 12.12.2023 в його електронний кабінет. При цьому, будь-яких письмових клопотань до початку судового засіданні від відповідача не надходило.

Враховуючи, що явка представника відповідача у судове засідання судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за наявними матеріалами та за відсутності представника відповідача.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Між Державним комітетом з державного матеріального резерву, правонаступником якого є Державне агентство резерву України (комітет, відповідач) та Державним територіально-галузевим об`єднанням "Південно-Західна залізниця", правонаступником якого є АТ "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Українська залізниця" (зберігач, позивач) укладено 08.07.2003 договір № ПЗ/НР-032787/НЮ відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву (надалі - договір), предметом якого є зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву без користування ними зберігачем, що здійснюється на складських приміщеннях, майданчиках зберігача (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 1.2 договору комітет передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання цінності згідно з затвердженою номенклатурою у кількості та за вартістю згідно з актом форми № 1. Передбачені договором форми актів затверджуються комітетом.

Згідно із п. 2.1 договору зберігач зобов`язаний забезпечити належне зберігання цінностей і вести бухгалтерський облік на позабалансовому рахунку зберігача.

Пунктом 2.8 договору передбачено, що зберігач щороку разом з річним звітом форми № 12 зобов`язаний подавати зведений кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на наступний рік згідно "Порядку відшкодування залізницям України витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей мобілізаційного резерву", який погоджений Держкомрезервом України і Укрзалізницею від 17.01.2003, а також плани зміни та освіження матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на рік, що планується.

Відповідно до п. 3 договору комітет зобов`язаний: відшкодувати зберігачу витрати на зберігання цінностей згідно з погодженим зведеним кошторисом витрат між зберігачем та комітетом у межах асигнувань, передбачених на ці цілі. Оплачувати зберігач вартість робіт із закладення (поставки) цінностей за узгодженими регульованими або договірними оптово-відпускними цінами, що діють на час закладення (поставки). Контролювати додержання умов зберігання цінностей, їх наявність та якісний стан. Повертати зберігачу погоджений, або з зауваженнями, кошторис витрат на зберігання цінностей протягом 30 днів з моменту його отримання.

Відшкодування витрат за зберігання цінностей визначається згідно з щорічно погодженим комітетом зведеним кошторисом витрат зберігача, який здійснює відповідальне зберігання цих цінностей мобілізаційного резерву (п. 4.1 договору).

У пункті 4.3 договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 19.11.2014) сторони погодили, що зберігач надає комітетові щоквартально до 15 числа місяця, наступного за звітним, звіти про фактичні витрати за зберігання цінностей, що підтверджується актом по відшкодуванню витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву.

Згідно п. 4.4 договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 19.11.2014) оплата витрат (з урахуванням податку на додану вартість) зберігачу за зберігання цінностей мобілізаційного резерву Держрезервом здійснюється на підставі актів по відшкодуванню витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву не пізніше 30 числа місяця наступного за звітним кварталом.

Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє протягом усього терміну зберігання цінностей мобілізаційного резерву (п. 7.3 договору).

На виконання умов договору, відповідач передав позивачу в особі його регіональної філії "Південно-Західна залізниця" на зберігання матеріальні цінності.

В свою чергу, позивачем, як зберігачем на виконання умов договору надавався відповідачеві кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву по регіональній філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", згідно якого витрати Акціонерного товариства "Українська залізниця" на зберігання матеріальних цінностей у 2021 році складатимуть загальну суму 214 656, 16 грн з ПДВ.

Листом вих. № 1064/0/4-21 від 29.04.2021 відповідач повідомив позивача про непогодження кошторису та повернення його на доопрацювання згідно викладених у вказаному листу зауважень.

Листом вих. № Н/НЗІ-08/943 від 02.07.2021 позивач направив на адресу відповідача: доопрацьований кошторис витрат на зберігання цінностей мобілізаційного резерву на 2021 рік, у відповідності до якого витрати позивача на зберігання матеріальних цінностей у 2021 році складатимуть 744 976,12 грн з ПДВ; акт на відшкодування витрат на зберігання матеріальних цінностей за І квартал 2021 року на суму 187 259,05 грн; звіт про витрати на зберігання матеріальних цінностей за І квартал 2021 року; акт звірки взаєморозрахунків на утримання матеріальних цінностей станом на 31.03.2021.

Листом вих. № 1803/0/4-21 від 26.07.2021 відповідач повернув погоджений кошторис витрат на 2021 рік на суму 744 976, 12 грн з ПДВ.

Листами № Н/НГ-0/1694, № Н/НГ-08/1693 від 12.10.2021 позивач надіслав відповідачу звітні документи для відшкодування витрат: акт на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за ІІІ квартал 2021 року, звіт про витрати на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву по регіональній філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" за ІІІ квартал 2021 року на суму 415 136,21 грн; акт звірки взаєморозрахунків на утримання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву станом на 31.09.2021.

Листами № Н/НЗ-01/08/28, № Н/НЗ-01-08/27 від 14.01.2022 позивач надіслав відповідачу звітні документи для відшкодування витрат: акт на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за ІV квартал 2021 року, звіт про витрати на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву по регіональній філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" за ІV квартал 2021 року на суму 609 745,12 грн; акт звірки взаєморозрахунків на утримання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву станом на 31.12.2021.

Вказані документи було направлено на адресу відповідача, що підтверджується фіскальними чеками, які містяться в матеріалах справи.

Як вбачається з матеріалів справи, акти на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву Державним агентством резерву України не було підписано та на виконання вимог п. 4.4 договору не здійснено оплату витрат.

Докази повернення зберігачу актів на відшкодування витрат на зберігання матеріальних цінностей за ІІІ - ІV квартали 2021 року з зауваженнями та викладенням підстав їх не підписання відповідачем до матеріалів справи не надано, а також доказів оплати вказаної заборгованості теж не надано.

Звертаючись з даним позовом до суду першої інстанції, позивач посилався на невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань з відшкодування витрат позивача на утримання у ІІІ та ІV кварталах 2021 цінностей мобілізаційного резерву, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість у розмірі 297 239, 02 грн, що і стало підставою для виникнення спору в даній справі.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.08.2023 позов задоволено повністю; присуджено до стягненння з Державного агентства резерву України на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" заборгованість у розмірі 297 239,02 грн та судовий збір у розмірі 4458,59 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

В силу вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуване рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Частиною першою статті 946 Цивільного кодексу України встановлено, що плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державний матеріальний резерв" державний резерв є особливим державним запасом матеріальних цінностей, призначених для використання в цілях і в порядку, передбачених цим Законом. У складі державного резерву створюється незнижуваний запас матеріальних цінностей (постійно підтримуваний обсяг їх зберігання).

Статтею 2 Закону України "Про державний матеріальний резерв" визначено, що відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву - зберігання закладених до державного резерву матеріальних цінностей у постачальника (виробника) або одержувача (споживача) без надання йому права користуватися цими матеріальними цінностями до прийняття у встановленому порядку рішення про відпуск їх з державного резерву.

Нормами ч. 3 ст. 7 Закону України "Про державний матеріальний резерв" встановлено, що фінансування витрат підприємств, установ і організацій, пов`язаних з обслуговуванням і зберіганням, списання збитків від уцінки і природних втрат матеріальних цінностей державного резерву, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, зокрема коштів, одержаних від позичання матеріальних цінностей державного резерву, а також коштів, одержаних від реалізації розброньованих матеріальних цінностей мобілізаційного резерву.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України "Про державний матеріальний резерв" відшкодування витрат підприємствам, установам і організаціям, що виконують відповідальне зберігання, оплата тарифу за перевезення вантажів, спеціальної тари, упаковки, послуг постачальницько-збутових організацій за поставку і реалізацію матеріальних цінностей державного резерву провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на виконання умов договору відповідач передав позивачу в особі його регіональної філії "Південно-Західна залізниця" на зберігання матеріальні цінності, а також між сторонами було погоджено кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву по філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Українська залізниця" на 2021 рік у розмірі 744 976,12 грн (разом з ПДВ).

На виконання умов пункту 4.3 договору позивачем направлялись відповідачу звіти за кожний за ІІІ та IV квартали 2021 року та акти на відшкодування витрат на зберігання розброньованих матеріальних цінностей мобілізаційного резерву регіональною філією "Південно-Західна залізниця" АТ "Українська залізниця" за ІІІ та IV квартали 2021 року, а також документи, які підтверджують витрати на зберігання та акти звірки взаєморозрахунків.

Так, згідно наданих АТ "Українська залізниця" документів витрати позивача в особі його регіональної філії "Південно-Західна залізниця" на зберігання матеріальних цінностей у ІІІ кварталі 2021 року склали 112 630, 11 грн, що підтверджується звітом про витрати на зберігання матеріальних цінностей за ІІІ квартал 2021 року та актом на відшкодування витрат на зберігання матеріальних цінностей за ІІІ квартал 2021 року. У IV кварталі 2021 року - 184 608, 91 грн, що підтверджується звітом про витрати на зберігання матеріальних цінностей за IV квартал 2021 року та актом на відшкодування витрат на зберігання матеріальних цінностей за IV квартал 2021 року.

Вказані акти на відшкодування витрат на зберігання цінностей та звіти про витрати на зберігання цінностей за ІІІ - IV квартали 2021 року (разом із документами, які підтверджують витрати на зберігання цінностей, актами звірки взаємних розрахунків тощо) були направлені відповідачу, що встановлено з наявних у матеріалах справи документів.

Факт одержання відповідачем вказаних листів із долученими до них документами, зокрема, звітом про витрати на зберігання матеріальних цінностей за ІІІ квартал 2021 року, актом на відшкодування витрат на зберігання матеріальних цінностей за ІІІ квартал 2021 року на суму 112 630, 11 грн, звітом про витрати на зберігання матеріальних цінностей за IV квартал 2021 року та актом на відшкодування витрат на зберігання матеріальних цінностей за IV квартал 2021 року на суму 184 608, 91 грн, також підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Проте, направлені позивачем документи відповідач не повернув з погодженим або без погодження, із зазначенням недоліків.

В контексті цього судова колегія зазначає, що не підписання відповідачем актів не свідчить про відсутність (не виникнення) у останнього обов`язку із відшкодування позивачу в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" витрат на зберігання цінностей, та не є обґрунтованою підставою для відмови від сплати на користь позивача відшкодування витрат на зберігання.

Доводи відповідача щодо неузгодження витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за спірний період, колегією суддів оцінюються критично, оскільки матеріали справи містять погоджений, затверджений обома сторонами та скріплений їх печатками кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на 2021 рік.

Частиною першою статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Тобто, з огляду на умови договору та за відсутності доказів щодо наявності зауважень (недоліків) до наданих документів, судова колегія вважає вказані підписані в односторонньому порядку регіональною філією "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" акт на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей та звіт про витрати на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву є такими, що погоджені Державним агентством резерву України, та є доказом належного виконання позивачем своїх зобов`язань щодо своєчасного та повного виконання обумовлених договором послуг зі зберігання матеріальних цінностей, отже приходить до висновку про можливість вважати вказані в цих актах та звітах послуги зі зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву в спірний період такими, що позивачем надані в повному обсязі та відповідно до умов договору.

Крім того, колегія суддів зазначає, що вказаний факт за відсутності будь - яких претензій держрезерву щодо обсягу, змісту та вартості витрат на зберігання на час отримання акту та звіту, а також ненадання сторонами жодних доказів наявності мотивованої відмови відповідача від їх погодження дає змогу стверджувати про наявність у відповідача зобов`язання зі сплати витрат за зберігання цінностей мобілізаційного резерву, а у позивача відповідного права вимагати такої оплати.

Проте, як зазначено позивачем в позовній заяві та встановлено судом першої інстанції, всупереч умовам договору відповідач не здійснив відшкодування позивачу витрат на зберігання цінностей за 3-4 квартал 2021 в обсязі, зазначеному в акті на відшкодування витрат та звіті про витрати на зберігання за спірний період в сумі 297 239,02 грн.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, є зобов`язанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача обов`язку за договором із відшкодування витрат на зберігання позивачем в особі його регіональної філії матеріальних цінностей за ІІІ квартал 2021 у розмірі 112 630, 11 грн та за IV квартал 2021 у розмірі 184 608, 91 грн, що у загальній сумі складає 297 239, 02 грн.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у спірних правовідносинах позивачем доведено наявність правових підстав для стягнення заборгованості у розмірі 297 239,02 грн.

Відтак, висновки місцевого господарського суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Наведені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги відповідача.

В свою чергу, викладені позивачем у відзиві на апеляційну скаргу доводи є документально обґрунтованими та такими, що належним чином досліджені місцевим господарським судом при розгляді даної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За таких обставин, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи, підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення місцевого господарського суду у даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного агентства резерву України залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2023 у справі № 910/5355/22 - без змін.

Матеріали справи № 910/5355/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 06.02.2024.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

Ю.Б. Михальська