ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2024 Справа № 910/5714/23

за позовною заявою Акціонерного товариства "Українська залізниця", вул. Гедройця, 5, м. Київ, 03150, в особі філії "Центр забезпечення виробництва" АТ "Укрзалізниця", пр-т Повітрофлотський, 11/15, м. Київ, 03049

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Газова Компанія "ІНВЕСТСЕРВІС", 84306, Донецька область, Краматорський район, місто Краматорськ, вулиця Стрийська, будинок 4, офіс 201

про стягнення 67 255 925,28 грн, -

Суддя Тимощенко О.М.

Секретар судового засідання Михатило А.В.

Представники учасників справи:

від позивача: Становова Ю.В.

від відповідача: Федорович Є.І.

Обставини справи: 12.04.2023 року до Господарського суду м. Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" АТ "Укрзалізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газова Компанія "ІНВЕСТСЕРВІС" про стягнення суми податку на додану вартість у розмірі 67 255 925,28 у зв`язку з відсутністю реєстрації податкових накладних в ЄРПН, що призвело до втрати позивачем прав на податковий кредит (вх. № 5714/23)

Ухвалою від 17.04.2023 року Господарський суд м. Києва передав позовну заяву Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" АТ "Укрзалізниця" до Товариство з обмеженою відповідальністю "Газова Компанія "ІНВЕСТСЕРВІС" за підсудністю до Господарського суду Полтавської області.

09.05.2023 року матеріали позовної заяви у справі № 910/5714/23 надійшли до Господарського суду Полтавської області (вх. № 817/23).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 09.05.2023 року справу № 910/5714/23 передано на розгляд судді Тимощенко О.М.

Ухвалою суду від 11.05.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче провадження на 13.06.2023 року на 10 год. 00 хв.

22.05.2023 року до суду від Акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшло клопотання про забезпечення постійного проведення судових засідань у справі № 910/5714/23 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за участю його представника - Станової Ю. В. (вх. № 6380).

Ухвалою суду від 22.05.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання Акціонерного товариства "Українська залізниця" про участь у судовому засіданні 13.06.2023 року о 10:00 год. в режимі відеоконференції по справі №910/5714/23.

01.06.2023 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 6930).

07.06.2023 року на електронну адресу суду від позивача надійшло клопотання про відкладення на іншу дату підготовчого засідання у справі № 910/5714/13, призначеного на 13.06.2023 року на 10:00 год., та про проведення наступних судових засідань постійно у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (вх. № 7204).

15.6.2023 року на електронну адресу суду від позивача надійшло клопотання про продовження строку для надання відповіді на відзив до 23.06.2023 року (вх. № 7509, вих. № ЦЗВЮ-06/83 від 14.06.2023 року). При обґрунтуванні даного клопотання позивач зазначив, що 07.06.2023 року на його адресу від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Однак, у зв`язку із воєнним станом та періодичними оголошеннями повітряної тривоги в м. Києві представники позивача здійснюють виконання своїх функцій у частково дистанційному режимі без вчасного доступу до поштової та іншої кореспонденції. Крім того, через масовий виїзд мешканців м. Києва через постійні ракетні атаки наявний дефіцит кадрів на АТ "Укрзалізниця", які мають бути фахівцями в галузі права. У представника позивача Становової Ю. В. на супроводі перебуває значна кількість судових справ, що знаходяться на розгляді (господарських та адміністративних, а також справи, які знаходяться на розгляді в Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті України), що створює велике навантаження. Також вказаний представник позивача бере участь у супроводі досудових слідчих дій.

30.06.2023 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив з додатками (вх. № 8147).

У зв`язку з перебуванням судді Тимощенко О.М. у відпустці засідання суду 13.06.2023 року не відбулося.

Ухвалою суду від 07.08.2023 року призначено підготовче засідання по справі №910/5714/23 на 29.08.2023 року на 09:00год., відмовлено у задоволенні клопотання позивача про продовження строку на подання відповіді на відзив. Також суд ухвалив забезпечити проведення судового засідання у справі №910/5714/23, призначеного на 29.08.2023 року на 09.00 год., зал № 6 (ВКЗ), для представника позивача Станової Ю. В. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням його власних технічних засобів.

29.08.2023 р. до суду через систему "Електронний суд" від Акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшла заява (вих. № б/н від 29.08.2023 року, вх. № 10609 від 29.08.2023 року) про повернення судового збору у розмірі 1 342,00 грн, що був сплачений згідно платіжної інструкції №348528 від 14.06.2023 року. У заяві заявник вказує, що 14.06.2023 року ним було сплачено судовий збір у розмірі 1 342,00 грн з призначенням платежу: "*;101; 40081347; суд. збір за заявою АТ "УЗ" в особі філії "ЦЗВ" про забезпечення позову у справі "910/5714/23, ГС Полтавської обл. ; без ПДВ (_601_). При цьому, станом на 29.08.2023 року до Господарського суду Полтавської області заява про забезпечення позову у справі №910/5714/23 не подавалася. У вказаній заяві позивач просив надати подання про необхідність повернення коштів, помилково сплачених та зарахованих до державного бюджету в сумі 1 342,00 грн в межах справи №910/5714/23.

В судовому засіданні 29.08.2023 року суд протокольною ухвалою задовольнив клопотання учасників справи та поновив строки на подачу відзиву та відповіді на відзив, а також продовжив строки підготовчого провадження та оголосив перерву до 05.10.2023 року на 09.00.

Ухвалою суду від 04.09.2023 року суд відмовив у задоволенні заяви АТ "Українська залізниця" про повернення судового збору (вих. № б/н від 29.08.2023 року, вх. №10609/23 від 29.08.2023).

25.09.2023 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив ( арк. справи 207-230, том 1) разом із клопотанням про поновлення пропущеного строку на подачу таких заперечень.

В судовому засідання 05.10.2023 року протокольною ухвалою суд задовольнив клопотання відповідача та поновив пропущений строк на подачу заперечень.

Також в судовому засіданні 05.10.2023 року суд оголосив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 23.11.2023 року на 09.00.

В судовому засіданні 23.11.2023 року та 20.12.2023 року оголошувались перерви до 20.12.2023 року та до 01.02.2024 року відповідно, суд дозволив учасникам справи подати письмові пояснення позивачу щодо розрахунку позову, відповідачу як реагування на пояснення позивача по розрахунку.

15.12.2023 року від позивача надійшли пояснення по розрахунку позовних вимог ( арк. справи 246-248, том 1).

20.12.2023 року відповідач подав пояснення-заперечення (арк. справи 4-9, том 2).

В судовому засіданні 01.02.2024 року суд задовольнив клопотання учасників справи про поновлення строку на подачу доказів та залучення до справи доказів, які учасники справи подали разом із своїми письмовими поясненнями ( арк. справи 250-251, том 1 , арк. справи 11-103, том 2).

Представник позивача на задоволенні позову наполягав.

Представник відповідача проти позову заперечував.

В судовому засіданні 01.02.2024 року суд дослідив всі подані докази, відповідно до ст. 240 ГПК України суд оголосив вступну та резолютивну частину рішення та повідомив коли буде складено повний текст судового рішення, роз`яснив порядок та строки оскарження рішення і набрання ним законної сили.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд встановив наступне.

Між акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Укрзалізниця» (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Газова Компанія «ІНВЕСТСЕРВІС» (постачальник, відповідач) укладено Договори на постачання природного газу за нерегульованим тарифом №U3B-06-003 22-01 від 21.01.2022 року, № ЦЗВ-06-00422-01 від 11.02.2022, № ЦЗВ-06-00522-01 від 11.02.2022 ( арк. справи 13-42, том 1).

З умовами вказаних договорів Постачальник зобов`язався передати у власність споживачу (позивачу) природний газ, а Споживач зобов`язався прийняти та оплатити Газ на умовах вказаних Договорів. Постачальник не являється видобувним підприємством, код ЕІС: 56X10А .

На виконання Договорів ТОВ «ГК «ІНВЕСТСЕРВІС» у лютому-березні 2022 року здійснило постачання природного газу:

1) у лютому місяці 2022 року:

- за договором № ЦЗВ-06-00322-01 на суму 81 768 991,13 грн, що підтверджується актом від 28.02.2022 № 42 прийому-передачі природного газу за лютий 2022 р. (арк. справи 45, том 1);

- за договором № ЦЗВ-06-00422-01 на суму 78 244 646,77 грн, що підтверджується актом від 28.02.2022 № 57 прийому-передачі природного газу за лютий 2022 р. (арк. справи 48, том 1);

- за договором № ЦЗВ-06-00522-01 на суму 78 347 020,21 грн, що підтверджується актом від 28.02.2022 № 58 прийому-передачі природного газу за лютий 2022 р. (арк. справи 52, том 1).

2) у березні місяці 2022 року:

- за договором № ЦЗВ-06-00422-01 на суму 92 184 183,20 грн, що підтверджується актом від 31.03.2022 № 90 прийому-передачі природного газу за березень 2022 р. (арк. справи 49, том 1);

- за договором № ЦЗВ-06-00522-01 на суму 84 990 710,36 грн, що підтверджується актом від 31.03.2022 № 91 прийому-передачі природного газу за березень 2022 р. (арк. справи 53, том 1).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що на підставі вказаних вище актів прийому-передачі природного газу ТОВ «ГК «ІНВЕСТСЕРВІС» впродовж лютого-березня 2022 року за Договорами поставлено природний газ на загальну суму 415 535 551,66 грн, з яких 69 255 925,28 грн ПДВ.

Відповідач не зареєстрував податкові накладні, граничний строк реєстрації податкових накладних за вищевказаними Договорами сплинув 15.07.2022. За таких обставин, право на податковий кредит було втрачено позивачем.

14.07.2022 ТОВ «ГК «ІНВЕСТСЕРВІС» було зареєстровано 4 податкові накладні на загальну суму ПДВ 2 000 000,00 грн, залишок по незареєстрованим податковим накладним ТОВ «ГК «ІНВЕСТСЕРВІС» складає 67 255 925,28 грн.

Відповідно до п. 5.5 розділу 5 Договорів податкова накладна повинна бути оформлена та зареєстрована у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Згідно з п. 6.7. розділу 6 Договорів у разі неподання та/або не реєстрації податкової накладної, відповідно до чинного законодавства України, Постачальник компенсує Споживачу повну суму податку на додану вартість, за якою останній втратив право на отримання податкового кредиту.

14.09.2022 на адресу філії «ЦЗВ» надійшла відповідь ТОВ «ГК «ІНВЕСТСЕРВІС» від 14.09.2022 № 1/09-22, в якій Відповідач зауважив, що під час загрози вторгнення у березні 2022 року російських військ на територію м. Полтава, де знаходиться Товариство, було прийняте рішення про знищення документів, що містять в собі комерційну таємницю, зокрема і первинних документів, складених за результатом договірних відносин між ТОВ «ГК «ІНВЕСТСЕРВІС» та Позивачем. Разом із тим, ТОВ «ГК «ІНВЕСТСЕРВІС» повідомило, що найближчим часом здійснить реєстрацію податкових накладних в межах встановленого законодавством строку.

19.09.2022 філія «ЦЗВ» звернулася повторно до ТОВ «ГК «ІНВЕСТСЕРВІС» з листом № ЦЗВ-20/2461, надавши засвідчені копії актів прийому-передачі за вказаний період. Однак, Відповідачем жодних дій, спрямованих на реєстрацію податкових накладних на суму 67 255 925,28 грн так і не було вчинено, що й стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом.

Відповідач проти позову заперечував, зокрема, вказуючи, що внаслідок не реєстрації податкових накладних в ЄРПН за податкові звітні періоди: лютий, березень, травень 2022 року Позивач не втратив право на податковий кредит з ПДВ. Зобов`язання, щодо здійснення Відповідачем реєстрації податкової накладної, виникає з податкових правовідносин, а не перед контрагентом (Позивачем) за Договорами поставки, та враховуючи, що не здійснення реєстрації податкової накладної у ЄРПН не є правопорушенням у сфері господарювання, то зважаючи на вимоги ст.3 ст.ст.173, 174, ст.216, ч.1 ст.218, ч.1, ч.2 ст.235, ч.1 ст.237 ГКУ України, посилання Позивача на положення ч.1, ч.2 ст.236 (ч.1, ч.2 ст.237) ГК України є безпідставними та такими, що не узгоджуються з нормами чинного законодавства та з умовами п.6.7 Договорів поставки від 21.01.22. №ЦЗВ-06-00322-01, від 11.02.22. №ЦЗВ-06- 00422-01. від 1 1.02.22. №ЦЗВ-06-00522-01.

Таким чином, невиконання або неналежне виконання умов п.5.5 Договору (здійснення реєстрації податкової накладної тощо) не є правопорушенням у сфері господарювання та не може бути підставою для покладення на Відповідача господарської відповідальності у вигляді оперативно-господарської санкції, що передбачена ст.ст.235-237 ГК України.

На відміну від відповіді на відзив, зі змісту позовної заяви вбачається, що Позивач, обравши спосіб захисту, заявив вимогу про стягнення з Відповідача на користь Позивача суми податку на додану вартість у розмірі 67 255 925,28грн., шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Відповідача. Заявлена Позивачем вимога «про стягнення з Відповідача на користь Позивача суми податку на додану вартість» не є належним способом захисту, що в свою чергу слугує підставою для відмови в задоволені позову.

Водночас, в межах позову такої вимоги, як відшкодування (стягнення) збитків, Позивачем не було заявлено, а суд не може вийти за межи позовних вимог, оскільки згідно із ч. ч. 3, 4 ст.13 та ч. 1 ст.14 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

На думку відповідача, Позивач не надав до позову доказів використання ним всіх передбачених податковим законодавством способів для реалізації свого права на віднесення сум податку до податкового кредиту. Отже, для застосування до Відповідача такої міри відповідальності, як стягнення компенсації сум ПДВ в розмірі 67 255 925,28грн. на користь філії «ЗВ», не є можливим, оскільки відсутні правові підстави для застосування такої міри відповідальності, а саме відсутні: 1) протиправна поведінка зі сторони Відповідача, яка полягає у невиконанні або неналежному виконанні господарського зобов`язання; 2) ВТРАТА Позивачем права податкового кредиту (упущена вигода); 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою Відповідача та завданою Позивачеві шкодою; 4) вина Відповідача. Відповідач вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з Відповідача сум ПДВ у розмірі 67 255 92528грн. на користь філії «ЦЗВ», відповідно, відсутні і підстави для задоволення позову.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

Згідно з ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Причиною спору в даній справі стало питання про наявність або відсутність підстав для стягнення зазначеної суми збитків у зв`язку з непроведенням відповідачем реєстрації податкових накладних.

За приписами статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України:

- особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування;

- збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з частиною першою статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Тобто збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у неодержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником (пункт 6.14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18).

Підставою для відшкодування збитків відповідно до частини першої статті 611 ЦК України та статті 224 Господарського кодексу України є порушення зобов`язання.

Доведення наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає те, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки (пункти 6.15, 6.16 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18).

Зважаючи на зазначені норми, для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає (пункт 14 постанови Верховного Суду від 03.08.2018 у справі № 917/877/17).

Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Згідно пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.7 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Пункт 187.1 статті 187 Податкового кодексу України передбачає, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата зарахування електронних грошей платнику податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що Засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", незалежно від дати накладення електронного підпису.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених

з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених

з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

Згідно пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (абзац другий пункту 201.10 статті 201 ПКУ).

Приписами ст.13-14 ЦК України встановлено, що цивільні права та цивільні обов`язки учасники правовідносин мають вчиняти у встановлений законодавством, договором спосіб, не порушуючи прав та обов`язків інших осіб.

Відповідач не виконав вимог податкового законодавства та не здійснив реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, наведене відповідачем не спростовано, доказів реєстрації накладних на суму позову не подано.

Позовні вимоги розраховані позивачем наступним чином: 13 628 165,19 грн (сума ПДВ за поставлений Відповідачем газ відповідно до договору від 21.01.2022 № ЦЗВ-06-00322-01 згідно з актом прийому-передачі природного газу від 28.02.22 № 42 за лютий 2022 року) + 13 040 774,46 грн (сума ПДВ за поставлений Відповідачем газ відповідно до договору від 11.02.2022 № ЦЗВ-06-00422-01 згідно з актом прийому-передачі природного газу від 28.02.22 № 57 за лютий 2022 року) + 15 364 030,53 грн (сума ПДВ за поставлений Відповідачем газ відповідно до договору від 11.02.2022 № ЦЗВ-06-00422-01 згідно з актом прийому- передачі природного газу від 31.03.22 № 90 за березень 2022 року) + 13 057 836,70 грн (сума ПДВ за поставлений Відповідачем газ відповідно до договору від 11.02.2022 № ЦЗВ-06-00522-01 згідно з актом прийому-передачі природного газу від 28.02.22 № 58 за лютий 2022 року) + 14 165 118,39 грн (сума ПДВ за поставлений Відповідачем газ за договором від 11.02.2022 № ЦЗВ-06-00522-01 згідно з актом прийому-передачі природного газу від 31.03.22 № 91 за лютий 2022 року) - 1 000 000,00 грн (сума ПДВ, зареєстрована Відповідачем згідно з податковими накладними за поставку газу від 14.03.2022 № 22 та від 15.03.2022 № 24 за поставку газу згідно з актом прийому- передачі від 31.03.2022 № 90 за Договором від 11.02.2022 № ЦЗВ-06-00422-01) - 1 000 000,00 грн (сума ПДВ, зареєстрована Відповідачем згідно з податковими накладними від 14.03.2022 № 23 та від 15.03.2022 № 25 за поставку газу згідно з актом прийому-передачі від 31.03.2022 № 91 за Договором від 11.02.2022 № ЦЗВ-06- 00522-01) = 67 255 925,28 грн.

Оскільки відповідач не виконав вимог статті 201 ПК України, у зв`язку з чим позивач був позбавлений права і можливості включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатися своїм правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 67 255 925,28 грн. грн.

При цьому хоча обов`язок продавця зареєструвати податкову накладну є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед покупцем, невиконання такого обов`язку фактично завдало позивачу збитків.

Тому має місце прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкові накладні і неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача та, відповідно, неможливістю зменшення податкового зобов`язання на вказану суму, яка фактично є збитками позивача. Отже, наявні усі елементи складу господарського правопорушення.

Подібні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 зі справи № 908/1568/18, так і в постанові Верховного Суду від 10.01.2022 у справі №910/3338/21.

Згідно з правовою позицією Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 серпня 2018 року у справі № 917/877/17 бездіяльність контрагента щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкові накладні зумовлює неможливість покупця послуг включення сум ПДВ до податкового кредиту, а також, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, тобто зазначена сума, фактично, є збитками цієї особи.

Якщо відповідач не виконав встановлений законом обов`язок з реєстрації податкових накладних чи виконав його неналежним чином, що підтверджується рішенням про відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в ЄРПН, то це викликає неможливість включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача та, відповідно, неможливість зменшення податкового зобов`язання на вказану суму, яка фактично є збитками позивача. Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі №908/1568/18, від 01.03.2023 у справі №925/556/21, об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 у справі №917/877/17, Верховного Суду від 03.12.2018 у справі №908/76/18, від 10.01.2022 у справі №910/3338/21, від 31.01.2023 у справі №904/72/22 (стосується коригування відповідачем суми ПДВ), від 15.06.2023 року у справі № 914/2524/21, від 22.01.2024 року у справі № 906/267/23 та інших.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду ( ч. 4 ст. 236 ГПК України).

Заперечення відповідача суд вважає необґрунтованими та такими, що не спростовують позовні вимоги, виходячи з наступного.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.03.2023 року у справі №925/556/21 дійшла висновку, що з 1 січня 2015 року ПК України не встановлює для платника ПДВ механізм, який би дозволяв йому включити ПДВ за відповідною операцією до складу податкового кредиту за відсутності зареєстрованої його контрагентом у ЄРПН податкової накладної, якщо контрагент за законом мав її зареєструвати.

Такий платник ПДВ також не має у податкових відносинах права самостійно спонукати контрагента до здійснення реєстрації, а також не може спонукати контрагента оскаржити незаконні рішення, дії чи бездіяльність контролюючого органу, якщо вони були перешкодою у реєстрації податкової накладної у ЄРПН. Водночас саме від того, чи здійснить контрагент всі необхідні дії для реєстрації податкової накладної в ЄРПН, а у випадку незаконної перешкоди з боку контролюючого органу для реєстрації - від того, чи зможе контрагент успішно усунути ці перешкоди, фактично залежить виникнення права такого платника податку на податковий кредит з ПДВ.

У зв`язку із цим Велика Палата Верховного Суду нагадує, що в пункті 25 постанови від 05.06.2019 у справі № 908/1568/18 вона вже звертала увагу на те, що обов`язок продавця зареєструвати податкову накладну є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед покупцем, хоча невиконання цього обов`язку може завдати покупцю збитків. Тому позовна вимога покупця про зобов`язання продавця здійснити таку реєстрацію не є способом захисту у господарських правовідносинах і не підлягає розгляду в суді жодної юрисдикції. Натомість належним способом захисту для покупця може бути звернення до продавця з позовом про відшкодування збитків, завданих порушенням його обов`язку щодо складення та реєстрації податкових накладних (див. також постанову об`єднаної палати КГС ВС від 03.08.2018 у справі № 917/877/17).

Згідно із частиною першою статті 162 Господарського процесуального кодексу України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини третьої статті 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них, а також виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову. З викладеного вбачається, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відповідно до частини третьої статті 46 Господарського процесуального кодексу України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

На відміну від викладеного, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові, як вказано у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17.

Суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18)).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 також зазначила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Крім того, у своїй відповіді на відзив позивач обґрунтовував свої позовні вимоги як вимоги про стягнення збитків, просив суд врахувати відповідь на відзив при прийнятті рішення у даній справі.

За приписами ч.ч.1,2 ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Отже, з урахуванням наведених норм позивач мав право у заяві по суті (відповіді на відзив) наводити свої вимоги та аргументи щодо стягнення позовних вимог як збитків.

Інші заперечення відповідача судом почуті, розглянуті, але не є підставою для відмови у позові.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010р. №4241/03 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до ч.23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» за заявою №63566/00 суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені вище норми законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позову як обґрунтованого, підтвердженого доданими до матеріалів справи доказами та не спростованого відповідачем.

Позивач у позові прохає також покласти на відповідача судові витрати, понесені ним у цій справі.

Суд встановив, що за подачу цього позову позивач сплатив 939 400 грн судового збору за платіжним дорученням №171980 від 31.03.2023 року (арк. справи 12, том 1).

Відповідно до ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача повністю.

Керуючись статтями 129,232-233,237-238,240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Газова Компанія "ІНВЕСТСЕРВІС" (Україна, 84306, Донецька область, Краматорський район, місто Краматорськ, вулиця Стрийська, будинок 4, офіс 201, ідентифікаційний код 38983870 ) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (ідентифікаційний код 40075815, вул. Гедройця, 5, м. Київ, 03150) в особі філії "Центр забезпечення виробництва" АТ "Укрзалізниця" ( пр-т Повітрофлотський, 11/15, м. Київ, 03049, ідентифікаційний код 40081347) 67 255 925,27 грн., 939 400 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ із набранням цим рішенням законної сили.

Рішення підписано 06.02.2024 року

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.241 ГПК України. Порядок та строки оскарження рішення встановлені ст.ст. 256-257 ГПК України.

Суддя Тимощенко О.М.