номер провадження справи 16/2/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2024 Справа № 908/306/23 (908/3180/23)

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Ніколаєнка Романа Анатолійовича, за участі секретаря судового засідання Петруніної С.О., розглянувши матеріали справи № 908/306/23(908/3180/23)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Руно» (51400, Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул.Полтавська, 129, )

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест-Маріупольський ремонтно-механічний завод» (69106, м.Запоріжжя, Північне шосе/вул.Теплична, буд.22Б/1, кабінет 206; ), скорочене найменування ТОВ «Метінвест-МРМЗ»

про стягнення 629 384,89 грн

в межах справи № 908/306/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Метінвест - Маріупольський ремонтно-механічний завод (69106, м.Запоріжжя, Південне шосе/вул.Теплична, буд.22Б/1, кабінет 206; )

розпорядник майна арбітражний керуючий Сокол Олексій Юрійович (пл.Вокзальна, 2, літ.Н, поверх 4, м.Дніпро, 49038)

У відсутність учасників

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду Запорізької області звернулось ТОВ «ТД «Руно» з позовною заявою про стягнення з ТОВ «Метінвест-МРМЗ» 629 384,89 грн, з яких: 532 927,50 грн заборгованість за договором № 2617 від 22.01.2019, 74 337,25 грн інфляційні втрати та 22 120,14 грн - 3% річних.

Разом з позовом Позивач подав клопотання про витребування доказів від Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків.

Ухвалою від 23.02.2023 у справі № 908/306/23 Господарський суд Запорізької області (суддя Ніколаєнко Р.А.) відкрив провадження у справі про банкрутство ТОВ «Метінвест-МРМЗ», яке являється Відповідачем за позовом.

За положеннями ч.1 ст.2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Статтею 7 Кодексу України з процедур банкрутства унормований порядок розгляду спорів, стороною в яких є боржник, та встановлено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

За результатами автоматизованого розподілу розгляд справи (єдиний унікальний номер 908/3180/23) за зазначеним позовом ТОВ «ТД «Руно» до ТОВ «Метінвест-МРМЗ» визначено судді Ніколаєнку Р.А., в провадженні якого перебуває справа про банкрутство ТОВ «Метінвест-МРМЗ».

З огляду на викладені вище обставини та правові норми, ухвалою від 23.10.2023 Господарський суд Запорізької області прийняв позовну заяву ТОВ «ТД «Руно» до розгляду в межах справи № 908/306/23 про банкрутство ТОВ «Метінвест-МРМЗ». Зважаючи на зміст та характер спірних правовідносин, суд ухвалив розглядати позов за правилами загального позовного провадження з урахуванням особливостей, визначених Кодексом України з процедур банкрутства, підготовче засідання суд призначив на 15.11.2023, 10.20.

Тією ж ухвалою від 23.10.2023 суд в порядку ст.81 ГПК України задовольнив клопотання Позивача про витребування доказів, яким ТОВ «ТД «Руно» просило витребувати певну інформацію та звітність Відповідача у Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків.

Також ухвалою від 23.10.2023 суд запропонував Позивачу, серед іншого, надати позицію по заявленому позову з огляду на відкриття провадження у справі про банкрутство Відповідача ТОВ «Метінвест-МРМЗ», пояснення щодо заявлення грошових вимог до ТОВ «Метінвест-МРМЗ» в межах справи про банкрутство № 908/306/23, розрахунок 3% річних та втрат від інфляції за період починаючи з дня прострочення та до 23.02.2023 до дня введення мораторію на задоволення вимог кредиторів ТОВ «Метінвест-МРМЗ», згідно ч.3 ст.41 Кодексу України з процедур банкрутства (розрахунок нарахувань Позивач виконав за період з 18.05.2022 та до 04.10.2023).

На ухвалу від 23.10.2023 Позивач направив суду додаткові пояснення у справі (б/н від 13.11.2023), у яких зазначив, що грошові вимоги до ТОВ «Метінвест-МРМЗ» в межах справи про банкрутство останнього будуть ним заявлені після розгляду по суті справи позовного провадження. Також Позивач надав розрахунок 3% річних та втрат від інфляції поза межами дії мораторію на задоволення вимог кредиторів боржника ТОВ «Метінвест-МРМЗ» (за період з 18.05.2022 по 22.02.2023), при цьому розмір заявлених до стягнення вимог Позивач не змінив (не зменшив).

Ухвалою від 15.11.2023 підготовче засідання по справі суд відклав до 13.12.2023, 10.00.

01.12.2023 суд з листом вих.№ 3967/5/32-00-51-03-08 від 30.11.2023 отримав витребувані інформацію та звітність Відповідача від Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків.

Ухвалою від 13.12.2023, враховуючи встановлені у ст.177, 195 ГПК України строки підготовчого провадження та початку розгляду справи по суті, суд продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів, закрив підготовче провадження з розгляду в межах справи про банкрутство ТОВ «Метінвест-МРМЗ» справи № 908/306/23(908/3180/23) за позовом ТОВ «ТД «Руно» до ТОВ «Метінвест-МРМЗ» про стягнення 629 384,89 грн та призначив справу до розгляду по суті у судовому засіданні на 16.01.2024, 10.00.

Ухвалою від 16.01.2024 судове засідання по справі № 908/306/23(908/3180/23) суд відклав до 01.02.2024, 10.00, ухвалив Позивачу надати певні пояснення відносно спірних відносин з огляду на отриману від Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків інформацію та документацію.

В судове засідання сторони не з`явилися, попри визнання явки в засідання 01.02.2024 обов`язковою, у зв`язку з чим фіксація засідання технічним засобом згідно з положеннями ч.3 ст.222 ГПК України не здійснювалась.

При цьому Відповідач належним чином повідомлявся про розгляд справи, дати та час засідань суду шляхом надсилання ухвал суду на повідомлену в межах справи про банкрутство ТОВ «Метінвест-МРМЗ» адресу електронної пошти, до кабінету Електронного суду (довідки про доставку електронного листа долучені до матеріалів справи).

Від Позивача суд отримав заяву (б/н від 01.02.2024), у якій Позивач просить провести судове засідання без участі його представника у зв`язку з неможливістю явки через зайнятість представника у слідчих діях у правоохоронних органах. Позивач просить визнати причини неприбуття представника в засідання поважними.

Заявлення Позивача суд взяв до уваги та прийняв, взявши до уваги, що ухвалу від 16.01.2024 Позивач виконав, надавши додаткові пояснення у справі (б/н від 01.02.2024).

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

За наслідками судового засідання 01.02.2024 суд справу розглянув по суті за наявними матеріалами та ухвалив рішення.

Звернувшись з позовом до суду, Позивач - ТОВ «ТД «Руно» зазначив про невиконання Відповідачем - ТОВ «Метінвест-МРМЗ» грошових зобов`язань з оплати товару вартістю 532 927,50 грн за укладеним сторонами Договором № 2617 від 22.01.2019 та утворення заборгованості в зазначеній сумі, що послугувало, крім заявлення до стягнення суми цього основного боргу, нарахування за періоди прострочення виконання зобов`язань та заявлення до стягнення інфляційних втрат, що склало 74 337,25 грн, та 3% річних, що склало 22 120,14 грн, на підставі ст.625 ЦК України.

Зазначається, що ухвалою від 16.01.2024 суд визначив Позивачу надати письмові пояснення з огляду на твердження у позовній заяві про віднесення ТОВ «Метінвест-МРМЗ» сум ПДВ по поставках, покладених у підставу позовних вимог, до податкового кредиту та з урахуванням витребуваної за клопотанням Позивача та отриманої інформації Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків і податкової звітності Відповідача; пояснення відносно відображення покладених у підставу вимог до Відповідача господарських операцій (в т.ч. поставок за видатковими накладними № 66 від 21.01.2022, № 133 від 02.02.2022, № 229 від 17.02.2022, № 230 від 17.02.2022) у податковій звітності Відповідача.

Позивач у наданих на ухвалу від 16.01.2024 додаткових поясненнях по справі (б/н від 01.02.2024) зазначив про включення Відповідачем до податкового кредиту відомостей по певних видаткових накладних, покладених у підставу позову, та виписаних на їх підставі податкових накладних. Вказав, що податковим органом лише частково виконані вимоги суду та надана податкова звітність за період з січня по лютий 2022 року, але не надана податкова звітність за період з березня по серпень 2022 року, як просив Позивач та вимагалося судом, а тому наразі немає доказів, які б підтверджували формування Відповідачем податкового кредиту. На такий випадок Позивач вважає, що його власні дії з реєстрації податкових накладних засвідчують волю до настання відповідних правових наслідків, оскільки податкова накладна, виписана однією стороною в договорі (постачальником) на постачання послуг на користь другої сторони (покупця) може бути допустимим доказом факту прийняття товару від контрагента на визначену суму. Позивач звернув увагу, що саме у зв`язку із виконанням своїх зобов`язань з постачання ресурсів та виконанням вимог пункту 6.4 Договору ТОВ «ТД «Руно» були складені на адресу ТОВ «Метінвест-МРМЗ» та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні на загальну суму 532927,50 грн. Також звернув увагу на надані ним експрес-накладні ТОВ «Нова пошта» як на підтвердження отримання товару. Підсумував, що оскільки Відповідач не подав відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову та відповідними доказами, які б спростовували підстави позову, то Позивачем належним чином та у відповідності до вимог ч.1 ст.74 ГПК України підтверджено належне виконання своїх зобов`язань.

Вивченням матеріалів справи суд встановив наступне та дійшов таких висновків.

22.01.2019 між ТОВ «ТД «Руно» (Позивачем), як Постачальником, та ТОВ «Метінвест-МРМЗ» (Відповідачем) Покупцем був укладений договір № 2617 (далі Договір), відповідно до якого Постачальник зобов`язується передати, а Покупець прийняти та оплатити матеріали (ресурси) на умовах, передбачених цим Договором.

Шляхом укладення додаткової угоди № 4 до Договору сторони продовжили передбачений до того строк його дії та встановили цей строк терміном до 31.12.2022.

Згідно з п.2.1.1.1 Договору кількість, номенклатура ресурсів визначаються у Специфікаціях, які являються невід`ємними частинами Договору.

Відповідно до п.3.1.1.1 Договору Постачальник зобов`язується поставити ресурси на умовах поставки, вказаних у Специфікаціях, згідно з міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс» в редакції 2010 року.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що поставка ресурсів здійснюється за цінами, які визначені у відповідності до умов поставки, вказані у Специфікаціях та включають в себе всі податки, збори та інші обов`язкові платежі, а також вартість тари, пакування, маркування та інші витрати Постачальника пов`язані з поставкою ресурсів.

Згідно з 5.2 Договору оплата за поставлені ресурси буде здійснюватися протягом терміну, зазначеному у специфікації, який обчислюється з моменту поставки ресурсів і надання документів, зазначених в пунктах 6.4 цього Договору.

Ст.629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні приписи містить Господарський кодекс України, ч.1, 7 ст.193 якого встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Ст.610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписом ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За положеннями ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

У відповідності до ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Ст. 79 ГПК України визначає положення щодо вірогідності доказів та встановлює, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

На підтвердження досягнення домовленостей щодо постачання за Договором Позивач представив підписані та скріплені печатками з обох сторін Договору:

- Специфікацію № 28 від 01.10.2021, згідно з якою сторони обумовили постачання кілець певних характеристик на загальну суму 370 181,76 грн протягом 70 - 84 календарних днів (залежно від характеристик);

- Специфікацію № 29 від 04.11.2021, якою обумовлено постачання кілець певних характеристик на загальну суму 261 897,60 грн протягом 14 календарних днів з дати заявки, але не раніше 03.01.2022;

- Специфікацію № 32 від 19.11.2021, згідно з якою сторони обумовили постачання підшипників на протязі 3 4 тижнів з моменту підписання Специфікації.

За умовами Специфікацій № 28 та № 29 строк оплати ресурсів 100% протягом 60 календарних днів від дати поставки ТМЦ. Датою поставки вважається дата отримання ресурсів на складі перевізника з відміткою у товарно-транспортній накладній.

За умовами Специфікації № 32 строк оплати поставлених ресурсів - 100% протягом 90 календарних днів від дати поставки ТМЦ. Датою поставки вважається дата поставки ресурсів на склад Покупця з відміткою представника Покупця у видатковій накладній.

Товарно-транспортні накладні щодо поставок, покладених у підставу позову, Позивач не надав.

На підтвердження постачання ресурсів Відповідачу Позивач представив видаткові накладні з рахунками на оплату до них, експрес-накладні ТОВ «Нова пошта».

Так, представлені:

- видаткова накладна № 30 від 13.01.2022 щодо постачання кілець на суму 11 264,06 грн;

- видаткова накладна № 33 від 13.01.2022 щодо постачання кілець на суму 157 352,45 грн;

- видаткова накладна № 80 від 24.01.2022 щодо постачання кілець на суму 12 569,76 грн;

- видаткова накладна № 66 від 21.01.2022 щодо постачання підшипників на суму 12 714,19 грн;

- видаткова накладна № 133 від 02.02.2022 щодо постачання кілець на суму 944,83 грн;

- видаткова накладна № 229 від 17.02.2022 щодо постачання кілець на суму 87 331,27 грн;

- видаткова накладна № 230 від 17.02.2022 щодо постачання кілець на суму 250 750,94 грн.

Загалом сума постачання за переліченими видатковими накладними складає 532 927,50 грн і ця сума заявлена Позивачем до стягнення.

Суд зазначає, що двосторонньо оформлена видаткова накладна як доказ являється первинним документом, що є належним підтвердженням передання товару продавцем (постачальником) покупцю.

З представлених накладних є підписаними з боку Відповідача та скріпленими відбитком печатки відділу постачання ТОВ «Метінвест-МРМЗ» три січневих накладних за № 30, № 33 та № 80, а отже факт прийняття ресурсів Відповідачем за цими накладними є підтвердженим належними доказами.

Решта видаткових накладних з боку Відповідача не підписані.

Стверджуючи про постачання ресурсів по всіх без виключення видаткових накладних, Позивач представив кореспондуючі з ними податкові накладні від 13.01.2022 №35, від 13.01.2022 №36, від 21.01.2022 №61,від 24.01.2022 №72, від 02.02.2022 №13, від 17.02.2022 №102, від 17.02.2022 №103 з квитанціями про їх реєстрацію в ЄРПН, звертаючи увагу, що з його боку є виконаним п.6.4 Договору, за вимогою якого Постачальник зобов`язаний з дотриманням вимог діючого законодавства здійснити реєстрацію у Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної на всю суму виниклих у Постачальника податкових зобов`язань з ПДВ з дотриманням строків, передбачених законодавством, але не пізніше п`ятого числа календарного місяця, наступного за місяцем виникнення податкових зобов`язань з ПДВ.

Також Позивач надав експрес-накладні ТОВ «Нова пошта» від 13.01.2022 №3270, від 21.01.2022 №6057, від 24.01.2022 №2958, від 02.02.2022 №8809, від 17.02.2022 №0544.

З метою підтвердження віднесення Відповідачем сум ПДВ по виписаних ним податкових накладних до податкового кредиту, Позивач заявив клопотання про витребування доказів, яке суд задовольнив та витребував у Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків:

- податкову звітність платника податків - Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест-Маріупольський ремонтно-механічний завод» (69106, м.Запоріжжя, Північне шосе, вул.Теплична, буд.22Б/1, кабінет 206; ) з ПДВ з січня 2022 року по серпень 2022 року, а саме: декларації з ПДВ з додатком №1 до них, в яких відображені податкові накладні ТОВ «ТД «Руно» (ідентифікаційний код: 35457147) від 13.01.2022 №35; від 13.01.2022 №36; від 21.01.2022 №61; від 24.01.2022 №72; від 02.02.2022 №13; від 17.02.2022 №102; від 17.02.2022 №103;

- інформацію про те чи включав платник податків - ТОВ «Метінвест-Маріупольський ремонтно-механічний завод» () до суми податкового кредиту накладні, виписані ТОВ «ТД «Руно» (ідентифікаційний код 35457147) від 13.01.2022 №35; від 13.01.2022 №36; від 21.01.2022 №61; від 24.01.2022 №72; від 02.02.2022 №13; від 17.02.2022 №102; від 17.02.2022 №103 у додатку №1 розділу №2 Декларації з ПДВ за період з січня 2022 року по серпень 2022 року.

Ухвалу суду про витребування доказів Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків виконало.

За визначенням п. 14.1.181 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

За змістом підпункту "а" п. 198.1 ст. 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (абзац 3 п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Пунктом 201.10 статті 201 цього ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, тобто спричиняють правові наслідки. Аналіз наведених норм свідчить, що підставою для виникнення в платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст. Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником податку на додану вартість при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце. Такий правовий висновок містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 910/23097/17.

Згідно з правовим висновком, що міститься у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.06.2022 р. у справі № 922/2115/19, податкова накладна (залежно від фактичних обставин певної справи) може бути допустимим доказом, на підставі якого суд установлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним, якщо сторона, яка заперечує факт поставки, вчинила юридично значимі дії: зареєструвала податкову накладну; сформувала податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом тощо, оскільки підставою для виникнення у платника права на податковий кредит є факт лише реального (фактичного) здійснення господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг із метою їх використання у власній господарській діяльності.

Отже, податкова накладна, виписана однією стороною в договорі постачальником на користь другої сторони - покупця, за умови формування покупцем податкового кредиту може бути доказом правочину з огляду на те, що така поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно з відомостями квитанцій про реєстрацію податкової накладної Позивач податкові накладні від 13.01.2022 №35, від 13.01.2022 №36, від 21.01.2022 №61,від 24.01.2022 №72, від 02.02.2022 №13 зареєстрував у січні лютому 2022 року, а податкові накладні від 17.02.2022 №102 та №103 у червні 2022 року.

Вивченням наданої податковим органом інформації та отриманої від податкового органу звітності Відповідача суд встановив, що у розділі ІІ «Податковий кредит» Додатку № 1 до податкової декларації ТОВ «Метінвест-МРМЗ» за січень 2022 року по постачальнику з індивідуальним податковим номером 60, який відповідає індивідуальному податковому номеру ТОВ «ТД «Руно», відображений податковий кредит по його податкових накладних за січень 2022 року у обсязі постачання без ПДВ - 161 583,72 грн, крім того ПДВ 32 316,74 грн.

Разом з ПДВ обсяг постачання, з якого Відповідач сформував податковий кредит, становить 193 900,46 грн і ця сума дорівнює загальній сумі січневих видаткових накладних, покладених у підставу позову, одна з яких не підписана з боку Відповідача, а тому, виходячи з оцінки доказів у сукупності, суд вважає доведеними обставини прийняття Відповідачем господарських операцій по всіх цих накладних, а отже отримання по них ресурсів.

У розділі ІІ «Податковий кредит» Додатку № 1 до податкової декларації ТОВ «Метінвест-МРМЗ» за лютий 2022 року по постачальнику з індивідуальним податковим номером 60, який відповідає індивідуальному податковому номеру ТОВ «ТД «Руно», відображений податковий кредит по його податковій накладній за лютий 2022 року в обсязі постачання без ПДВ 787,36 грн, крім того ПДВ 157,47 грн, разом 944,83 грн і ці суми відповідають змісту видаткової накладної № 133 від 02.02.2022, внаслідок чого обставини прийняття Відповідачем господарської операції по цій накладній, а отже отримання по ній ресурсів суд визнав також доведеним наявними у справі доказами у сукупності.

Відносно інших поставок, покладених у підставу позову, а саме за видатковими накладними № 229 та № 230 від 17.02.2022, податкові накладні по яких зареєстровані в ЄРПН 24.06.2022 суд зазначає, що за інформацією Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (лист вих.№ 3967/5/32-00-51-03-08 від 30.11.2023) Відповідач - ТОВ «Метінвест-МРМЗ» у деклараціях з податку на додану вартість за період з березня 2022 року по серпень 2022 року не відобразив податковий кредит по накладним з періодом складання січень, лютий 2022 року по постачальнику ТОВ «ТД «Руно» (індивідуальний податковий номер 60).

Ведення Позивачем у додаткових поясненнях у справі (б/н від 01.02.2024) мови про те, що ухвала суду про витребування доказів виконана податковим органом лише частково не відповідає дійсності.

Отже, постачання ресурсів за видатковими накладними № 229 та № 230 від 17.02.2022, які не підписані представником Відповідача, не підтверджуються вчиненням інших юридично значимих дій, а саме формуванням Відповідачем податкового кредиту.

Щодо представленої як на підтвердження виконання постачання експрес-накладної ТОВ «Нова пошта» від 17.02.2022 №0544 по-перше зазначається, що сама по собі експрес-накладна не є однозначним свідченням саме прийняття, отримання відправлення адресатом.

Відправлення за експрес-накладною від 17.02.2022 №0544 не дозволяє його ідентифікувати з прив`язуванням до Договору. До того ж, за змістом видаткових накладних № 229 та № 230 від 17.02.2022 предметом постачання являлися кільця, а за змістом експрес-накладної від 17.02.2022 №0544 предметом відправлення був вантаж «Підшипник».

У будь-якому разі експрес-накладна від 17.02.2022 №0544 не містить відомостей про фактичну доставку вантажу та одержання вантажу Відповідачем.

Також доцільно зазначити, що не являються первинними документами, які підтверджують постачання, рахунки на оплату товару.

Твердження Позивача про достатність зареєстрованих ним податкових накладних для підтвердження обставин прийняття товару Відповідачем є помилковими.

Зареєстровані податкові накладні є лише свідченням вчинення оподаткування, але не є підтвердженням господарської (договірної) операції.

Податкові накладні можуть слугувати доказом та підлягати оцінці лише у сукупності з іншими доказами та не можуть самі по собі бути доказом на підтвердження передачі ресурсів Відповідачу.

Іншими словами, за відсутності інших належних, допустимих доказів вчинення Позивачем господарської операції з постачання та отримання товару Відповідачем, а також вчинення Відповідачем юридично значимих дій, як то формування податкового кредиту, власні податкові накладні Позивача не є достатніми доказами прийняття товару Відповідачем та як наслідок не слугують підставою для стягнення.

Суд звертає увагу, що обсяг доказів визначає Позивач.

В даному випадку інші докази у підтвердження отримання ресурсів за видатковими накладними № 229 та № 230 від 17.02.2022, ніж ті, що згадані вище, Позивач не представив та матеріали справи не містять і обсяг цих доказів не дозволяє встановити факт отримання (прийняття) ресурсів за цими накладними на загальну суму 338 082,21 грн Відповідачем, саме з чим закон, Договір пов`язує настання обов`язку з оплати.

Аргументи Позивача про належність підтвердження позовних вимог з огляду на відсутність відзиву Відповідача із спростуванням підстав позову не заслуговують на увагу, оскільки очевидно суперечать правилам доказування та загальним засадам судочинства.

За таких обставин, відносно заявленої до стягнення суми основного боргу позовні вимоги суд задовольнив частково в сумі 194 845,29 грн, що є заборгованістю за отримані Відповідачем за видатковими накладними № 30 від 13.01.2022, № 33 від 13.01.2022, № 80 від 24.01.2022, № 66 від 21.01.2022 та № 133 від 02.02.2022 ресурси, докази оплати яких відсутні.

В іншій частині суми основного боргу позов не підлягає задоволенню за недоведеністю.

Відносно заявлених до стягнення втрат від інфляції та 3% річних суд зазначає таке.

У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як слідує зі змісту позовної заяви та представлених розрахунків Позивач, розраховуючи втрати від інфляції та 3% річних на загальну суму заборгованості у 532 927,50 грн, охопив загальний періоди з червня 2022 року по серпень 2023 року та з 18.05.2022 по 04.10.2023 відповідно.

Відлік періоду нарахувань не суперечить умовам Договору.

Однак Позивач не врахував обставину відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «Метінвест-МРМЗ» ухвалою господарського суду від 23.02.2023 у справі № 908/306/23, введення одночасно з цим мораторію на задоволення вимог кредиторів та наслідки цього введення.

Так, за приписами ч.3 ст.41 Кодексу України з процедур банкрутства протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, крім іншого, не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Таким чином, в даному випадку правомірним є нарахування у періоді по 22.02.2023 включно (3% річних), по лютий 2023 включно (інфляційні втрати).

Виходячи з суми основного боргу, щодо якої суд дійшов висновку про задоволення позову, - 194 845,29 грн, розмір 3% річних за період прострочення виконання зобов`язання з оплати з 18.05.2022 по 22.02.2023 становить 4500,13 грн, втрати від інфляції за період з червня 2022 року по лютий 2023 року складають 25 029,88 грн, внаслідок чого у цих сумах позовні вимоги підлягають задоволенню судом.

В інших частинах 3% річних (17 620,01 грн) та втрат від інфляції (49 307,37 грн) позовні вимоги задоволенню не підлягають, що є наслідком визнання необґрунтованими позовних вимог за основним боргом у відповідній частині, а також невідповідності розрахунків нарахувань ч.3 ст.41 КУзПБ.

За таких викладених вище обставин, суд задовольнив позов частково в сумі 194 845,29 грн основного боргу, 4500,13 грн 3% річних та в сумі 25 029,88 грн втрат від інфляції, в інших частинах боргу та нарахувань суд в позові відмовив.

У відповідності до ст.129 ГПК України судовий збір по справі (9440,78 грн) покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. З Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню 3370,36 грн відшкодування судового збору.

Керуючись ст.2, 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 3, 12, 20, 129, 194, 232, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест-Маріупольський ремонтно-механічний завод» (69106, м.Запоріжжя, Північне шосе/вул.Теплична, буд.22Б/1, кабінет 206; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Руно» (51400, Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул.Полтавська, 129, ) 194 845 /сто дев`яносто чотири тисячі вісімсот сорок п`ять/ грн 29 коп. основного боргу, 4 500 /чотири тисячі п`ятсот/ грн 13 коп. 3% річних, 25 029 /двадцять п`ять тисяч двадцять дев`ять/ грн 88 коп. втрат від інфляції та 3370 /три тисячі триста сімдесят/ грн 36 коп. відшкодування судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Копії рішення надіслати сторонам спору, представникам, розпоряднику майна ТОВ «Метінвест-МРМЗ» до кабінетів Електронного суду / на повідомлені адреси електронної пошти з КЕП судді.

Відповідно до ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту за правилами, визначеними ст. 254, 256-259 ГПК України.

Повне рішення складено та підписано 12.02.2024.

Суддя Р.А.Ніколаєнко