ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2024 року м.Дніпро Справа № 908/1077/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Іванова О.Г.

суддів: Мороза В.Ф., Коваль Л.А.,

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від позивача: Якушев С.О., адвокат (поза межами суду);

від відповідача: не з`явився;

розглянувши в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Запорізької області від 25.09.2023 (суддя Дроздова С.С., повний текст якого підписаний 05.10.2023) у справі № 908/1077/23

за позовом: Акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк м. Київ

до відповідача: ОСОБА_1 Запорізька область, Пологівський район, смт. Розівка

про стягнення 360 670 грн. 84 коп.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Запорізької області звернулося Акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 307 496 грн 66 коп. заборгованості за кредитом, 53 174 грн. 18 коп. заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 25.09.2023 у справі №908/1077/23 позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 Запорізька область, Пологівський район, смт. Розівка на користь Акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк м. Київ 307 496 (триста сім тисяч чотириста дев`яносто шість) грн. 66 коп. заборгованості за кредитом, 53 174 (п`ятдесят три тисячі сто сімдесят чотири) грн. 18 коп. заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії, 5 410 (п`ять тисяч чотириста десять) грн. 06 коп. судового збору.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочення виконання судового рішення відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся ОСОБА_1 , в якій просить скасувати рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача 307 496,66 грн. заборгованості за кредитом, 53 174,18 грн. заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії, 5 410,06 грн. судового збору та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт зазначає, що:

- основним видом діяльності була роздрібна торгівля будівельними матеріалами, господарчими товарами, побутовою технікою, а також діяльність у сфері громадського харчування; укладаючи кредитний договір, відповідач мав підстави розраховувати, що дохід від підприємницької діяльності дозволить йому виконати кредитний договір належним чином і в передбачений строк; кошти, отримані в якості кредиту, були направлені відповідачем в грудні 2021 року - січні, лютому 2022 року на закупівлю товарів для продажу через роздрібні магазини; на виконання кредитного договору в грудні 2021 року, січні і лютому 2022 року відповідачем своєчасно виконано зобов`язання щодо сплаті щомісячних платежів з тіла кредиту і нарахованих процентів; 04.03.2022 до смт. Розівка зайшли окупаційні війська. Магазини, через які відповідач здійснював роздрібну торгівлю, були захоплені в той же день, товари пограбовані і вивезені; як свідчить банківська виписка по рахунку відповідача за березень 2022 - вересень 2023 року, в цей період відповідач продовжував виконувати свої зобов`язання зі сплати податків і виплати заробітної плати працівникам, проте не мав жодних доходів, які б дозволили йому виконати свої обов`язки з повернення кредиту; військова агресія Російської Федерації проти України, введення воєнного стану із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року має ознаки форс-мажорних обставин стосовно господарських відносин, що склались між сторонами; на момент отримання кредиту відповідач не міг передбачити, що здійснення господарської діяльності в тій місцевості, того виду і в той спосіб, на які він розраховував, стане неможливим, отже, обставини є непередбачуваними; втрата відповідачем в результаті військових дій і окупації як особистого майна, так і того, що використовувалось для підприємницької діяльності, виключило можливість релокації бізнесу і продовження господарської діяльності на іншій території України; відповідач втратив єдине джерело доходів, а саме, - дохід від господарської діяльності, що і стало причиною для невиконання зобов`язань з повернення кредиту; жодного фактору, який би свідчив про наявність вини відповідача у такому невиконанні немає в наявності; висновок господарського суду про недоведеність впливу форс-мажорних обставин на здатність відповідача виконати прийнятті зобов`язання, помилковим;

- відповідачем на підтвердження погіршення свого матеріального становища надані відповідні докази щодо фінансового стану, зупинення підприємницької діяльності, і як результат, неможливості отримання відповідачем коштів від здійснення господарської діяльності. В свою чергу, це призвело до неможливості виконання судового рішення про сплату стягуваних сум, загальний розмір яких є значним, на даний час. Отже, наявні об`єктивні обставин, що унеможливлюють на даний час виконання відповідачем судового рішення в повному обсязі, тобто обставини, з якими закон пов`язує відстрочення виконання рішення суду.

Суду були надані докази, які свідчать про те, що фінансовий стан відповідача, а також інші зазначені у заяві обставини у їх сукупності суттєво ускладнюють виконання судового рішення, але не виключають можливість його виконання в майбутньому.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення Господарського суду Запорізької області від 25.09.2023 у справі № 908/1077/23 без змін, відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 25.09.2023 р. у справі № 908/1077/23.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.10.2023 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Іванова О.Г. (доповідач), судді Мороз В.Ф., Коваль Л.А.

З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 26.10.2023 здійснено запит матеріалів справи №908/1077/23 із Господарського суду Запорізької області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

08.11.2023 матеріали справи №908/1077/23 надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.11.2023 апеляційну скаргу залишено без руху. Надано скаржнику строк - протягом 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали на усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: сплати судового збору в сумі 2147,20 грн; подання доказів направлення скарги всім учасникам справи.

20.11.2023 скаржником подано до суду апеляційної інстанції заяву про усунення недоліків, до якої долучено квитанцію №9454-1014-9689-3045 від 17.11.2023 про сплату судового збору на суму 6492,07 грн., докази направлення апеляційної скарги позивачу.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.11.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Запорізької області від 25.09.2023 у справі № 908/1077/23; розгляд справи призначено у судове засідання на 13.02.2024; сторонам встановлений строк для подачі відзиву, заяв, клопотань. Також в ухвалі зазначено, що в разі надіслання учасниками провадження відповідних заяв призначене судове засідання буде проведене в режимі відеоконференції.

05.02.2024 до суду від представника позивача адвоката Якушева Сергія Олександровича надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

07.02.2024 від представника відповідача адвоката Дерев`янко Ліни Леонідівни надійшло аналогічне клопотання.

Відповідно до акту Центрального апеляційного господарського суду від 13.02.2024 судове засідання з представником відповідача в режимі відеоконференції не відбулось у зв`язку із тим, що сторона не приєдналася до відеоконференції в системі EasyCon з технічних причин.

Відповідно до ч. 5 ст. 197 ГПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Отже, в судове засідання, призначене на 13.02.2024, представник відповідача не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, будь-яких клопотань з цього приводу не заявив.

Згідно ч. 11 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відповідно до ч.12 статті 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання; жодних клопотань з приводу неможливості явки в судове засідання представника не заявляв; наявні у справі докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваного рішення, судова колегія дійшла висновку про можливість в порядку ч. 12 ст. 270 ГПК України розглянути справу у відсутність представника відповідача.

13.02.2024 в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

Між Акціонерним товариством Комерційним банком Приватбанк (Банк за договором) та Фізичною особою-підприємцем Курочкою Леонідом Леонідовичем (Клієнт за договором) укладено кредитний договір від 24.11.2021, шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг КУБ.

Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору Банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати Клієнту строковий кредит для фінансування поточної діяльності Клієнта та/або для придбання основних засобів в обмін на зобов`язання Клієнта з повернення кредиту, сплати процентів та ін.. винагород в обумовлені цим Договором терміни.

Пунктом 1.2. Кредитного договору визначено, що розмір кредиту: 410000,00 грн.

Згідно із п. 1.3 Кредитного договору строк кредиту: 12 місяців з дати видачі кредитних коштів.

Приписами п. п. 1.4 та 1.5 Кредитного договору у період з дати підписання Заяви процентна ставка за користування кредитом перші 6 місяців дії кредиту становить 1.6 % в місяць від початкового розміру кредиту, починаючи з 7-го місяця користування кредитом - 1.4 % в місяць від початкового розміру кредиту (в т.ч. при достроковому погашенні кредиту). Проценти за користування кредитом у разі виникнення простроченнях зобов`язань за кредитним договором: 4% в місяць від суми простроченої заборгованості.

Відповідно до п. 1.6 Кредитного договору порядок погашення заборгованості за кредитом: щомісяця рівними частинами до календарного числа місяця, в яке було надано кредит, включно із цим числом; погашення процентів щомісяця до календарного числа місяця, в яке було надано кредит, включно із цим числом. Порядок дострокового погашення кредиту: якщо в звітному місяці дата дострокового погашення кредиту передує даті сплати щомісячного платежу. Клієнт сплачує залишок заборгованості та проценти поточного періоду в повному розмірі; якщо дата дострокового погашення слідує за датою погашення щомісячного платежу. Клієнт також оплачує залишок заборгованості та проценти поточного періоду в повному розмірі. Сторони узгодили, що графік погашення кредиту (Додаток 1) є невід`ємною частиною Договору.

Пунктом 1.7. Кредитного договору сторони узгодили, що в разі: порушення строку повернення кредиту, визначеного п.1.3. цієї Заяви, починаючи з дня, що є наступним за днем спливу строку; настання обставин, передбачених п.3.2.2.3.1.3. Умов, починаючи з дня, що є наступним за днем спливу строку повернення кредиту, визначеного у повідомленні Банку; настання обставин, передбачених п.3.2.2.6.2., п.3.2.2.6.6. Умов, починаючи з дня, що є наступним за днем спливу строку повернення кредиту. Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до 4.2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у розмірі 4 % в місяць від простроченої суми заборгованості.

Згідно п. 2 Кредитного договору Клієнт підтверджує ознайомлення із розділом 1.1. Загальні положення, а також підрозділом 3.2.2, Умови та Правила надання кредиту Кредит КУБ Умов та Правил надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті Банку за адресою https://privatbank.ua/terms, у редакції, чинній на дату підписання цієї Заяви.

Пунктом 3.1.2.1 Кредитного договору передбачено, що Банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати Клієнту строковий Кредит КУБ (далі - Послуга) для фінансування поточної діяльності Клієнта та/або для придбання основних засобів в обмін на зобов`язання Клієнта з повернення кредиту, сплати процентів в обумовлені цим Договором терміни. Істотні умови кредиту (сума кредиту, проценти за користування кредитом, розмір щомісячного платежу, порядок їх сплати) вказуються в Заяві про приєднання до Умов та правил надання послуги КУБ (далі - Заява), а також в системі Приват24. Клієнт приєднується до Послуги шляхом підписання кваліфікованим електронним підписом Заяви в системі Приват24 або у сервісі Paperless або іншим шляхом, що прирівнюється до належного способу укладення сторонами кредитного договору. Кредит також може надаватись шляхом видачі кредитних коштів з наступним їх перерахуванням на рахунок підприємства-продавця за товари та послуги. Якість послуг має відповідати законодавству України, нормативним актам Національного Банку України (далі - НБУ), які регулюють кредитні відносини.

Відповідно до п. п. 3.2.2.3.1, 3.2.2.3.2 Кредитного договору повернення кредиту здійснюється щомісяця шляхом забезпечення Клієнтом позитивного сальдо на його поточному рахунку в сумах і в дати щомісячних внесків, зазначених у Заяві. За користування Послугою Клієнт сплачує щомісячно на протязі всього терміну кредиту проценти за користування кредитом в розмірі та згідно Графіку, визначених в Заяві та Тарифах. При несплаті процентів у строк, визначений Графіком, вони вважаються простроченими (крім випадків розірвання Договору згідно з п. 3.2.2.6.2.).

Згідно з п. 3.2.2.4.1 Кредитного договору Банк зобов`язується: зокрема, надати Клієнту кредит за умови погодження можливості надання кредиту у відповідності до внутрішньобанківських методик оцінки фінансового стану та методик оцінки ризиків з подальшим перерахуванням, коштів відповідно до Заяви на поточний рахунок Клієнта або шляхом видачі кредитних коштів з наступним їх перерахуванням на рахунок підприємства-продавця за товари та послуги.

Рахунком Курочки Леоніда Леонідовича є НОМЕР_1 .

Приписами п. п. 3.2.2.5.1, 3.2.5.2, 3.2.2.5.3 Кредитного договору визначено, що Клієнт зобов`язується, зокрема, використовувати кредит на цілі, зазначені в п. 3.2.2.1. Оплатити щомісячні проценти за користування кредитом згідно з п. 3.2.2.3.2. Повернути кредит та здійснити інші платежі, передбачені Договором, у терміни і в сумах, як встановлено в п.п. 3.2.2.3:1., 3.2.2.3.2., 3.2.2.5.14., 3.2.2.6.2., а також зазначені в Заяві, шляхом розміщення необхідних для планового погашення внеску коштів на своєму поточному рахунку.

Відповідно до п. 3.2.2.6.6 Кредитного договору Банк, незалежно від настання термінів виконання зобов`язань Клієнтом за цим Договором, має право вимагати дострокового повернення суми кредиту, сплати процентів при порушення Клієнтом вимог у частині цільового використання кредитних коштів, або у разі зменшення розміру активів Клієнта на 30 і більше відсотків у порівнянні з розміром його активів, зазначених у відповідній річній звітності за попередній рік.

Згідно з п. п. 3.2.2.9.1, 3.2.2.9.2, 3.2.2.9.3, 3.2.2.9.7 Кредитного договору за користування кредитом у період з дати списання коштів з позикового рахунку до дат погашення кредиту згідно з п.п. 3.2.2.1., 3.2.2.3. цього Договору Клієнт сплачує проценти в розмірі, зазначеному в п. 3.2.2.3.2. Нарахування процентів здійснюється щодня, при цьому проценти розраховуються на початковий розмір кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з 360 днів у році. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування процентів не враховується. Сплата процентів за користування кредитом здійснюється в дати платежів, зазначені у Заяві (п. 3.2.2.3.1). Розрахунок і нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у терміни, вказані в Заяві, кожного місяця, на наступний день після дня отримання Клієнтом кредиту або дня погашення чергової частини боргу і проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом на первісну суму кредиту.

Пунктом п. 3.2.2.11 Кредитного договору, визначено Договір є чинним з моменту підписання Клієнтом Заяви про приєднання. Строк дії Договору встановлюється з дня його укладання і до повного виконання Сторонами зобов`язань за Договором.

Як свідчать матеріали справи, позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, що підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_2 .

В позовній заяві позивач вказує, що відповідач порушив свої зобов`язання за кредитним договором та припинив здійснювати щомісячні платежі.

Заборгованість відповідача перед позивач за Кредитним договором станом на 08.02.2023 становить 360670,84 грн, з яких 307496,66 грн заборгованості за кредитом та 53174,18 грн заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії, нарахованої згідно п. п. 3.2.2.3.2 та 3.2.2.9 Кредитного договору.

Дані обставини сторонами у справі не заперечується.

Відповідач не заперечував проти наявності заборгованості перед позивачем за кредитним договором від 24.11.2021.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд виходив з доведеності та обґрунтованості вимог позивача.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочення виконання судового рішення, суд керувався тим, що відповідачем не надано достатніх доказів на підтвердження винятковості обставин неможливості виконання рішення суду.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу України визначено, що однією із підстав виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк, є договір.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідачем неналежно виконувалися прийняті на себе зобов`язання за Договором в частині повного та своєчасного погашення кредитної заборгованості.

В частині 1 ст. 1054 ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Статтею 1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарським судом встановлено, що свої зобов`язання за Договором позивач виконав належним чином, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку № НОМЕР_2 . Проте, відповідач свої зобов`язання по сплаті заборгованості за кредитом та заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії не виконав, в зв`язку з чим сума заборгованості за кредитом становить 307496,66 грн та 53174,18 грн заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії.

Згідно зі ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Під належним виконанням зобов`язання розуміють виконання належній особі, в належному місці, в належний строк (термін), з додержанням усіх інших вимог і принципів виконання зобов`язань. Якщо учасники зобов`язання порушують хоч би одну з умов його належного виконання, зобов`язання не припиняється, а трансформується (змінюється), оскільки в такому разі на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки у вигляді відшкодування збитків, сплати неустойки тощо. Виконання таких додаткових обов`язків, як правило, не звільняє боржника від виконання зобов`язання в натурі. Лише після того, як сторони здійснять усі дії, що випливають із зобов`язання, воно вважатиметься припиненим.

Виконання, яке припиняє зобов`язання, має бути належним чином оформлене (підтверджене).

Відповідно до ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.ст. 73, 77 ГПК України).

Отже, з урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи, нарахування позивачем 307 496 грн 66 коп. заборгованості за кредитом, 53 174 грн 18 коп. заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії є обґрунтованим, правомірним і такими, що вірно задоволені судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків господарського суду з огляду на таке.

Стосовно доводів заявника апеляційної скарги про настання форс-мажорних обставин.

Колегія суддів зазначає, що тяжкий матеріальний стан відповідача, не може бути достатньою підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірних зобов`язань, оскільки, відповідно до чинного законодавства, підприємницька діяльність ведеться на свій страх і ризик.

Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідних рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України").

Тобто, можливе звільнення від відповідальності за невиконання, а не від виконання в цілому. В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Також, згідно з положеннями ст. 218 ГК України, у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Тобто, при виникненні форс-мажорних обставин сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

При цьому, листом Торгово-промислової палати України N 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, лише засвідчено загальновідому обставину з приводу військової агресії Російської Федерації проти України, що є обставиною непереборної сили.

Разом з цим, такий лист не є сертифікатом у розумінні положень Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" та не є документом, виданим за зверненням апелянта з приводу неможливості виконання зобов`язань перед позивачем за укладеним між сторонами договором.

Саме по собі посилання апелянта на наявність листа Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, як на наявність обставин непереборної сили без надання відповідних доказів в підтвердження своїх доводів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин щодо неможливості виконання зобов`язання перед позивачем, не є доказом настання форс-мажорних обставин для всіх без виключення суб`єктів господарювання України з початком військової агресії російської федерації.

Щодо заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду.

За приписами ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до п. 2. рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26.06.2013 розстрочка - це виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Розстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників. Підставою, зокрема, для розстрочення виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При цьому, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі "Савіцький проти України" від 26.07.2012 зазначено, що суд повторює, що право на суд, захищене п. 1 ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Тому необґрунтовано тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі "Глоба проти України" від 05.07.2012 суд повторює, що п. 1 ст. 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції. Насамкінець, суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

Отже, згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

У зв`язку з тим, що розстрочка подовжує період відновлення порушеного права Позивача, при її наданні суди в цілях вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду, повинні враховувати інтереси як заявника, так і Позивача.

Питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів всіх сторін, які приймають участь у справі. З цією метою, під час вирішення питання про відстрочку або розстрочку виконання, суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан.

З метою дотримання балансу інтересів всіх сторін, які приймають участь у справі, колегія суддів під час вирішення питання про розстрочку виконання враховує також матеріальні інтереси позивача, його фінансовий стан.

З цього приводу апеляційний суд зазначає, що сторони по справі знаходяться у рівних економічних можливостях, матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач перебуває в кращому становищі порівняно з відповідачем, з огляду на запровадження в державі воєнного стану.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а викладені у ній доводи не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи встановлені обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення та додаткового рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Запорізької області від 25.09.2023 у справі №908/1077/23 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 25.09.2023 у справі №908/1077/23 залишити без змін.

Судові витрати ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 14.02.2024.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя Л.А. Коваль