ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"07" лютого 2024 р. м. Вінниця Cправа № 902/1353/23

Господарський суд Вінницької області у складі:

головуючий суддя Міліціанов Р.В.,

при секретарі Московчук Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІННИЦЯГАЗ ЗБУТ", вул. Хмельницьке шосе, буд. 23, м. Вінниця, 21036, код - 39593306

до: Фізичної особи-підприємця Русавського Андрія Вікторовича, АДРЕСА_1 , код - НОМЕР_1

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Акціонерного товариства оператор газорозподільної системи "ВІННИЦЯГАЗ", пров. Костя Широцького, буд. 24, м. Вінниця, 21012

про стягнення 24 449,11 грн

за участю представників:

позивача: Масьондз Сергій Андрійович, посвідчення № 000533 від 24.07.2019 року

відповідача: Русавський Андрій Вікторович, паспорт НОМЕР_2

Мєнков Євгеній Павлович, посвідчення НОМЕР_4 від 25.05.2009 року

третьої особи: Кравчук Ольга Валеріївна, паспорт НОМЕР_3

В С Т А Н О В И В :

30.10.2023 року до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява (№ 21701-СК-1379-1023 від 27.10.2023 року) (вх. № 1376/23 від 30.10.2023 року) Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІННИЦЯГАЗ ЗБУТ" до Фізичної особи-підприємця Русавського Андрія Вікторовича про стягнення 24 449,11 грн заборгованості за постачання природного газу за договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 11417U2IG9AP019 від 01.01.2019 року.

Ухвалою суду від 06.11.2023 року відкрито провадження у справі № 902/1353/23 за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 29.11.2023 року.

17.11.2023 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (б/н від 17.11.2023 року) (вх.канц. 3 01-36/10946/23).

23.11.2023 року від представник позивача до суд надійшла відповідь на відзив (б/н від 23.11.2023 року) (вх.канц. № 01-34/11207/23). Зазначений документ заявником сформовано в системі "Електронний суд".

29.11.2023 року до суду від представника відповідача надійшло ряд документів, зокрема:

- клопотання (б/н від 29.11.2023 року) (вх.канц. № 01-34/11416/23) про витребування доказів, в якому останній просить суд витребувати від позивача оригінал додаткової угоди № 4 від 31.12.2021 року до договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 11417U2IG9AP019 від 01.01.2019 року;

- клопотання (б/н від 29.11.2023 року) (вх.канц. № 01-34/11417/23) про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи;

- заява (б/н від 29.11.2023 року) (вх.канц. № 01-34/11415/23) про вирішення питання про розподіл судових витрат після ухвалення рішення.

За результатами судового засіданні 29.11.2023 року суд дійшов висновку про відкладення розгляду справи на 14.12.2023 року.

Ухвалою суду від 04.12.2023 року повідомлено учасників справи про дату наступного судового засідання.

12.12.2023 року до суду від представника позивача надійшло ряд документів, зокрема:

- заява (б/н від 12.12.2023 року) (вх.канц. № 01-34/11899/23) щодо неможливості виконання вимог ухвали суду;

- заперечення на клопотання про призначення судової експертизи (б/н від 12.12.2023 року) (вх.канц. № 01-34/11900/23);

- заява про виключення доказів (б/н від 12.12.2023 року) (вх.канц. 01-34/1192/23), в якій останній просить суд виключити додаткову угоду № 4 від 31.12.2021 року до договору № 11417U2ІG9AP019 від 01.01.2019 року та розглядати справу на підставі інших доказів.

У судовому засіданні 14.12.2023 року постановлено ухвалу про відкладення розгляду справи на 16.01.2024 року, на підставі ч. 1 ст. 216 ГПК України.

Ухвалою суду від 18.12.2023 року повідомлено учасників справи про дату наступного судового засідання.

12.01.2024 року до суду від представника позивача надійшла заява на виконання вимог ухвали суду (б/н від 12.01.2024 року) (вх.канц. 01-34/383/24).

16.01.2024 року від відповідача до суду надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів (б/н від 16.01.2024 року) (вх.канц. 01-34/490/24).

Судове засідання 16.01.2024 року не відбулось, в зв`язку з оголошенням сигналу "Повітряна тривога".

Ухвалою суду від 18.01.2024 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Акціонерне товариство оператор газорозподільної системи "ВІННИЦЯГАЗ".

Також, даною ухвалою повідомлено учасників, що судове засідання з розгляду справи по суті відбудеться 07.02.2024 року.

23.01.2024 року до суду від представника позивача на виконання вимог ухвали суду надійшла заява (б/н від 23.01.2024 року) (вх.канц. № 01-34/757/24).

06.02.2024 року від представника третьої особи до суду надійшли письмові пояснення по суті заявлених позовних вимог (б/н від 06.02.2024 року) (вх.канц. № 01-34/1348/24).

07.02.2024 року до суду від відповідача надійшов лист (б/н від 07.02.2024 року) (вх.канц. 01-34/1357/24) про долучення до матеріалів справи доказів понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.

У судовому засіданні 07.02.2024 року прийняли участь представники позивача, відповідача та третьої особи.

Стислий виклад процесуальних позицій сторін.

Як вбачається із позовної заяви, позивач посилається на укладення між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВІННИЦЯГАЗ ЗБУТ" та Фізичною особою-підприємцем Русавським Андрієм Вікторовичем договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 11417U2IG9AP019 від 01.01.2019 року.

За твердженням позивача за Фізичною особою-підприємцем Русавським Андрієм Вікторовичем рахується заборгованість за постачання природного газу у січні-лютому 2022 року в сумі 24 449,11 грн.

Враховуючи викладене позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з Фізичної особи-підприємця Русавського Андрія Вікторовича 24 449,11 грн заборгованості за постачання природного газу за Договором на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 11417U2IG9AP019 від 01.01.2019 року (т. 1 а.с.1-7).

У відзиві на позовну заяву відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову повністю зазначаючи про відсутність жодних доказів щодо зміни ціни постачання газу за договором, а тому наданий позивачем розрахунок не відповідає укладеному Договору.

При цьому відповідач заперечує наявність договірних відносин між сторонами за договором на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №11417U2IG9AP019 від 01.01.2019 року за період січень - лютий 2022, оскільки останнім 25.11.2021 року змінено постачальника та укладено договір № 41АР200-58786-21 з ТОВ "Твій газзбут" (т. 1 , а.с. 48-51).

Згідно відповіді на відзив позивач зазначає, що постачання природного газу здійснювалось у межах дії Договором на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 11417U2IG9AP019 від 01.01.2019 року, з урахуванням укладеної сторонами Додаткової угоди №4 від 31.12.2021 року.

Ціна поставки газу визначену у актах приймання-передачі, заперечень проти яких відповідачем не надано, тому обсяг спожитого газу встановлюється відповідно до даних постачальника.

Постачання природного газу іншим постачальником здійснювалось відповідачу з 01.03.2022 року, наявність печатки на додатковій угоді підтверджує участь у здійсненні господарської операції.

Також, позивачем висловлено заперечення відносно стягнення витрат на професійну правничу допомогу (т. 1 а.с. 60-66)

06.02.2024 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи, відповідно до яких зазначено, що коригування обсягів природного газу за попередні періоди та фіксування показника комерційного ВОГ на рівні 55303 куб.м. АТ "Вінницягаз", як оператором ГРМ, що втратив таке право 01.01.2023 року, є неможливим (вх. №01-34/1348/24).

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, 01.01.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВІННИЦЯГАЗ ЗБУТ" (Постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Русавським Андрієм Вікторовичем (Споживач) укладено договір на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 11417U2IG9AP019 (т. 1, а.с.11-18).

Відповідно п. 1.1 Договору Постачальник зобов`язується передати у власність Споживачу у 2019 році природний газ (газ), а Споживач зобов`язується прийняти та. оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором.

Річний плановий обсяг постачання газу - до 4200 тис.куб.м. (п. 1.2 Договору).

Планові обсяги постачання газу по місяцях: січень - 0,5 куб.м., лютий - 0,5 куб.м., березень - 0,5 куб.м., квітень - 0,2 куб.м., травень - 0,2 куб.м., червень - 0,2 куб.м., липень - 0,2 куб.м., серпень - 0,2 куб.м., вересень - 0,2 куб.м., жовтень - 0,5 куб.м., листопад - 0,5 куб.м., грудень - 0,5 куб.м. (п. 1.3 Договору).

Обсяг переданого (спожитого) газу за розрахунковий період (пункт 4.1. Договору), що підлягає оплаті Споживачем, визначається на межі балансової належності між Оператором ГРМ та Споживачем на підставі даних комерційних вузлів обліку (лічильників газу), визначених в заяві-приєднанні до договору розподілу природного газу, укладеного між Оператором ГРМ. та Споживачем, а також з урахуванням процедур, передбачених Кодексом ГРМ (п. 2.3 Договору).

Місячний обсяг відбору (споживання) газу Споживачем не повинен перевищувати підтверджений обсяг газу більш ніж на ±5% (п. 2.4 Договору).

Коригування (перегляд) планових місячних обсягів природного газу на 01 число розрахункового місяця здійснюється за письмовою заявою Споживача Постачальником у разі, якщо Споживач повідомив Постачальника про зміну планових обсягів газу не менше ніж за 15 календарних днів до початку розрахункового місяці (п. 2.5 Договору).

Коригування (перегляд) планових місячних обсягів природного газу па 15 число розрахункового місяця здійснюється за письмовою заявою Споживача Постачальником у разі, якщо Споживач повідомив Постачальника про зміну планових обсягів газу не менше ніж за 6 (шість) робочих днів відповідно до 15 числа розрахункового місяця (п. 2.6 Договору).

Коригування (перегляд) планових місячних обсягів природного газу на 25 число розрахункової о місяця здійснюється за письмовою заявою Споживача Постачальником у разі, якщо Споживач повідомив Постачальника про зміну планових обсягів газу не менше ніж за 6 (шість) робочих днів відповідно до 25 числа розрахункового місяця (п. 2.7 Договору).

За змістом п. 2.8 Договору постачання та споживання підтверджених обсягів газу протягом місяця здійснюється, як правило, в рівномірному режимі, виходячи із середньодобової норми (далі - добова норма), яка визначається шляхом ділення місячного підтвердженого обсягу газу па кількість днів протягом цього місяця, або згідно узгодженого сторонами графіку у випадку, якщо споживання здійснюється протягом місяця нерівномірно.

Згідно п. 2.9 Договору визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між Сторонами здійснюється в наступному порядку:

- за підсумками розрахункового періоду Споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати Постачальнику копію відповідного акта про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу Споживачу за розрахунковий період, що складений між Оператором ГРМ та Споживачем, відповідно до вимог Кодексу ГРМ (п. 2.9.1 Договору);

- на підставі отриманих від Споживача даних та/або даних Оператора ГРМ Постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником Постачальника (п. 2.9.2 Договору);

- Споживач, протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобов`язується повернути Постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником Споживача та скріплений печаткою Споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу (п. 2.9.3 Договору).

На підставі п. 3.2 Договору ціна газу з урахуванням тарифу на транспортування природного газу магістральними трубопроводами становить 10 464,60 грн, за 1000 куб. м., крім того ПДВ 20% 2 092,92 грн, всього з ПДВ 12 557,52 грн.

Сторони домовились, що ціна газу, розрахована відповідно до пунктів 3.2. та 3.3 цього Договору, застосовується Сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунках за цим Договором (п. 3.4 Договору).

Місячна вартість газу визначається як добуток ціпи газу та загального обсягу фактично поставленого (спожитого) газу, визначеного згідно з розділом II цього Договору (п. 3.5 Договору).

Загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу поставленого Споживачеві за даним договорам (п. 3.6 Договору).

Відповідно п. 4.1 розрахунковий період за договором становить один календарний місяць - з 07.00 години першого дня місяця до 07.00 години першого дня наступного місяця включно.

Оплата газу здійснюється Споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника в наступному порядку:

- 100% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи, з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної-величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу па наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати Споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці (п. 4.2.1 Договору);

- у разі збільшення в установленому порядку підтвердженого обсягу газу протягом розрахункового періоду Споживач здійснює оплату вартості додатково заявлених обсягів газу в п`ятиденний строк після збільшення нього обсягу (п. 4.2.2 Договору);

- остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п 3.6. Договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу (п. 4.2.3 Договору).

Датою оплати (здійснення розрахунку) є дата зарахування коштів на банківський рахунок Постачальника (п. 4.2 Договору).

Постачальник зобов`язується забезпечувати постачання газу до пунктів призначення на умовах, та в обсягах, визначених договором, за умови дотримання Споживачем дисципліни відбору газу та розрахунків за його постачання (п. 5.2.1 Договору).

Споживач зобов`язується оплачувати Постачальнику вартість газу на умовах та в обсягах, визначених договором (п. 5.4.2 Договору).

Згідно п. 11.1 Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання газу з 01.01.2019 року до 31.12.2019 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

31.12.2021 року між сторонами укладено Додаткову угоду № 4 до договору № ДУ-4/11417U2IG9AP019 від 01.01.2019 року, за умовами якої сторонами внесено зміни до основних пунктів договору та викладено їх в наступних редакція, а саме:

- "п. 1.1 Постачальник зобов`язується передати у власність Споживачу природний; газ (газ), а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку що визначені Договором";

- "п. 1.2 Річний плановий обсяг постачання газу на 2022 рік 450 куб.м";

- "п. 1.3 Планові обсяги постачання газу в 2022 році по місяцях: січень - 200 куб.м, лютий - 200 куб.м., березень - 50 куб.м";

- "п. 11.1 Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання газу до 31.03.2022 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення" (т. 1, а.с.19).

На підтвердження обставин виконання умов укладеного договору та факту поставки природного газу у січні-лютому 2022 року в загальній кількості 415,02 куб.м на суму 24 449,11 грн, позивачем надано:

- у січні 2022 року - 245,01 куб.м на суму 16 090,76 грн - акт приймання-передачі природного газу №ЗВІ82000511 від 31.01.2022 року,

- у лютому 2022 року - 170,01 куб.м на суму 8 358,35 грн - актом приймання-передачі природного газу №ЗВІ82003002 від 28.02.2022 року (т. 1, а.с.20-21).

Також позивачем долучено до матеріалів справи лист АТ "Вінницягаз" №210- Сл-19601-1023 від 13.10.2023 року (т. 1, а.с. 22).

За твердженням ТОВ "Вінницягаз Збут" заборгованість відповідача за спожитий природний газ становить 24 449,11 грн.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог та надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст. 632 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

З приводу аналізу наданих сторонами доказів суд виходив з наступного.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

17.10.2019 року набув чинності Закон України №132-IX від 20.09.2019р. "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема змінено назву ст.79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, чим в господарський процес фактично впроваджено стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 року наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Варто відзначити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (Постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 року у справі №902/761/18, від 04.12.2019 року у справі №917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі №129/1033/13-ц.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016р. у справі "Дж.К. та Інші проти Швеції" ("J.K. and Others v. Sweden") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007р. у справі "Бендерський проти України" ("Benderskiy"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених ст. 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

У п.п. 1-3 ч. 1 ст. 237 ГПК України, передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Принцип "процесуальної рівності сторін" передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (Рішення ЄСПЛ від 27.10.1993 у справі "Dombo V. v. The Netherlands").

Судом оцінено, на основі стандартів змагальності та вірогідності, надані сторонами докази та встановлено наступне.

Згідно п. 11.1 Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання газу з 01.01.2019 року до 31.12.2019 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Договір вважається продовженим на кожен наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії Договору жодною зі Сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (п. 11.2 Договору).

Матеріали справи не містять відомостей щодо направлення сторонами одна одній заяв про припинення дії договору, тому термін його дії продовжено на 2022 рік.

Тому, суд відхиляє доводи відповідача відносно припинення строку дії Договором на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 11417U2IG9AP019 від 01.01.2019 року на період січня-лютого 2022 року.

З приводу доводів відповідача щодо постачання природного газу протягом спірного періоду ТОВ "Твій Газзбут", то дійсно 25.11.2021 року ФОП Русавським А.В. укладено Договір постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41АР200-58786-21 (т.1 а.с. 52-57).

Однак, договір діє в частині постачання газу з газової доби, з якої споживач включений до Реєстру споживачів ТОВ "Твій Газзбут" в інформаційній платформі оператора ГТС.

Сторони узгоджено ланові обсяги постачання природного газу у 2022 році з квітня по червень, що підтверджено Додатком №1 до Договору (т. 1 а.с. 56).

Позивачем надано до матеріалів справи Витяг остаточних алокацій з інформаційної платформи оператора ГТС, із зазначенням дати закріплення споживача (ФОП Русавського А.В.) за ТОВ "Твій Газзбут", починаючи з 01.03.2022 року (т. 1 а.с. 66 (зворотна сторона), а також Лист ТОВ "Твій Газзбут" від 08.12.2023 року (т. 1 а.с. 99).

Достовірність та належність відповідного доказу не спростовано відповідачем.

Відтак, суд відхиляє у цій частині заперечення відповідача та вважає доведеними обставини чинності Договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 11417U2IG9AP019 від 01.01.2019 року у січні-лютому 2022 року та здійснення постачання природного газу ТОВ "Вінницягаз Збут" на користь ФОП Русавського А.В.

З приводу підтвердження обставин укладення сторонами Додаткової угоди №4 від 31.12.2021 року до Договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 11417U2IG9AP019 від 01.01.2019 року, за період споживання у січні-лютому 2022 року, суд зазначає наступне.

Відповідна додаткова угоди (т. 1 а.с. 19) містить лише відомості щодо планових обсягів постачання природного газу у січні-березні 2022 року та продовження строку дії договору на відповідний період.

Однак, чинність договору підтверджено іншими доказами, що встановлено судом, укладення відповідної угоди не впливає на зміну ціни поставленого природного газу.

Крім того, примірник Додаткової угоди №4 від 31.12.2021 року надано позивачем у паперовій копії, відповідність оригіналу підтверджено підписом представника позивача.

Відповідач у поданому відзиві та судових засідання заперечив дійсність підпису на додатковій угоді та наявність оригіналу відповідного документа.

На підставі ч. 6 ст. 91 ГПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.

Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Ухвалою суду від 04.12.2023 року зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІННИЦЯГАЗ ЗБУТ" надати суду оригінал додаткової угоди № 4 від 31.12.2021 року до договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 11417U2IG9AP019 від 01.01.2019 року.

Відповідно до Довідки від 11.12.2023 року, підписаної Директором ТОВ "Вінницягаз Збут" В. Сопільник, для підготовки позовної заяви копію додаткової угоди № 4 від 31.12.2021 року до договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 11417U2IG9AP019 від 01.01.2019 року роздруковано з електронного документообігу (т. 1 а.с. 91).

Таким чином, оригінал додаткової угоди для огляду суду не надано, відсутні також докази накладення електронних цифрових підписів обох сторін на відповідній додатковій угоді.

Тому, керуючись імперативним приписом ч. 6 ст. 91 ГПК України, такий доказ (Додаткова угода № 4 від 31.12.2021 року до Договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 11417U2IG9AP019 від 01.01.2019 року (т. 1 а.с. 19) не береться судом до уваги.

З приводу узгодженої сторонами ціни постачання природного газу, судом враховано наступне.

На підставі п. 3.2 Договору ціна газу з урахуванням тарифу на транспортування природного газу магістральними трубопроводами становить 10 464,60 грн, за 1000 куб. м., крім того ПДВ 20% 2 092,92 грн, всього з ПДВ 12 557,52 грн.

Ціна, зазначена в п. 3.2. Договору, може змінюватись протягом дії договору. Зміна ціни узгоджується шляхом підписання додаткової угоди до цього договору.

Сторони домовились, що ціна газу розрахована відповідно до п. п. 3.2. та 3.3. цього Договору, застосовується сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунках за цим Договором.

Згідно п. п. 11.3, 11.5 Договору, одностороння відмова від виконання умов договору не допускається. Усі зміни та доповненн6я Договору оформлюються письмово, підписуються уповноваженими представниками сторін та скріплюються їх печатками (за наявності).

Зобов`язання згідно вимог ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Положеннями частин 1, 2, 3 статті 180 Господарського кодексу України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.На основі ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі №753/11000/14-ц від 18 квітня 2018 року застосував принцип Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав).

Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, має нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. При цьому це правило застосовується не тільки у випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою.

Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча й були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the diminant sinfluence of the party).

Оскільки, умови договорів постачання природного газу сформовано на основі Типового договору поставки природного газу непобутовим споживачам, то його положення мають тлумачитись проти позивача.

Відтак, сторонами не узгоджено автоматичної зміни вартості природного газу з урахуванням коливань ринкових цін або рішень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

З 1 жовтня 2015 року введено в дію Закон України «Про ринок природного газу» (далі - Закон), відповідно до якого з 1 жовтня 2015 року Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, втратила повноваження щодо забезпечення проведення цінової політики на ринку природного газу (в частині встановлення цін на природний газ для споживачів України).

Згідно з положеннями частини другої статті 12 Закону постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, закон не передбачає автоматичної зміни ціни природного газу, за відсутності згоди обох сторін, що також узгоджується з узгодженими сторонами положеннями Договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 11417U2IG9AP019 від 01.01.2019 року, за період споживання у січні-лютому 2022 року.

На підставі ст. ст. 651-653 ЦК України, зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

В силу ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

За відсутності погоджених сторонами змін щодо збільшення ціни постачання природного газу відсутні правові підстави для визначення оплати із застосуванням визначених позивачем у Актах приймання-передачі природного газу №ЗВІ82000511 від 31.01.2022 року та №ЗВІ82003002 від 28.02.2022 року (т.1 а.с. 20, 21).

Такий висновок суду узгоджується із позиціями КГС ВС при вирішенні подібних спорів відносно відсутності підстав для оплати наданих послуг до моменту внесення змін у договір (Постанови від 08.12.2021 року у справі №902/968/19, від 27.05.2021 у справі № 904/5807/19, від 08.06.2021 у справі № 904/5147/19, від 15.06.2011 у справі № 915/2360/19, від 17.06.2021 у справі № 924/1153/19, від 22.06.2021 у справі № 908/3104/19).

У даному випадку сторонами самостійно погоджено спосіб внесення змін до договору.

Умовами п. 3.3. Договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 11417U2IG9AP019 від 01.01.2019 року передбачено можливість збільшення ціни виключно шляхом підписання додаткової угоди до цього Договору.

Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Тому, у випадку ухилення відповідача від збільшення ціни природного газу, належним способам захисту прав позивача було звернення з позовом до суду про визнання укладеною Додаткової угоди до Договору, що випливає з правових висновків КГС ВС від 09.06.2020 року у справі № 912/1860/19, ВП ВС від 26.05.2020 року у справі № 908/299/18, від 22.09.2020 року у справі № 159/5756/18.

Оцінивши доводи сторін та наявні у справі докази у сукупності, суд констатує, що правомірним є визначення вартості фактично спожитого природного газу за первісно узгодженою сторонами ціною газу за 1000 куб.м в сумі 12 557,52 грн, з урахуванням ПДВ, тобто по 12,55752 грн за 1 куб.м.

Щодо обсягу спожитого природного газу протягом січня-лютого 2022 року, позивач посилався на Лист АТ "Вінницягаз" від 15.10.2023 року (т. 1 а.с. 22), згідно якого у січні 2022 року спожито 245,01 куб.м.; у лютому 2022 року - 170,01 куб.м.

Обсяг споживання за січень 2022 року, з показниками 54 973,00 куб.м. на 01.01.2022 та 55 218,00 куб.м. на 01.02.2022 року (т. 1 а.с. 121) не оспорювався відповідачем, тому, з урахуванням наведених вище мотивів, суд вважає правомірними вимоги позову про стягнення вартості спожитого природного газу за цінами п. 1.2. Договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 11417U2IG9AP019 від 01.01.2019 року.

Отже, вартість спожитого природного газу у січні 2022 року становить 245,01х12,55752 = 3 076,72 грн.

На спростування визначеного позивачем обсягу природного газу у лютому 2022 року відповідачем надано відомості про покази лічильника та Акт №046485 від 21.08.2023 року перевірки цілісності пломб під час обмеження газопостачання, яким зафіксовано показник на рівні 55 303,11 куб.м.

Вірогідність наданих відповідачем доказів підтверджується поясненнями третьої особи АТ "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз".

Зокрема, третьою особою повідомлено, що показник споживання у лютому 2022 року в обсязі 170,01 куб.м. (який також зазначено у Лист АТ "Вінницягаз" від 15.10.2023 року (т. 1 а.с. 22) сформовано в автоматичному режимі програмним забезпеченням, враховуючи не подання споживачем звіту про дані комерційного ВОГ.

Відповідний обсяг сформовано на основі добових обсягів оперативного та фактичного споживання за лютий 2022 року, а також розрахунку втрат і витрат природного газу (копії яких долучено до пояснень).

Також, АТ "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" підтверджено, що при припиненні газопостачання за адресою: м. Вінниця, вул. Дубовецька, 27А шляхом встановлення вхідної засувки, зафіксовано показник 55 303,11 куб.м.

Крім того, коригування обсягів природного газу за попередні періоди та фіксування показника комерційного ВОГ на рівні 55303 куб.м. АТ "Вінницягаз", як оператором ГРМ, що втратив таке право 01.01.2023 року, є неможливим (вх. №01-34/1348/24).

Таким чином, визначений позивачем показник споживання у лютому 2022 році в обсязі 170,01 куб.м. не відповідає фактичним показникам лічильника споживача, сформований виключно внаслідок роботи програмного забезпечення та даних електронного обліку.

Суд виходить з того, що не дотримання споживачем обов`язку з надання показів лічильника не може бути підставою для оплати обсягу газу, яким ним фактично не спожитий.

Підставою для оплати може бути лише обсяг фактично наданої послуги (ч. 1 903 ЦК України).

Крім того, відсутні докази щодо узгодження ФОП Русавським А.В. обсягу спожитого газу, оскільки Акт приймання-передачі природного газу №ЗВІ82003002 від 28.02.2022 року (т.1 а.с. 21) не підписано відповідачем.

Докази щодо фактичного отримання направлених актів (т. 1 а.с. 23-29) матеріали справи не містять.

Відносно застосування положень п. п. 29.1. - 2.9.5 Договору, то можливість визначення обсягу споживання газу Постачальником в односторонньому порядку за даними оператора ГРМ виникає у випадку відмови від підписання акта протягом двох днів з дати його отримання.

Крім того, споживач не позбавлений права звернутись до суду за вирішенням спору з приводу обсягів спожитого газу (п. 2.9.4. Договору).

Усталеними є правові висновки Великої Палати Верховного Суду відносно того, що рішення суду має остаточно вирішувати спір по суті і захищати порушене право чи інтерес. Якщо для реалізації рішення суду потрібно ще раз звертатися до іншого суду й отримувати ще одне рішення - це означає, що обраний спосіб захисту (який часто зумовлений обмеженнями, що діють у певній юрисдикції) є неефективним.

Тому, суд не вбачає обмежень при вирішенні даного спору визначити на основі наявних у справі письмових доказів обсяг фактично спожитого відповідачем природного газу.

Реалізація наданого споживачу права п. 2.9.4. Договору щодо звернення до суду за вирішенням спору з приводу обсягів спожитого газу, шляхом заперечень проти вимог про стягнення заборгованості, сприятиме процесуальній економії та не суперечить нормам законодавства.

Отже, суд надає перевагу доводам відповідача щодо фактично спожитого обсягу газу у лютому 2022 року в обсязі 85,11 куб.м. (55 303,11 (кінцевий обсяг споживання на момент припинення надання послуги, що підтверджено Актом №046485 від 21.08.2023 року (т. 1 а.с. 123) та поясненнями третьої особи) - 55 218,00 (обсяг зафіксований сторонами станом 01.02.2022 року (т. 1 а.с. 121).

З урахуванням викладених вище мотивів суду щодо обґрунтованої ціни природного газу в сумі 12,55752 грн за 1 куб.м., вартість спожитого у лютому 2022 році газу становить: 85,11х12,55752 = 1 068,77 грн.

За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 4 145,49 грн (3 076,72+1 068,77).

Водночас, суд відмовляє у задоволенні позову в частині вимог про стягнення з ФОП Русавського Андрія Вікторовича 20 303,62 грн.

Стосовно вирішення питання щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору та витрат понесених на правову допомогу, суд вважає за необхідне призначити окреме судове засідання, з урахуванням вимог ч. 8 ст. 129 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 3, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 113, 118, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Русавського Андрія Вікторовича ( АДРЕСА_1 , код - НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІННИЦЯГАЗ" (вул. Хмельницьке шосе, буд. 23, м. Вінниця, 21036, код - 39593306) 4 145,49 грн - заборгованості за Договором на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 11417U2IG9AP019 від 01.01.2019 року, за період споживання у січні-лютому 2022 року.

3. Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІННИЦЯГАЗ" в частині вимог про стягнення з Фізичної особи-підприємця Русавського Андрія Вікторовича 20 303,62 грн.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Призначити судове засідання з приводу розподілу судових витрат на 27.02.2024 року о 09:30 год., у приміщенні Господарського суду Вінницької області (вул. Пирогова, 29, м. Вінниця, 21018, зал № 1).

6. Встановити сторонам строк протягом п`яти днів з дати отримання судового рішення на подачу доказів щодо понесених судових витрат, а також заперечень відносно судових витрат на професійну правничу допомогу.

7. Примірник судового рішення протягом двох днів з дня складання направити сторонам до електронних кабінетів у системі ЄСІТС та на електронні адреси, за їх відсутності - рекомендованим листом, з повідомлення про вручення поштового відправлення: позивачу - , відповідачу - ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, представнику відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_3; третій особі - .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Північно - західного апеляційного господарського суду.

Повний текст судового рішення складено 12 лютого 2024 р.

Суддя Міліціанов Р.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Хмельницьке шосе, буд. 23, м. Вінниця, 21036)

3 - відповідачу (АДРЕСА_1)

4 - третій особі (пров. Костя Широцького, буд. 24, м. Вінниця, 21012)