РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.01.2024Справа № 910/14004/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Алєєвої І.В., за участю секретаря судового засідання Голуба О.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інсайт+»

до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

про стягнення 1 018 389, 02 грн.

Представники сторін: згідно протоколу судового засідання від 29.01.2024.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення 1 018 389, 02 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.09.2023 було відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 16.10.2023.

02.10.2023 від Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» надійшов відзив на позовну заяву.

12.10.2023 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Інсайт+» надійшла відповідь на відзив.

У судовому засіданні 16.10.2023 представники позивача та відповідача надали усні пояснення по справі, крім того представником позивача було заявлено усне клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.10.2023 було продовжено строк підготовчого провадження та відкладено розгляд справи на 20.11.2023.

20.11.2023 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Інсайт+» надійшов розрахунок штрафних санкцій.

У судовому засіданні 20.11.2023 представники сторін були повідомлені про відкладено розгляд справи на 04.12.2023.

27.11.2023 від Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» надійшли додаткові пояснення.

У судовому засіданні 04.12.2023 представник відповідача надав усні пояснення по справі, представник позивача у судове засідання не з`явився.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.12.2023 було відкладено розгляд справи на 25.12.2023.

25.12.2023 від Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.

25.12.2023 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Інсайт+» надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.

У судове засідання 25.12.2023 представники сторін не з`явились.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.12.2023 було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 29.01.2024.

У судовому засіданні 29.01.2024 представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Як зазначає позивач у позовній заяві, на внутрішньому тендері Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (далі - Відповідач/Покупець), між Відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інсайт+» (далі - Позивач/Продавець) було було укладено Договір купівлі-продажу № 09/03/1098-МТР від 19.09.2022 року (далі - Договір). У порядку та на умовах, визначених цим Договором, Продавець зобов`язався передати продукцію (далі - Товар) у власність Покупця, а Покупець прийняти Товар та сплатити за нього відповідну грошову суму.

Пунктом 1.2. Договору визначено, що асортимент, кількість, якість, вартість та інші характеристики Товару визначаються в Додатках до цього Договору.

Умовами Договору встановлено, що Покупець зобов`язаний здійснити оплату за поставлений Товар на умовах та у строки, визначені Договором (п. 2.3.1).

Відповідно до п. 3.2. Договору оплата вартості Товару здійснюється па умовах, визначених Додатками, після отримання Покупцем примірника, належним чином підписаного Сторонами оригіналу Договору.

Пунктом 5.1. Договору визначено, що Продавець зобов`язується передати Покупцю Товар у строк та на умовах, визначених цим Договором та відповідними Додатками до цього Договору.

Відповідно до п. 5.3. Договору датою постачання Товару вважається дата передачі його Покупцю у місці призначення без зауважень по кількості, комплектності та якості, якщо інше не встановлено Додатками до Договору та/або Додатковими угодами.

Факт передачі Товару підтверджується підписаною Сторонами без зауважень видатковою накладною та/або відповідним актом приймання-передачі Товару.

У Додатку 1 до Договору вказано, що Продавець зобов`язується поставити наступний Товар - рукавиці п`ятипалі комбіновані (спілкові від загальних виробничих забруднень, стирання, проколів і порізів), манжети прямі у кількості 8 366 пар.

У пункті 1 Додатку 1 до Договору вказано, загальна вартість Товару - 970 489,46 грн., в т.ч. ПДВ 161 748,24 грн.

Пунктом 2 Додатку 1 до Договору встановлено наступні умови оплати: 25% передоплата, 75% по факту поставки всього Товару протягом 20 банківських днів.

Термін поставки відповідно до п. 4 Додатку 1: 80 календарних днів з моменту отримання передоплати.

Відповідно до п. 5 Додатку 1 до Договору умови поставки товару є наступними: DDP (ІНКОТЕРМС 2020) - склад вантажоотримувача.

Як зазначає Позивач, свої зобов`язання за договором він виконав та надіслав Відповідачу лист від 16.12.2022 № 161222/1 про готовність передати товар, однак відповіді на вказний лист Відповідачем щодо прийняття чи відмови у прийнятті не надано.

Крім того, 11.07.2023 Позивачем було надіслано Відповідачу претензію з вимогою оплатити товар.

З урахуванням викладеного, Позивач звернувся до Господарського суду з вимогою про стягнення з Відповідача грошових коштів, а саме 970 489, 46 грн. - вартості товару, 31 387, 95 грн. - втрат від інфляції та 16 511, 61 - 3% річних.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (частина перша статті 662 ЦК України).

Нормами ст. 530 ЦК України, закріплено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивач на обґрунтування позовних вимог посилається на те, що свої зобов`язання він виконав, що підтверджується листом від 16.12.2022 (вих № 161222/1) про готовність передати Товар, який він надіслав Відповідачу. Проте, Відповідач не виконав свої зобов`язання щодо здійснення оплати за Товар станом на 11.07.2023р.

Однак, як вбачається з умов договору, а саме з пункту 2 Додатку 1 до Договору, яким встановлено наступні умови оплати: 25% передоплата, 75% по факту поставки всього Товару протягом 20 банківських днів.

Термін поставки, відповідно до п. 4 Додатку 1: 80 календарних днів з моменту отримання передоплати.

Тобто, поставка товару повинна бути здійснена після отримання Позивачем від Відповідача передплати у розмірі 25 %, однак докази такої оплати матеріали справи не містять.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу країни якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

З огляду на вищезазначене, Господарський суд не може встановити, факт виконання договору зі сторони Відповідача, у зв`язку з настанням якого у Позивача настане обов`язок поставки товару.

Крім того, Господарський суд міста Києва зазначає, що Позивач не позбавлений права звернутися до суду з вимогою про зобов`язання виконання договору зі сторони Відповідача.

Розглядаючи такий критерій, як ефективність способу захисту, Верховний Суд зазначає, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Ефективним способом захисту права є такий, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанова Верховного Суду у справі № 916/3156/17 від 4 червня 2019 р.)

Частиною 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно із ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд звертає увагу на те, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 21 січня 2018 року у справі №5-249кс15.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Судові витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1.У задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

2. Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 08.02.2024.

Суддя І.В. Алєєва