ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" лютого 2024 р. Справа №924/29/23 (678/1472/23)

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Димбовського В.В., при секретарі судового засідання Нечаюк А.О., розглянувши матеріали справи

за позовом ОСОБА_1 , смт. Летичів

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Яровит Інвест", Хмельницька область, Летичівський район, с. Грушківці

про: стягнення плати за оренду земельної ділянки в період з 2018 року по 2023 рік включно в розмірі 28200 грн.; розірвання договору оренди земельної ділянки від 02 жовтня 2007 року щодо земельної ділянки з кадастровим №:04:001:0103, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,428 га, укладений між відповідачем та позивачем та зобов`язання відповідача повернути позивачу земельну ділянку з кадастровим №:04:001:0103

(в межах справи №924/29/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Яровит Інвест")

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

арбітражний керуючий: не з`явився

Інші представники учасників провадження у справі про банкрутство в судове зсідання не з`явилися.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 02.02.2023р. відкрито провадження у справі 924/29/23 за заявою Головного управління ДПС у Хмельницькій області, м. Хмельницький про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Яровит Інвест" (Хмельницька область, Летичівський район, с. Грушківці, ).

У провадженні Летичівського районного суду перебувала справа №678/1472/23 за позовом ОСОБА_1 , смт. Летичів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Яровит Інвест", Хмельницька область, Летичівський район, с. Грушківці про: стягнення плати за оренду земельної ділянки в період з 2018 року по 2023 рік включно в розмірі 28200 грн.; розірвання договору оренди земельної ділянки від 02 жовтня 2007 року щодо земельної ділянки з кадастровим №:04:001:0103, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,428 га, укладений між відповідачем та позивачем та зобов`язання відповідача повернути позивачу земельну ділянку з кадастровим №:04:001:0103.

Ухвалою Летичівського районного суду від 06.11.2023р. матеріали справи №678/1472/23 передано до Господарського суду Хмельницької області, на розгляді якого перебуває справа №924/29/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Яровит Інвест", Хмельницька область, Летичівський район, с. Грушківці.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду справу №678/1472/23 передано для розгляду судді Димбовському В.В. (в межах розгляду справи №924/29/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Яровит Інвест", Хмельницька область, Летичівський район, с. Грушківці).

Частинами 2, 3 ст. 7 КУзПБ передбачено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Отже, норми Кодексу України з процедур банкрутства передбачають концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство, що дозволяє здійснювати ефективний судовий контроль щодо повернення майнових активів боржника у його розпорядження з метою відновлення платоспроможності такого боржника або належного формування ліквідаційної маси банкрута.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 11.12.2023р. справу №924/29/23(678/1472/23) прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Суть спору: ОСОБА_1 звернулася до Товариства з обмеженою відповідальністю "Яровит Інвест" (Хмельницька область, Летичівський район, с. Грушківці) з позовом про: стягнення плати за оренду земельної ділянки в період з 2018 року по 2023 рік включно в розмірі 28200 грн.; розірвання договору оренди земельної ділянки від 02 жовтня 2007 року щодо земельної ділянки з кадастровим №:04:001:0103, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,428 га, укладений між відповідачем та позивачем та зобов`язання відповідача повернути позивачу земельну ділянку з кадастровим №:04:001:0103.

В обґрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем договору оренди земельної ділянки від 02.10.2007р. (з додатковими угодами).

Зазначає, що відповідач не дотримується зобов`язання своєчасно сплачувати орендну плату. Не вчасно була виплачена орендна плата за 6 років (2018 - 2023 роки). Таким чином, заборгованість по орендній платі становить (4700 х 6 років) 28200 грн.

Представник позивача в судове засідання не з`явився.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився.

Копії ухвал суду направлялись на адресу відповідача (31544, Хмельницька область, Летичівський район, с. Грушківці).

Судом враховується, що положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 №475/97-ВР) встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

При цьому, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема, "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.

При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи відповідно до ст. 3 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

В свою чергу, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положення "розумний строк" вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ. Критеріями оцінки розумності строку є, зокрема, складність справи та поведінка заявників.

Частинами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 03.04.2008р. у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Ст. 202 ГПК України передбачає, що суд може розглядати справу за відсутності учасника справи, якщо його було належно повідомлено, проте, він не повідомив про причин неявки або така неявка є повторною.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи розумність строків розгляду судового спору, справа розглядається за наявними матеріалами відповідно до приписів ч. 9 ст.165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Згідно державного акту №785116 ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка площею 1,43 га.

02.10.2007р. між ОСОБА_1 , смт. Летичів (орендодавцем) та ТОВ "ЯРОВИТ ІНВЕСТ" (орендарем) укладений договір Оренди земельної ділянки (з врахуванням додаткової угоди від 26.06.2015р. про внесення змін до договору оренди земельної ділянки).

Згідно з п. 1.1 договору Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Грушковецької сільської ради, Летичівського району Хмельницької області.

У відповідності до п. 1.2 договору в оренду передається земельна ділянка площею 1,43 га, кадастровий номер :04:001:0103.

Відповідно до п. 3.1 договору, останній укладено на термін з 29 жовтня 2007 року по 29 жовтня 2027 року. Договір діє з моменту його державної реєстрації. Після закінчення строку Договору Орендар має переважне право поновлення його новий строк. У разі поновлення Договору на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін.

Згідно з п. 4.1 договору орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі. Розмір орендної плати у рік становить 2398,41 грн., що складає 5% від нормативної грошової оцінки Земельної Ділянки, зазначеної в пункті 2.4 цього Договору.

Відповідно до п. 7.1 договору після припинення дії договору оренди орендар повертає Орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду, за винятком випадків погіршення стану земельної ділянки не з вини Орендаря.

Згідно з п.9.4. договору орендар зобов`язаний своєчасно вносити орендну плату.

Згідно з п. 12.4 договору розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається. Умовою розірвання договору оренди в односторонньому порядку є систематична несплата орендної плати.

Згідно з актом прийому-передачі 2007 року (додаток до договору від 02.10.2007р.) ОСОБА_1 передала, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Яровит Інвест" прийняло земельну ділянку з кадастровим №:04:001:0103 площею 1,43 га.

Згідно з п. 1 додаткової угоди від 26.06.2015р. викладено п. 2.4 в наступній редакції: нормативно грошова оцінка земельної ділянки 47968.13 грн. Договір укладено па термін і 29 жовтня 2007 року по 29 жовтня 2027 року.

Також, відповідно до п. 1 додаткової угоди від 26.06.2015р. викладено п. 4.1 в наступній редакції: Орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі. Розмір орендної плати у рік становить 2398,41 грн., що складає 5% від нормативної грошової оцінки Земельної Ділянки, зазначеної в пункті 2.4 цього Договору.

Згідно з п. 2 додаткової угоди від 31.10.2016р. орендна плата на рік становить 4700,00 грн.

Згідно з п. 1 додаткової угоди від 01.08.2017р. орендна плата вноситься орендарем щорічно у грошовій або натуральній формі у розмірі 10% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Дослідивши зібрані у справі докази та давши їм правову оцінку в сукупності, судом прийнято до уваги наступне:

У відповідності до ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини, що склались між сторонами, регулюються нормами гл. 58 Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України та Закону України "Про оренду землі".

Відповідно до норм частини другої статті 792 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України, Законом України "Про оренду землі"

Згідно із ст. 93 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 206 ЗК України, ст. 270 Податкового кодексу України (ПК України) використання землі в Україні є платним, а земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, є об`єктом оподаткування.

Положеннями ст. ст. 13, 15 Закону України "Про оренду землі", ст. 792 ЦК України договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату (ст. 96 ЗК України).

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 21, 24, 25 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до ПК України).

Обов`язок орендаря своєчасно та у повному обсязі сплачувати орендну плату також визначено договором.

Орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; своєчасного внесення орендної плати. Орендар, у свою чергу, має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження та зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку.

Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідач ТОВ "Яровит Інвест" не здійснював взятих на себе обов`язків по сплаті орендних платежів протягом шістьох років (2018 - 2023 роки), зокрема, відсутні докази сплати орендної плати у розмірі 4700,00 грн. за 2018 рік, 4700,00 грн. за 2019 рік, 4700,00 грн. за 2020 рік, 4700,00 грн. за 2021 рік 4700,00 грн. за 2022 рік та 4700,00 грн. за 2023 рік.

Доказів сплати орендних платежів протягом 2018 - 2023 років не подано.

З огляду на викладене, позовна вимога про стягнення плати за оренду земельної ділянки в розмірі 28200,00 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Під систематичною несплатою орендної плати, відповідно до ст. 782 ЦК України, необхідно розуміти невнесення наймачем плати за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Статтями 526, 530, 610, 611 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема розірвання договору.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 31, ч. 1 ст. 32 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

На вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Пунктом "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України визначено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою, як систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Разом із тим за змістом частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Разом з тим згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Виходячи з системного аналізу наведених положень законодавства та враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, необхідно зазначити, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення ч. 2 ст.651 ЦК України.

Оскільки законодавець визначає однією із істотних умов договору оренди землі орендну плату, то основний інтерес особи, яка передає майно в оренду, полягає в отриманні орендної плати за таким договором. Порушення цього інтересу має наслідком завдання шкоди, через що сторона (орендодавець) значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору оренди земельної ділянки. Водночас, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Невиплата орендної плати є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа.

Відповідну правову позицію щодо застосування норм частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України під час вирішення судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.11.2018 у справі № 912/1385/17, від 22.06.2020 у справі №922/2216/19.

Отже, відповідно до наведених вище норм законодавства у разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою як порушення договору оренди земельної ділянки, дана обставина може бути підставою для розірвання такого договору.

Несплата відповідачем у встановлені строки орендної плати згідно з умовами договору за користування земельною ділянкою за період 2018 - 2023 рік є систематичною несплатою.

Таким чином, наведене свідчить про систематичне порушення відповідачем умов договору оренди землі в частині сплати орендної плати.

Розірвання договору може бути здійснено на вимогу однієї із сторін договору, і така вимога реалізується шляхом звернення до суду у разі реального істотного порушення прав позивача, зокрема, у разі заподіяння шкоди іншій стороні договору, внаслідок чого орендодавця було позбавлено можливості отримати очікуване при укладенні договору.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 27.06.2023р. по справі №909/618/22.

Згідно з п. 12.4 договору умовою розірвання договору оренди в односторонньому порядку є систематична несплата орендної плати.

З огляду на вищезазначене, позивач правомірно звернувся до суду з вимогою про розірвання договору оренди земельної ділянки кадастровий №:04:001:0103, площею 1,428 га, укладений 02.10.2007р. між ОСОБА_1 та ТОВ "ЯРОВИТ ІНВЕСТ", така позовна вимога є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

При цьому судом було враховано, що у відповідності до п. 1.2 договору в оренду передавалася земельна ділянка площею 1,43 га, в свою чергу, позивач просить суд розірвати договір оренди земельної ділянки площею 1,428 га, що знаходиться в межах переданої в оренду відповідачу площі.

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про оренду землі" у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором.

З аналізу правових норм вбачається, що вимога про повернення земельної ділянки є похідною від вимоги про розірвання договору оренди землі.

Так, правовим наслідком розірвання договору оренди землі є обов`язок орендаря повернути земельну ділянку.

Отже, з урахуванням наведеного вище, з метою забезпечення відновлення прав та законних інтересів позивача як розпорядника земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0103, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Яровит Інвест" повернути ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим № :04:001:0103 підлягають задоволенню.

За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Судом враховано, що позивач звернувся до Летичівського районного суду, й за подання до вказаного суду позову позивачем було сплачено 1073,60 грн.

Ухвалою Летичівського районного суду від 02.06.2023р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Розірвати договір оренди земельної ділянки від 02 жовтня 2007 року щодо земельної ділянки з кадастровим №:04:001:0103, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,428 га, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЯРОВИТ ІНВЕСТ".

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Яровит Інвест" (31544, Хмельницька область, Летичівський район, с.Грушківці, код 34978757) повернути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) земельну ділянку з кадастровим № :04:001:0103.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Яровит Інвест" (Хмельницька область, Летичівський район, с. Грушківці, код 34978757) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) 28200,00 грн. (двадцять вісім тисяч двісті гривень 00 коп.) плати за оренду та 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 коп.) витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ.

Повний текст рішення складено 06.02.2024р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1, 2 ст. 256 ГПК України).

Суддя В.В. Димбовський

Віддрук. 7 прим.:

1 - до справи,

2 - позивачу (31500, смт. Летичів, Хмельницький район, Хмельницька область, вул. Грушевського, кв. 27) - простим,

3 - представнику позивача (ІНФОРМАЦІЯ_3),

4 - відповідачу (31544, Хмельницька область, Летичівський район, с. Грушківці) - простим,

5- Бортнику В.І. (29025, м. Хмельницький, вул. Курчатова, буд. 8/4 корпус Б)- простим.

6 - ГУ ДПС у Хмельницькій області (),

7 - арбітражному керуючому Луценку Р.О. (ІНФОРМАЦІЯ_1 ІНФОРМАЦІЯ_2)