номер провадження справи 5/237/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2024 Справа № 908/3074/23

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі судового засідання Шельбуховій В.О., розглянув матеріали справи

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТМСПЕЦМАШ" (електрона пошта: ; вул. Віскозна, буд. 5, м. Київ, 02094; )

До відповідача: Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (електрона пошта: ; ; ; вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032, ) в особі філії "Відокремлений підрозділ "Запорізька атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (вул. Промислова, буд. 133, м. Енергодар, Запорізька область, 71503; код ЄДРПОУ ВП 19355964).

про стягнення 3 610 181,62 грн.,

За участю представників сторін:

від позивача: Ткаченко Ірина Валеріївна (в режимі відеоконференції) - ордер серії АІ № 1478089 від 29.09.2023;

від відповідача: Балацький Ярослав Анатолійович (в режимі відеоконференції) - виписка з від 29.11.2023, представник;

СУТЬ СПОРУ

03.10.2023 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ТМСПЕЦМАШ" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 3 610 181,62 грн.

03.10.2023 автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Проскурякову К.В.

Ухвалою від 04.10.2023р. позовну заяву прийнято до розгляду судді ПроскуряковаК.В., відкрито провадження у справі № 908/3074/23 в порядку загального позовного провадження. Присвоєно справі номер провадження - 5/237/23. Підготовче засідання призначено на 01.11.2023 о 12 год. 30 хв. з повідомленням (викликом) сторін. Явку представників сторін визнано обов`язковою.

У судовому засіданні 01.11.2023 за участю представників позивача та відповідача судом відкладено підготовче засідання на 04.12.2023 о 12 год. 00 хв. та запропоновано сторонам здійснити відповідні процесуальні дії.

Представники сторін у судове засідання 04.12.2023 не з`явились. Ухвалою від 04.12.2023р. судом продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Перше судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 25.12.2023 о 12 год. 30 хв. з повідомленням (викликом) сторін. Явка представників сторін у судове засідання визнана обов`язковою. Призначене судове засідання здійснювати в режимі відеоконференцзв`язку з використанням підсистеми "Електронний суд".

В судовому засіданні з розгляду справі по суті від 25.12.2023р. оголошено перерву до 24.01.204р.

22.01.2024р. Позивач надав до суду заяву про заміну сторони її правонаступником, а саме: просить замінити відповідача у справі № 908/3074/23 Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032, ) в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (вул. Промислова, буд. 133, м. Енергодар, Запорізька область, 71503, код ЄДРПОУ ВП 19355964) на його правонаступника Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032, ) в особі філії "Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (вул. Промислова, буд. 133, м. Енергодар, Запорізька область, 71503; код ЄДРПОУ ВП 19355964).

В судовому засіданні 24.01.2024р., технічна фіксація якого здійснювалася за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку vkz.court.gov.ua, судом задоволено вказану заяву Позивача від 22.01.2024р. про заміну сторони її правонаступником, про що винесено ухвалу, а також проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач підтримав заявлені вимоги вказавши, що за умовами укладеного між ТОВ «ТМСпецмаш» (постачальник) та ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі ВП «Запорізька атомна електрична станція» (покупець) Договору поставки товару №53-121-01-22-11193 від 22.04.2022р., постачальник зобов`язувався поставити, а покупець прийняти і сплатити товар (п. 1.1.), оплата за поставлений товар мала здійснюватися покупцем протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з дати поставки повного обсягу товару (п. 3.2.). На виконання умов Договору постачальник поставив товар, а покупець прийняв товар у повному обсязі 15.06.2022р., що підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною №151 від 15.06.2022р. на загальну суму з ПДВ - 3 192 038, 28 грн. Видаткова накладна підписана сторонами Договору без зауважень та заперечень щодо кількості, ціни та якості товару. Позивачем оформлено відповідну податкову накладну від 15.06.2022р. № 6 та зареєстровано її в Єдиному реєстрі податкових накладних 27.06.2022р., що підтверджується квитанцією № 1. Строк оплати поставленого товару за Договором сплинув 15.08.2022р. Товар відповідачем не оплачений чим порушені зобов`язання за Договором, що призвело до порушення прав та інтересів Позивача. В порушення умов розділу 9 Договору Відповідач не повідомляв Позивача про наявність форс-мажорних обставин, які б унеможливили виконання зобов`язань щодо оплати поставленого та отриманого товару за Договором. Вважає, що обставини, які б завадили відповідачу вчасно виконати зобов`язання за Договором та звільнили б від відповідальності за невиконання зобов`язання за Договором у вигляді стягнення 3% річних та інфляційних втрат, відсутні. Посилаючись на ст. 173, ст. 174, ч. 2 п. 1 ст.ст. 175, 193, 230, ч.4 ст. 231 ГК України, ст. ст. 530, 546, 548, ч.ч. 1, 3 ст. 549, ч.ч. 1, 2 ст. 551, ч. 2 ст. 625, ч. 1 ст. 691, ст. ст. 692, 712 ЦК України просить с тягнути з Відповідача 3 192 038, 28 грн. основного боргу, 106 780,24 грн. -3 % річних, та 311 363,10 грн. - інфляційних втрат.

Відповідач проти позову заперечив пославшись на те, що за умовами укладеного Договору № 44(2)22УК/53-121-01-22-11193 на поставку товару вартістю 3 192 038,28 грн. (з урахуванням ПДВ) товар поставлявся для потреб ВП ЗАЕС на промисловий майданчик ВП ЗАЕС в м. Енергодарі. Згідно з вимогами розділу 7 «Положення про порядок укладання та ведення договорів (контрактів)» ПЛ-Д.0.04.066-20 ДП «НАЕК «Енергоатом в ході виконання договорів, відокремлені підрозділи ДП «НАЕК «Енергоатом» здійснюють фактурування з відображенням фактур в Єдиній інформаційній базі. Проте, скановані копії видаткових накладних, актів виконаних робіт, довідок вартості виконаних робіт в систему не завантажуються. Всі документи за договорами знаходяться в місті Енергодарі, яке з 04.03.2022 знаходиться в окупації військами рф і доступ до яких на теперішній час тимчасово обмежений. Факт окупації міста Енергодар, в тому числі і ВП «Запорізька АЕС», є загальновідомим, на підставі чого не підлягає доказуванню. Позивачем до позовної заяви додані копії документів. Отже, відзив на позов надається на підставі доданих Позивачем до позовної заяви копій документів. Сторони в Договорі розмежували порядок оплати та строки оплати поставленого товару Порядок оплати: - Вартості товару (без ПДВ): здійснюється шляхом перерахування коштів на рахунок Постачальника протягом 60 календарних днів з моменту поставки всього товару; - Вартості товару в розмірі суми ПДВ: здійснюється після реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) встановлених ПК України випадках і порядку. Реєстрація податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках і порядку не є тотожнім діям Позивача про направлення на електронну адресу Відповідача зареєстрованої податкової накладної в рамках адміністрування ПДВ. Строк оплати: - Вартості товару (без ПДВ): протягом 60 календарних днів з моменту поставки всього товару; Вартості товару в розмірі суми ПДВ: в Договорі сторонами не встановлений. Позивач виконав умови Договору, здійснивши поставку товару в повному обсязі 15.06.2022 на суму 3 192 038,28 грн. з ПДВ. Таким чином, враховуючи строк оплати вартості товару без ПДВ - 60 календарних днів з моменту поставки всього товару, кінцевий строк оплати - 15.08.2022 (без ПДВ), оскільки 14.08.2022 - вихідний день. Оскільки строк оплати ПДВ в договорі не встановлений, Позивач повинен був керуватися ст. 530 ЦК України. 27.06.2022 Позивач, відповідно до наданої квитанції, зареєстрував в ЄРПН відповідну податкову накладну. Позивач не надав докази в підтвердження направлення Відповідачу належним чином оформленої податкової накладної, в зв`язку з чим, Відповідач, відповідно до умов Договору, має право зменшити сплату вартості поставленого товару на суму ПДВ. Отже, ТОВ «ТМСПЕЦМАШ», неправильно визначивши строк оплати поставленого товару, дійшло необґрунтованих висновків про порушення ВП ЗАЕС господарського зобов`язання зі сплати вартості товару в розмірі суми ПДВ. Позивачем при здійсненні розрахунку 3% річних та інфляційних витрат не було враховано, що строк оплати ПДВ в договорі не встановлений. Позивач 08.06.2023 на адресу Відповідача направляв Претензію про сплату боргу в розмірі 1 192 038,28 грн (в тому числі ПДВ - 532 006,38 грн.), копію якої додав до позовної заяви. Отже, враховуючи ст. 530 ЦК України, строк для оплати суми ПДВ - у 7-денний строк від дня пред`явлення, тобто, до 16.06.2023. Крім того, Позивач у позовній заяві розраховує 3% річних за 407 днів, починаючи з 15.08.2022. Проте Позивач не врахував вимоги ст. ст. 251, 253, п. 5 ст. 254 ЦК України. 15.06.2022, згідно з видатковою накладною № 151, Позивач поставив товар Відповідачу. Отже, строк оплати вартості товару (без ПДВ) розпочався 16.06.2022, та закінчився 14.08.2022 (вихідний день). Таким чином, 15.08.2022 - останній день для оплати вартості поставленого товару (баз ПДВ) (60 календарних днів відповідно до п.3.2 Договору). Отже, нарахована Позивачем сума 3% річних не підлягає задоволенню. Посилаючись на правову позицію Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19, приймаючи до уваги той факт, що прострочення з оплати вартості товару (без ПДВ) розпочалося з 16.08.2022 (неповний місяць) нарахування інфляційних витрат за серпень 2022 є неправомірним. Також посилається на те, що правовідносини Відповідача з Позивачем, за умов їх знаходження на території, визначені частиною 1 статті 13 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» у рамках українського законодавчого поля можливі у разі зміни місцезнаходження на іншу територію України. На теперішній час ВП «Запорізька АЕС» не змінив свою податкову адресу на іншу територію України (виробничі потужності Відповідача досі знаходяться в тимчасовій окупації військами рф). Відтак, відокремленому підрозділу не дозволяється здійснення відповідної господарської діяльності, як окремому суб`єкту господарювання на тимчасово окупованій території. Таким чином, з боку Відповідача відсутня вина у порушенні виконання своїх зобов`язань за Договором, оскільки на законодавчому рівні встановлена заборона на здійснення господарської діяльності підприємцями та фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність юридичними особами, місцезнаходженням яких є тимчасово окупована територія. З моменту окупації ВП ЗАЕС працює в екстремальних умовах, на початку захоплення атомна станція працювала на мінімальних потужностях, а вже з вересня 2022 відпуск електричної енергії у мережу зі станції не здійснюється. На теперішній час Компанією втрачено виробничі потужності, що забезпечували майже половину його доходу від реалізації електроенергії. Поряд з цим, ДП «НАЕК «Енергоатом» продовжує нести витрати з утримання об`єктів і персоналу ВП ЗАЕС, не одержуючи від діяльності цього відокремленого підрозділу жодного доходу. Зазначені втрати виробничих потужностей вкрай негативно вплинули на фінансовий стан Відповідача. Так, за 2022 рік ДП «НАЕК «Енергоатом» отримані збитки в розмірі 12,4 млрд гривень (чистий фінансовий збиток відповідно до Звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2022 рік). За таких обставин, через втрату Компанією значної частини своїх виробничих потужностей, був розбалансований фінансовий стан державного підприємства. Крім того, постійні ракетні атаки російської федерації на енергетичну інфраструктуру України також безпосередньо та значно впливають на роботу інших атомних електростанцій України. Через зниження частоти в енергосистемі України на енергоблоках спрацьовує система аварійного захисту, внаслідок чого енергоблоки автоматично відключаються та працюють у проектному режимі, без генерації у вітчизняну енергосистему. Здійснюючи функції експлуатуючої організації (оператора) атомних електростанцій, ДП «НАЕК «Енергоатом», відповідно до ст. 33 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку», зобов`язане першочергово забезпечувати безпечну експлуатацію ядерних установок. Підвищення та дотримання досягнутого рівня безпеки діючих енергоблоків атомних електростанцій має найвищий пріоритет у діяльності експлуатуючої організації. Питання забезпечення безпеки є пріоритетним над економічними, технічними, науковими та іншими цілями діяльності. Відповідно, наявні ресурси, в тому числі грошові кошти, ДП «НАЕК «Енергоатом» спрямовує в першу чергу на задоволення потреб безпеки експлуатації АЕС. За 2022 рік витрати на виконання ПСО для ДП «НАЕК «Енергоатом» склали 87,643 млрд. грн.. , тоді як загальний валовий прибуток Компанії у 2022 становив 86,615 млрд. грн. Таким чином, витрати ДП «НАЕК «Енергоатом» на виконання фінансової моделі ПСО на мільярд гривень більші, ніж весь дохід Компанії від реалізації електричної енергії. Посилаючись на правову позицію Верховного Суду у постановах від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18 просить суд ухвалити рішення по справі, з урахуванням позиції Відповідача, зменшити розмір 3 % річних, заявлених Позивачем у позовній заяві.

У своїй відповіді на відзив Позивач заперечив проти доводів Відповідача, вказавши, що Відповідач у відзиві визнав, що товар за договором отриманий у повному обсязі та у передбачений договором строк. Відповідно до п. 3.1, 3.2. 3.3. розділ «Умови і порядок оплати», п. 4.5. розділ «Порядок поставки», п. 7.7. розділ «Відповідальність сторін» Договору Відповідач як покупець зобов`язаний оплатити вартість отриманого товару разом з ПДВ протягом 60 календарних днів з дати поставки повного обсягу товару. Тобто, сторони договору узгодили період часу у який має бути проведена оплата вартості поставленого товару: 60 календарних днів з дати поставки повного обсягу товару. Частина вартості товару на суму ПДВ сплачується замовником в той же період часу, проте в залежності від виконання позивачем як постачальником зобов`язання по реєстрації електронної податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, не раніше її реєстрації. Право на зменшення загальної суми договору на відповідну суму ПДВ виникає у замовники виключно якщо він втратив право на нарахування сум ПДВ у разі не здійснення постачальником реєстрації податкової накладної або зупинення реєстрації податкової накладної. Виконання позивачем умов договору поставки в частині складення, реєстрації та направлення відповідачу податкової накладної підтверджується: податковою накладною від 15.06.2022р. № 6, реєстраційний номер , квитанцією № 1 від 27.06.2022р. та роздруківкою вихідного листа від 27.06.2022р. з електронної поштової скриньки позивача про направлення зареєстрованої податкової накладної на електронну адресу відповідача. Відповідно до абз. 3 п. 18 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1246 від 29.12.2010р. квитанція про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування, щодо яких прийнято рішення про їх реєстрацію, одночасно надсилається постачальнику (продавцю) та отримувачу (покупцю) - платнику податку. У відповідності до п. 25 Порядку платник податку через електронний кабінет шляхом перегляду в режимі реального часу має доступ до даних Реєстру щодо складених ним чи його контрагентами податкових накладних та/або розрахунків коригування. Отже, надіслання зареєстрованих податкових накладних контрагентам здійснюється автоматично за допомогою програмного забезпечення. Відповідач же не надає доказів звернення до позивача з питанням щодо відсутності реєстрації та не надання податкових накладних та не висловлював намір зменшити загальну суму договору на відповідну суму ПДВ за договором поставки. За таких обставин доводи відповідача, що він звільнений від сплати вартості товару у сумі ПДВ або про ненастання строку сплати суми ПДВ є хибними. Товар у повному обсязі поставлений відповідачу 15.06.2022р. Кінцевим строком оплати товару з ПДВ є 15.08.2022р. Позивач визначив спірний період з 15.08.2022р. по 25.09.2023р. та нарахував 3% річних та інфляційних втрат від простроченої суми боргу. Позивач зазначає, що відсутні підстави у відповідача для зменшення вартості отриманого товару на суму ПДВ. За обставин, що склались ст. 530 ЦК України не може бути застосована. Також, відповідач, в обґрунтування власних доводів не надає власний розрахунок 3% річних. Позивач просить суд звернути увагу, що 3 % річних на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, 3 % річних виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами позивача, а інфляційні нарахування виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті, а тому вони не можуть бути зменшені в порядку ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України. Позивачем заявлена вимога про стягнення 3% річних, такий розмір визначений у ст. 625 ЦК України та він є мінімальним. 3 % річних на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, 3 % річних виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами позивача, а інфляційні нарахування виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті, а тому вони не можуть бути зменшені в порядку ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України. Позивачем заявлена вимога про стягнення 3% річних, такий розмір визначений у ст. 625 ЦК України та він є мінімальним.

У запереченнях на відповідь на відзив Відповідач вказав, що він підтверджує свою позицію, викладену у відзиві на позовну заяву в повному обсязі та ще раз наголошує на тому, що ТОВ «ТМСПЕЦМАШ», неправильно визначивши строк оплати поставленого товару, дійшло необґрунтованих висновків про порушення ВП ЗАЕС господарського зобов`язання зі сплати вартості товару в розмірі суми ПДВ. Відповідач заперечує проти клопотання Позивача про приєднання доказів до матеріалів справи № 908/3074/23, зокрема, «роздруківки вихідного листа від 27.06.2022 з електронної пошти щодо відправки Відповідачу доказів реєстрації податкової накладної № 6 від 22.04.2022, оскільки за Договором 44(2)22УК/53-121-01-22-11193 від 22.04.2022, товар на суму 3 192 038,28 грн. був поставлений 15.06.2022, згідно з видатковою накладною № 151. Отже, податкова накладна № 6 від 22.04.2022 ніяк не могла бути зареєстрована в ЄРПН раніше, ніж відбулася поставка самого товару за Договором №44(2)22УК/53-121-01-22-11193 від 22.04.2022. Позивач зазначає, що розмір річних, заявлений до стягнення, не може бути зменшений в порядку ст. 233 ГК України та ст.551 ЦК України. Проте, наявна судова практика підтверджує можливість зменшення розміру відсотків річних, вважаючи такий розмір оптимальним в контексті балансу інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків як для позивача, так і для відповідача. Наголошуючи на зазначених у відзиві фактичних обставин свого тяжкого фінансового стану Відповідач просить суд, вважати дані обставини винятковими та зменшити розмір належної до стягнення з відповідача суми 3% річних.

Наявні матеріали дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТМСпецмаш» (постачальник, позивач) та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» (покупець, відповідач) укладено Договір поставки товару №53-121-01-22-11193 від 22.04.2022р. (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти і сплатити наступний товар: ущільнюючі елементи для арматури - кільця графітові (прокладки графітові), набори ущільнюючі сальникові (сальникові комплекти), прокладки спірально-навиті, прокладки спірально-навиті з внутрішнім опорним кільцем - призначені для ущільнення роз`ємів та штоків (шпинделів) арматури систем важливих для безпеки та арматури загальнопромислового призначення на загальну суму коштів з ПДВ 3 192 038,28 грн..

Згідно до 1.2. Договору строк поставки товару: квітень-травень 2022р.

У відповідності до п. 3.1. Договору вартість товару за договором без врахування ПДВ - 660 031,90 грн., крім того ПДВ - 532 006,38 грн. Разом з врахуванням ПДВ- 3 192 038, 28 грн.

Відповідно до п. 3.2. Договору оплата за поставлений товар здійснюється протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з дати поставки повного обсягу товару, визначеного в п. 1.1 договору, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.

Пунктом 3.3. Договору встановлено, що оплата Покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації Постачальником належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН).

Відповідно до п. 4.5 Договору, Постачальник зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі і зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у строки, визначені для реєстрації податкових накладних чинним законодавством з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги». Електронна адресу Замовника для листування в рамках адміністрування ПДВ: .

Розділ 7. Відповідальність сторін.

7.1. У випадку неналежного виконання або невиконання Сторонами зобов`язань за договором Сторони несуть майнову відповідальність відповідно до діючого законодавства України.

7.2. За порушення строків поставки або недопоставку товару Постачальник зобов`язаний сплатити Покупцеві пеню в розмірі 0,1 % від вартості товару, з якої допущено прострочення виконання зобов`язання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплачує Покупцеві штраф у розмірі 7 % від вказаної вартості. Нарахування штрафних санкцій не обмежується шестимісячним строком та здійснюється за весь час прострочення виконання зобов`язання по день його фактичного виконання.

7.3. Сплата неустойки не звільняє винну Сторону від виконання договірних зобов`язань.

7.7. У випадку відсутності реєстрації у ЄРПН Підрядником електронної податкової накладної або відбудеться зупинення реєстрації податкової накладної, Замовник має право в односторонньому порядку зменшити загальну суму Договору на відповідну суму ПДВ.

Відповідальність Покупця (Відповідача) за порушення строків здійснення розрахунку за поставлений товар у вигляді штрафу (пені) договором не передбачена.

Згідно до п. 11.1 Договору Договір вважається укладеним з дати підписання сторонами і діє протягом 24 місяців з дати укладення.

На виконання умов Договору Позивач поставив товар згідно п. 1.1. Договору, а Покупець прийняв товар у повному обсязі 15.06.2022р. без зауважень по кількості та якості, що підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною №151 від 15.06.2022р. на загальну суму з ПДВ - 3 192 038, 28 грн. , рахунком на оплату № 71 від 15.06.2022р. на загальну суму 3192038,28 грн., з ПДВ.

При цьому згідно з наданою Позивачем довіреністю № 3/52 від 15.06.2022р. товар отримала експедитор УВТК ВП ЗАЕС Серебреннікова Анастасія Василівна

Вказане підтверджено і Відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Також Позивачем згідно умов Договору оформлено відповідну податкову накладну від 15.06.2022р. № 6, яка була ним зареєстрована у Єдиному реєстрі податкових накладних 27.06.2022р., що підтверджується квитанцією № 1.

Таким чином, дослідженими судом письмовими доказами підтверджується, що позивач взяті на себе зобов`язання за Договором виконав належним чином і у повному обсязі.

З огляду на викладене строк оплати поставленого товару за Договором сплив 15.08.2022р.

Належних та допустимих доказів оплати поставленого товару Відповідач суду не представив, що є порушенням умов п. 3.2 та п. 3.3 Договору.

Позивачем направлялася Відповідачу претензія щодо сплати заборгованості. Так, у відповідь на претензію ТОВ «ТМСпецмаш» № 171 від 08.06.2023, Відповідач листом №21-3777/28-вих від 27.06.2023 повідомив Позивача про те, що Указом Президента України № 64/2022 в Україні, в зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, з 24.02.2022 введений воєнний стан, строк дії якого продовжено до 18.08.2023. Відповідно до ч. 2 ст. 141 Законі України «Про торгово-промислові палати в Україні», форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно з законодавчими та іншими нормативними актами, зокрема: військові дії, оголошена війна. Листом № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 Торгово-промислова палата України, на підставі ст. ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислову палати в Україні», Статуту ТПП України, засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), військову агресію російської федерації проти України. ТПП України підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними для суб`єктів господарської діяльності та /або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням /обов`язкам, виконання яких настало згідно з умовами договору, контакту, угоди, законодавчих актів чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Зазначені вище форс-мажорні обставини є загальновідомими, отже, не потребують доказуванню. Враховуючи вищевикладене, претензійні вимоги будуть розглянуті після закінчення або скасування воєнного стану в Україні.

Приймаючи рішення у справі суд виходить з наступного.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Зобов`язанням відповідно до частини 1 та 2 ст. 509 Цивільного Кодексу України є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України.

З положень ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між: суб`єктом, господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі, кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також: з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 2 п. 1 ст. 175 ГК України майнові зобов`язання, які виникають між: учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Пунктом 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в статті 526 ЦК України.

За приписами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також: вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими котами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч. 7 ст. 193 ГК України).

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом досліджено надані Позивачем у судове засідання оригінали первинних документів, вказаних вище, якими підтверджується постачання Відповідачу 15.06.2022р. товару, та встановлено, що відповідно до п. 3.2. Договору оплата за поставлений товар на загальну суму з ПДВ - 3 192 038, 28 грн. мала бути здійснена Відповідачем протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з дати поставки повного обсягу товару, визначеного в п. 1.1 договору, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника, тобто до 15.08.2022 року.

Доказів виконання вказаних умов Договору Відповідач суду не надав чим порушив взяті на себе за умовами Договору зобов`язання та вимоги чинного законодавства.

Статтею 3 ЦК України закріплено, що одним із основних принципів цивільного права є принцип добросовісності, розумності та справедливості.

Позивач, уклавши Договір і здійснивши поставку Відповідачу обумовлених товарів, правомірно розраховував на отримання оплати у розумні встановлені Договором строки, а Відповідач, уклавши цей Договір, свідомо прийняв на себе зобов`язання щодо своєчасного і повного розрахунку з позивачем за надані послуги.

Отже, станом на день прийняття цього рішення сума основного боргу Відповідача перед Позивачем складає 3 192 038, 28 грн., в т.ч. ПДВ, яка підтверджується матеріалами справи, а тому вимоги Позивача про стягнення з Відповідача вказаної суми основного боргу за Договором є обґрунтованими та підлягають задоволенню судом.

Відносно заперечень Відповідача щодо розмежування строків оплати основної заборгованості та суми податку на додану вартість суд зазначає наступне.

Дійсно пунктом 3.3. Договору встановлено, що оплата Покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації Постачальником належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН).

Відповідно до п. 4.5 Договору, Постачальник зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі і зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у строки, визначені для реєстрації податкових накладних чинним законодавством з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги». Електронна адресу Замовника для листування в рамках адміністрування ПДВ: .

З матеріалів справи вбачається, що Позивач належним чином виконав покладені на нього обов`язки в цій частині та своєчасно зареєстрував в ЄРПН податкову накладну від 15.06.2022р. № 6, яка була ним зареєстрована у Єдиному реєстрі податкових накладних 27.06.2022р., що підтверджується квитанцією № 1 за реєстраційним номером ,

Електронним листом від 27.06.2022р. Позивач направив зареєстровану податкову накладну на електронну адресу відповідача для листування в рамках адміністрування ПДВ: , копію (роздруківку) електронного доказу надано Позивачем суду на дослідження разом з оригіналами інших доказів.

Таким чином, дослідженими судом письмовими доказами підтверджується, що Позивач взяті на себе зобов`язання за Договором в частині реєстрації податкової накладної виконав належним чином і у повному обсязі.

Проте, оплату за поставлений товар Відповідач не здійснив ані у сумі основного зобов`язання, ані у сумі ПДВ, доказів зворотного суду не надав, чим також порушив вказані умови Договору.

Приймаючи рішення суд враховує, що відповідно до п. 188.1. Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Згідно з підпунктом "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу Українидо податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів та послуг.

Отже, податкова накладна, складена та зареєстрована в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до положень пункту 201.10 статті 210 Податкового кодексу України податкова накладна, складена та зареєстрована після 1 липня 2017 року в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

Якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених пунктом 201.1 цієї статті та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до пункту 201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин.

Квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування надсилається одночасно продавцю та покупцю платнику податку. Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.

Відповідно до п.18 Постанови КМУ №1246 від 29.12.2010 р. на момент прийняття у встановленому порядку рішення про реєстрацію або відмову у реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування щодо таких податкової накладної та/або розрахунку коригування проводяться перевірки, визначені пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого). За результатами таких перевірок формується квитанція про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування, яка надсилається платнику податку разом з відповідним рішенням.

У відповідності до п. 25 Порядку платник податку через електронний кабінет шляхом перегляду в режимі реального часу має доступ до даних Реєстру щодо складених ним чи його контрагентами податкових накладних та/або розрахунків коригування.

Отже, надіслання зареєстрованих податкових накладних контрагентам здійснюється автоматично за допомогою програмного забезпечення Єдиного реєстру податкових накладних. Передбачений Договором обов`язок Постачальника направити докази реєстрації податкової накладної на електронну пошту Покупця є лише додатковим повідомленням про таку реєстрацію, а тому навіть відсутність такого повідомлення не може вважатися порушенням порядку реєстрації податкових накладних і не може тягнути для Покупця жодних негативних наслідків.

Також суд враховує, що Відповідач не надав суду доказів звернення до Позивача з питання відсутності реєстрації та не надання податкових накладних, а у відповіді на претензію Позивача не висловлював наміру зменшити загальну суму договору на відповідну суму ПДВ за договором поставки та не заперечував факту реєстрації спірної податкової накладної.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується, виконання Позивачем умов Договору щодо реєстрації та направлення Відповідачу зареєстрованої в ЄРПН податкової накладної.

Доводи відповідача про те, що у п. 3.3. Договору сторони розмежували строки оплати вартості товару та сплати ПДВ за договором суд вважає безпідставними, також з огляду на наступне.

Положення договору, які визначають його ціну (вартість товару), що підлягає сплаті покупцем за надані послуги, не розділяють вартість самого товару та суму ПДВ, що підлягає сплаті. Аналіз положень договору дає змоги суду дійти висновку, що сума податку на додану вартість включається у загальну ціну послуг, зазначену у п. 2.1. Договору, а тому вказана сума підлягає сплаті разом з вартістю наданих послуг.

Крім цього, згідно з наданими позивачем доказами, ним у визначений законом строк оформлено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкову накладну за здійсненою поставкою, що підтверджується відповідною квитанцією.

Суд зазначає, що зауваження в п. 3.3 Договору щодо оплати покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від Виконавця податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку, не змінює строку щодо оплати повної вартості поставленого товару, в тому числі і суми ПДВ, оскільки згідно ч. 1 ст. 188 Податкового кодексу України сума ПДВ є складовою бази оподаткування, а тому входить до ціни товару і не підлягає відокремленню.

Належним та допустимим доказом поставки товару є відповідна видаткова накладна, яка підписана Відповідачем без зауважень, проти чого не заперечує і сам Відповідач, а податкові накладні є підставою для здійснення розрахунків з бюджетом, і дотримання сторонами вимог законодавства щодо реєстрації податкових накладних не має значення для визначення початку строку виконання господарських зобов`язань.

В даному випадку має значення сам факт здійснення реєстрації податкової накладної та надання її Покупцю, який повинен здійснити повну оплату поставленого товару разом із сумою ПДВ в межах визначеного строку - 60-ти календарних днів з дати отримання товару.

З огляду на викладене суд не приймає до уваги заперечення Відповідача в цій частині.

Також Позивачем заявлено до стягнення з Відповідача за період з 15.08.2022р. по 25.09.2023р. 106 780,24 грн. -3 % річних, та 311 363,10 грн. - інфляційних втрат, відповідно до ст. 625 ЦК України, якою передбачено, що:

1. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

2. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши здійснений Позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат за допомогою інформаційної системи "Законодавство" суд вважає, що він відповідає вимогам чинного законодавства і також підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача у повному обсязі.

Відповідач контррозрахунку вказаних сум суду не надав, його заперечення щодо безпідставного врахування позивачем останнього дня для здійснення оплати в період нарахування процентів за актом від 31.01.2021р. не підтверджуються, оскільки при перевірці судом встановлено, що день часткової оплати відповідних сум позивачем не включалися до періоду нарахування.

Заперечення Відповідача щодо помилковості вказаного розрахунку з огляду на включення в базу нарахування також і суми ПДВ, а також помилкового визначення строку оплати товару, судом до увагу не приймаються з огляду на викладене вище.

Відносно доводів Відповідача в обґрунтування підстав для зменшення суми стягнутих 3% річних, які складають 106 780,24 грн., суд зазначає, що згідно зі ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій, а відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Наведені Відповідачем доводи в обґрунтування його тяжкого фінансового стану, який пов`язаний з військовою агресією Російської Федерації проти України та захопленням окупаційними військами промислового майданчика Запорізької АЕС, віднесення ДП «Енергоатом» до числа підприємств, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави є цілком слушними та заслуговують на увагу.

Разом з тим, погоджуючись з аргументами Відповідача відносного того, що Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.), суд зазначає, що вказана сума 3% річних складає лише 0,12 % від загальної суми основного боргу в розмірі 3 192 038,28 грн. і яка не була сплачена Відповідачем більше року, тобто сума 3% є незначною у порівнянні з сумою основного боргу, а тому не має ознак безпідставного збагачення кредитора. Крім того, Договором взагалі не передбачено стягнення з Відповідача штрафу (пені) за порушення строків розрахунків за поставний товар, які Позивачем до стягнення не заявлялися, а тому є достатньою та адекватною мірою та способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

З огляду на викладене суд не вбачає підстав для зменшення стягнутої суми 3% річних.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до стаття 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

З огляду на викладене, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, з огляду на принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача.

Керуючись ст. ст. 76-79, 86, 129, 233, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032, ) в особі філії "Відокремлений підрозділ "Запорізька атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (вул. Промислова, буд. 133, м. Енергодар, Запорізька область, 71503; код ЄДРПОУ ВП 19355964) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТМСПЕЦМАШ" (вул. Віскозна, буд. 5, м. Київ, 02094; ) суму основного боргу за Договором №53-121-01-22-11193 від 22.04.2022р. в розмірі 3 192 038 (три мільйони сто дев`яносто дві тисячі тридцять вісім гривень) 28 коп., 3 (три) відсотки річних - 106 780 (сто шість тисяч сімсот вісімдесят гривень) 24 коп. та суму 311 363 (триста одинадцять тисяч триста шістдесят три гривні) 10 коп. інфляційних втрат. Видати наказ після набранням рішенням законної сили.

3. Стягнути з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032, ) в особі філії "Відокремлений підрозділ "Запорізька атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (вул. Промислова, буд. 133, м. Енергодар, Запорізька область, 71503; код ЄДРПОУ ВП 19355964) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТМСПЕЦМАШ" (вул. Віскозна, буд. 5, м. Київ, 02094; ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 54152,73 (п`ятдесят чотири тисячі сто п`ятдесят дві гривні) 73 коп. Видати наказ після набранням рішенням законної сили.

Повне рішення складено: 05.02.2024 р.

Суддя К.В.Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.