ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2024 р. м. Рівне Справа № 918/1242/23

Господарський суд Рівненської області у складі головуючої судді Бережнюк В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "ТМА"

до відповідача Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс"

про стягнення боргу 140 582,05 грн.

Секретар судового засідання Лиманський А.Ю.

Представники:

від позивача Ворошик С.О.

від відповідача не з`явився

Суть спору. Стислий виклад позиції позивача, заперечень відповідача.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "ТМА" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до відповідача Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс" про стягнення заборгованості 140 582,05 грн., з яких 76 000,00 грн. основний борг, 52601,12 грн. пеня, 3 316,93 грн. 3% річних, 8 664,00 грн. інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "ТМА" (Підрядник) та Приватним підприємством "Агро-Експрес-Сервіс" (Замовник) укладено Договір підряду №40 від 05.05.2022, за умовами якого підрядник за завданням замовника зобов`язується виконати роботи з обстеження технічного стану дифузійних апаратів DC-12 (в кількості 2 шт) в дифузійому відділенні цукрового заводу ПП "Агро-Експрес-Сервіс" в смт. Мар`янівка Луцького району Волинської області, а замовник зобов`язується прийняти виконані роботи та оплатити їх згідно із умовами цього Договору. Згідно із п. 2.1. Договору підряду, загальна вартість робіт за Договором підряду становить 76000, грн. У пункті 3.2.1. Договору підряду сторони домовились про наступний порядок розрахунків: розрахунок за виконані роботи у розмірі 100 % від суми договору, що складає 76 000,00 грн. з ПДВ (20 %), здійснюються замовником за фактом виконання робіт, у строк в строк не пізніше 5 (п`яти) календарних днів від дати підписання Сторонами Акту здачі-приймання виконаних робіт.

За наслідками виконання робіт, представники підрядника та замовника підписали Акт здачі-приймання виконаних робіт №1 від 10.06.2022 про те, що за Договором підряду №40 від 05.05.2022 підрядник виконав, а замовник прийняв в повному обсязі роботи

Проте, відповідач не виконав умови Договору підряду №40 від 05.05.2022 в частині своєчасної оплати вартості виконаних позивачем робіт з обстеження технічного стану дифузійних апаратів DC-12 на цукровому заводі ПП "Агро-Експрес-Сервіс", а саме не сплатив 76000,00 грн. у строк обумовлений у договорі.

Відповідно до п. 8.3 Договору підряду, за порушення строків розрахунків, зазначених в пункті 3.2. цього Договору, замовник сплачує підряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення від суми простроченої оплати, за кожний день затримки платежів.

Тому посилаючись на умови Договору та на ст.625 ЦК України позивач нарахував 52 601,12 грн. пені, 3 316,93 грн. 3% річних, 8 664,00 грн. інфляційних втрат.

Отже, позивач просить суд стягнути з відповідача борг та нараховані санкції. Також позивач просить покласти на відповідача судові витрати.

Відповідач відзиву на позов не надав, вимог не заперечив.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 15.12.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Справу призначено до слухання по суті на 16 січня 2024 р. на 10:45 год.

18.12.2023 до Господарського суду Рівненської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "ТМА" надійшла заява про участь в судовому засіданні по справі 918/1242/23 в режимі відеоконференції поза приміщенням суду з використанням власних технічних засобів за участі представника адвоката Ворошика Сергія Олексійовича.

Ухвалою від 20.12.2023 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "ТМА" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза приміщенням суду у справі №918/1242/23 задоволено.

10 січня 2024 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "ТМА" надійшла заява про приєднання до справи доказів на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу.

У судове засідання 16.01.2024 представник відповідача не з`явився. Проте, 16.01.2024 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Клопотання судом задоволено.

Ухвалою від 16.01.2024 розгляд справи відкладено на 06 лютого 2024 р. на 11:20 год.

До Господарського суду Рівненської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "ТМА" надійшла заява про участь в судових засіданнях по справі 918/1242/23 в режимі відеоконференції поза приміщенням суду з використанням власних технічних засобів за участі представника адвоката Ворошика Сергія Олексійовича.

Ухвалою від 16.01.2024 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "ТМА" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза приміщенням суду у справі №918/1242/23 задоволено.

Від представника ПП "Агро-Експрес-Сервіс" 06.02.2024 надійшло клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій до рівня не більше 10% від заявлених вимог Позивача.

Від представника ПП "Агро-Експрес-Сервіс" 06.02.2024 надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Дані клопотання судом залишені без розгляду, оскільки подані після закінчення процесуальних строків, на підставі ст.118 ГПК УКраїни.

06 лютого 2024 року представник відповідача до суду не прибув. Про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Згідно положень статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

При цьому, господарським судом врахована правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

З урахуванням вищевикладеного, господарський суд вважає можливим розглянути справу за наявними в ній матеріалами, відповідно до ч. 9 ст. 81, ч. 9 ст. 165 ГПК України.

У судовому засіданні 06.02.2024 представник позивача позов підтримав та просив стягнути з відповідача 76 000,00 грн основного боргу, 52 601,12 грн. пені, 3 316,93 грн. 3% річних, 8 664,00 грн. інфляційних втрат.

Судом досліджені докази по справі.

Після виходу з нарадчої кімнати суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "ТМА" (Підрядник) та Приватним підприємством "Агро-Експрес-Сервіс" (Замовник) укладено Договір підряду №40 від 05.05.2022 (арк.с.12-17).

За умовами пункту 1.1. Договору підрядник за завданням замовника зобов`язується виконати роботи з обстеження технічного стану дифузійних апаратів DC-12 (в кількості 2 шт) в дифузійному відділенні цукрового заводу ПП Агро-Експрес-Сервіс в смт. Мар`янівка Луцького району Волинської області, а замовник зобов`язується прийняти виконані роботи та оплатити їх згідно із умовами цього Договору.

Відповідно до п. 1.2. Договору підряду, перелік, строки виконання та вартість робіт зазначені в Переліку робіт з обстеження технічного стану дифузійних апаратів БС-12 (в кількості 2 шт.) в дифузійному відділенні цукрового заводу ПП Агро-Експрес-Сервіс - Додаток № 1 від 05 травня 2022 року до цього Договору підряду, який відповідно до пунктів 12.4, 12.14 Договору підряду є його невід`ємною частиною. Роботи виконуються на території цукрового заводу ПП Агро-Експрес-Сервіс за адресою: 45744, Волинська обл., Луцький р-н, смт. Мар`янівка, вул. Незалежності, 13 (п. 6.1. Договору підряду).

Згідно із п. 2.1. Договору підряду вартість Робіт без ПДВ (20 %) складає 63 333,33 грн. (шістдесят три тисячі триста тридцять три грн. 33 коп.), крім того, ПДВ (20 %) 12 666,67 грн. Загальна вартість Робіт за цим Договором становить 76 000,00 грн. (сімдесят шість тисяч грн. 00 коп.) з ПДВ (20 %) далі - Сума договору

У пункті 3.2. Договору підряду сторони домовились про наступний порядок розрахунків: розрахунок за виконані роботи у розмірі 100 % від суми договору, що складає 76 000,00 грн. з ПДВ (20 %), здійснюються замовником за фактом виконання робіт, в строк не пізніше 5 (п`яти) календарних днів від дати підписання Акту здачі-приймання виконаних робіт, що фіксується виконання робіт в повному обсязі.

У відповідності до п.п. 5.4.1, 6.2. Договору підряду, підрядник зобов`язується виконати роботи своїми інструментами та силами своїх та/або залучених працівників якісно, в обсягах та строки, передбачені Договором підряду.

Відповідно до п. 4.4. Договору підряду, датою виконання робіт (окремого етапу робіт) вважається дата підписання сторонами відповідного Акту здачі-приймання виконаних робіт.

Пунктом 4.1. Договору підряду узгоджено, що початок виконання робіт - не пізніше 5 (п`яти) календарних днів від дати підписання Договору підряду, а закінчення виконання робіт - в строк не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дати початку виконання робіт.

Згідно п.п. 7.2, 7.3. Договору підряду, здача-приймання фактично виконаних робіт здійснюється Сторонами після їх виконання з оформленням Акту здачі-приймання виконаних робіт, який складається у довільній формі, на підставі договірної вартості, наведеної у Додатку № 1, за фактичними обсягами виконаних робіт, які складає підрядник у 2 (двох) примірниках та передає їх на підпис замовнику.

Згідно з п. 7.5. Договору підряду, в разі якщо виконані роботи не відповідають умовам Договору підряду, замовник має право протягом 5 календарних днів з дати отримання від підрядника Акту здачі-приймання виконаних робіт подати підряднику письмову мотивовану відмову від підписання разом з проектом двохстороннього Акту з переліком доопрацювань, які потрібно виконати та строків їх виконання.

У разі, якщо протягом 7 календарних днів з моменту передачі замовнику Акту здачі- приймання виконаних робіт, підрядник не отримує підписаний замовником Акт здачі- приймання виконаних робіт або його письмову мотивовану відмову від підписання, роботи (окремі етапи робіт) вважаються виконаними з додержанням усіх умов Договору підряду та прийнятими замовником на підставі односторонньо підписаного Акту здачі-приймання виконаних робіт (п. 7.6. договору підряду).

Договір підряду підписаний уповноваженими особами позивача та відповідача та скріплений відбитками печаток сторін.

За наслідками виконання робіт, представники підрядника та замовника підписали Акт здачі-приймання виконаних робіт №1 від 10.06.2022 про те, що за Договором підряду №40 від 05.05.2022 підрядник виконав, а замовник прийняв в повному обсязі інженерні роботи з обстеження технічного стану дифузійних апаратів БС-12 (в кількості 2 шт.) в дифузійному відділенні цукрового заводу ПП Агро-Експрес-Сервіс в смт. Мар`янівка Луцького району Волинської області на загальну суму 76 000,00 грн. з ПДВ (20 %) (а.с. 19-20).

Зміст Акту здачі-приймання виконаних робіт №1 від 10.06.2022 свідчить про те, що замовник не має претензій до строків виконання, обсягів та якості робіт.

Всупереч умов Договору підряду та вимог цивільного, господарського законодавства України відповідач не оплатив вартість виконаних робіт, чим не виконав своїх грошових зобов`язань перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "ТМА".

08 листопада 2023 року позивачем на адресу відповідача направлено претензію вих. №542 про сплату заборгованості. Однак, вказані вимоги залишено відповідачем без задоволення, кошти за виконані роботи позивачу не сплачено (а.с. 22).

Отже, заборгованість Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "ТМА" за виконані роботи становить 76 000 грн. 00 коп.

В матеріалах справи відсутні відомості про повне та фактичне виконання відповідачем своїх зобов`язань згідно умов Договору.

Зважаючи на наведені обставини, позивач звертається до господарського суду та просить стягнути з відповідача 76 000 грн заборгованості по Договору підряду. Також, посилаючись на умови Договору та ст.625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача 52 601,12 грн. пені, 3 316,93 грн. 3% річних, 8 664,00 грн. інфляційні втрати.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З аналізу наявних в матеріалах справи доказів слідує, що між сторонами виникли правовідносини з приводу виконання договору підряду.

Частинами 1, 2, 3 ст. 837 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов`язаний одержати спеціальний дозвіл.

Відповідно до ч. 4 ст. 879 Цивільного кодексу України оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Договір підряду є оплатним, і обов`язку підрядника виконати певну роботу відповідає обов`язок замовника цю роботу прийняти та оплатити.

Приписами ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин заданих умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Доказів оплати відповідачем вартості виконаних робіт у повному обсязі матеріали справи не містять.

Як свідчать обставини справи, позивач виконав договірні зобов`язання згідно Акту, натомість відповідач зазначений Акт підписав, проте не здійснив оплату виконаних робіт, зазначених у Акті.

Доказів, які б свідчили про виявлені та заявлені відповідачем претензії щодо якості чи обсягу робіт, матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.202 Господарського кодексу України та ст.598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

У матеріалах справи відсутні докази оплати відповідачем вартості виконаних позивачем робіт на суму 76 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 7 цієї статті передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином, не допускаються.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 76 000 грн. основного боргу.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Що стосується вимоги позивача про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, суд вказує наступне.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 входить до розділу I "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Згідно з усталеною судовою практикою нарахування на суму боргу трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таких висновків у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 19.06.2019 р. у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, у постанові від 07.07.2020 р. у справі № 296/10217/15-ц, у постанові від 08.11.2019 р. у справі № 127/15672/16-ц, у постанові від 04.02.2020 р. у справі № 912/1120/16.

Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат не є санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та у отриманні компенсації від боржника.

Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.05.2018р. у справі №904/4593/17, від 13.06.2018 р. у справі №912/2708/17, від 22.11.2018 р. у справі №903/962/17, від 23.05.2018 р. у справі № 908/660/17, від 05.08.2020 р. у справі №757/12160/17-ц, від 02.09.2020 р. у справі № 802/1349/17-а, від 22.04.2020 р. у справі № 922/795/19, від 19.12.2019 р. у справі № 911/2845/18.

Перевіривши за допомогою онлайн-системи "Ліга-Закон" здійснені позивачем розрахунки, суд визнав вимоги про стягнення з відповідача 3 316,93 грн. 3% річних та 8 664,00 грн. інфляційних втрат законними та обґрунтованими.

Щодо вимоги про стягнення 52 601,12 грн. пені суд зазначає таке.

Судом встановлено, що відповідач свого грошового зобов`язання у визначений строк не виконав, допустивши прострочення виконання зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 ЦК України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 ЦК України), а відтак є підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ч. 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 8.3 Договору підряду, за порушення строків розрахунків, зазначених в пункті 3.2 цього Договору, замовник виплачує підряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення від суми простроченої оплати, за кожний день затримки платежів.

У пункті 8.4. Договору підряду Сторони, відповідно до умов ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань за цим Договором здійснюється протягом 3 (трьох) років.

Відповідно до п. 11.1. Договору підряду, цей Договір вступає в силу з дати його підписання Сторонами та закінчує свою дію 31 грудня 2022 року, а в частині виконання Сторонами своїх зобов`язань - до повного їх виконання. Закінчення строку дії цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке відбулося під час дії Договору.

Суд, перевіривши розрахунок пені встановив, що наданий Позивачем розрахунок є вірним, відтак позовні вимоги про стягнення з Відповідача пені є законними та обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи.

Главою 24 ГК України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За частиною другою статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 ГК України).

За частинами першою та другою статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Стаття 233 Господарського кодексу України передбачає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов`язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України). Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв`язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв`язку з порушенням зобов`язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

Аналогічні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 року №902/417/18.

Таким чином, керуючись наведеними вище положеннями чинного законодавства України та висновками Верховного суду щодо практики застосування ст. 233 Господарського кодексу України і ст. 551 Цивільного кодексу України право на зменшення неустойки (штрафу, пені) виникає у господарського суду виключно за наявності "значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків" і тільки у разі наявності такого перевищення суд може скористатися наданим йому процесуальним правом. При цьому з`ясувавши наявність "перевищення розміру неустойки перед розміром збитків" суд повинен ще встановити існування інших обставин, зокрема: "об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків".

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення Приватним підприємством "Агро-Експрес-Сервіс" умов Договору.

Пеня є санкцією за невиконання грошового зобов`язання. Окрім стягнення пені Позивач нараховує та стягує проценти річних та інфляційні втрати, які в певній мірі компенсують знецінення несплачених коштів Відповідачем. Тому при зменшенні розміру пені позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані.

З урахуванням вищенаведеного, стягнення з відповідача пені у заявленому позивачем розмірі значно погіршить фінансово-економічне становище підприємства, спричинить для нього додаткові витрати.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11.07.2013 № 7-рп/2013 зазначив, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. (Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18. від 04.12.2018 у справі № 916/65/18. від 03.07.2019 у справі №917/791/18.)

Отже, зменшення неустойки (зокрема пені) є протидією необґрунтованому збагаченню однієї із сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення пені спрямоване на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагента на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.

З огляду на вищевказані норми суд вважає, що у даному випадку наявні обставини для зменшення нарахованої позивачем пені на 50 відсотків.

Тому у цій частині вимог позов належить задоволити частково в сумі 26 300,56 грн. (52 601,12 грн. Х 50% = 26 300,56 грн.). У частині стягнення пені в сумі 26 300,56 грн. слід відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд на підставі доказів, наданих позивачем, встановив факт перебування сторін у договірних відносинах та встановив факт порушення відповідачем прав позивача.

Висновки суду за результатами вирішення спору.

За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "ТМА" та стягнення з відповідача Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс" на користь позивача 76 000,00 грн. основного боргу, 26300,56 грн. пені, 3 316,93 грн. 3% річних, 8 664,00 грн. інфляційних втрат. У частині стягнення пені в сумі 26 300,56 грн. слід відмовити в задоволенні позову.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

У позовній заяві позивачем зазначено попередній розрахунок судових витрат, що складаються із судового збору.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до господарського суду із позовом майнового характеру про стягнення 140 582,05 грн.

Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір у необхідному розмірі, що підтверджується оригіналом платіжної інструкції №1871 від 27.11.2023 року на суму 2 684,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки на підставі ст. 233 ГК та ч. 3 ст. 551 ЦК України покладається на відповідача без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення не є наслідком необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а є наслідком виключно застосування судами свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами.

Згідно п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року у разі зменшення неустойки в резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Таким чином, сума судового збору, яку Приватне підприємство "Агро-Експрес-Сервіс" має відшкодувати Товариству з обмеженою відповідальністю "Компанія "ТМА" за подання позову становить 2 684,00 грн.

Щодо витрат позивача на правову допомогу, суд зауважує наступне.

В якості доказів, що підтверджують надання правової допомоги до матеріалів справи додано: копію Договору №02/11 про надання професійної правничої допомоги від 02.11.2023, укладеного між ТОВ "Компанія "ТМА" та адвокатом Ворошиком С.О.; Акт №1 приймання-передачі наданих послуг від 22.12.2023; платіжну інструкцію №1815 від 16.11.2023 на суму 12000,00 грн., протокол узгодження договірної ціни від 02.11.2023; ордер від 10.11.2023 на надання правової допомоги на ім`я адвоката Ворошика Сергія Олексійовича, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1258 від 10.07.2020.

Згідно п.1.1. Договору №02/11 про надання професійної правничої допомоги від 02.11.2023 Адвокат зобов`язується за завданням Клієнта надавати Клієнту професійну правничу допомогу у господарській справі про стягнення в користь Клієнта заборгованості з Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс" за договорами підряду, поставки, виконання робіт, надання послуг, а Клієнт зобов`язується оплатити надання послуг та фактичні витрати Адвоката, необхідні для виконання цього Договору.

У пункті 3.1. Договору сторони визначили, що форма оплати гонорару за цим Договором - фіксована, а розмір гонорару, порядок його обчислення та оплати, опис наданих послуг визначається Сторонами у Додатках до цього Договору, в залежності від конкретних обставин справи.

02 листопада 2023 року між ТОВ "Компанія "ТМА" та адвокатом Ворошиком С.О. укладено додаток 1 (протокол узгодження договірної ціни (розміру гонорару)) до Договору. У вказаному додатку 1 сторони погодили, що фіксований розмір гонорару та обсяг наданих Адвокатом послуг за цим Додатком 1 до Договору становить 12 000,00 грн.

У пункті 2 додатку 1 наведено детальний опис наданих Адвокатом послуг, а саме:

- визначення та попередній аналіз наданих Клієнтом копій документів на предмет їх відповідності до вимог чинного законодавства (наявність необхідних реквізитів, підписів та ін.);

- складання договору про надання правничої допомоги; опрацювання наявних у Клієнта документів, які стосуються та можуть бути використані в якості доказів при підготовці позовної заяви до суду; моніторинг діючого законодавства України; пошук та вивчення судової практики для формування правової позиції у даній справі; складання тексту позовної заяви, здійснення розрахунків пені, 3% річних та інфляційних втрат, визначення та опрацювання додатків до позовної заяви, їх посвідчення, підготовка екземплярів позовної заяви з додатками для учасників справи; надання Клієнту реквізитів для сплати судового збору шляхом надіслання їх на електронну пошту з попереднім заповненням з використанням даних, розміщених на офіційному сайті Господарського суду Рівненської області;

- представництво Клієнта у Господарському суді Рівненської області: участь у судових засіданнях, в тому числі в режимі відеоконференцій; ознайомлення з матеріалами справи, наданих відповідачем, підготовка заяв, скарг, клопотань, письмових пояснень, відповіді на відзив на позовну заяву, інших документів, пов`язаних розглядом справи в суді; підготовка та подання всіх необхідних документів за допомогою ЄСІТС;

-підготовка, надання Клієнту правової інформації та усних консультацій з питань стягнення заборгованості за договором підряду;

-складання Адвокатом Протоколу узгодження договірної ціни (детального опису робіт, виконаних Адвокатом), Акту приймання-передачі наданих послуг.

ТОВ "Компанія "ТМА" виконало свої зобов`язання перед Адвокатом та сплатило визначений умовами Договору про надання професійної правничої допомоги гонорар. Вказана обставина підтверджується платіжною інструкцією №1815 від 16.11.2023 на суму 12 000,00 грн.

На підтвердження наданих адвокатом послуг підписано Акт приймання-передачі наданих послуг від 22.12.2023.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

Натомість положеннями пункту 2 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат.

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 3 жовтня 2019 р. у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 р. у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 2 грудня 2020 р. у справі № 317/1209/19, від 3 лютого 2021 р. у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 р. у справі № 753/1203/18.

В силу частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи, а відтак до судових витрат. Порядок відшкодування витрат на правничу допомогу врегульовано статтею 126 Господарського процесуального кодексу України. Так, частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до частини 3статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно частини 4 та 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Системний аналіз норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:

1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність");

2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";

6) відсутність у договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність ".

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково".

Водночас, Договір №02/11 про надання професійної правничої допомоги від 02.11.2023 та додаток 1 (протокол узгодження договірної ціни (розміру гонорару)) від 02.11.2023 до Договору - фактично містить вказівку на конкретну суму оплати за надані послуги по представництву інтересів клієнта у суді першої інстанції - 12 000,00 грн.

У ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вказує Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини (п. 28 Постанови).

Суд також звертає увагу на те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Зазначене узгоджується з позицією Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, наведеною в постанові від 03.10.19р. у справі № 922/445/19.

Розподіляючи витрати за послуги адвоката суд вказує, що наявні в матеріалах справи докази є достатніми матеріалами та дають підстави для відшкодування судом витрат на послуги адвоката.

Суд констатує, що витрати на правничу допомогу, які просить позивач відшкодувати за рахунок відповідача, є співмірними із ціною позову, та відповідають категорії та складності справи.

Розподіляючи витрати за послуги адвоката суд вказує, що наявні в матеріалах справи Договір №02/11 про надання професійної правничої допомоги від 02.11.2023, укладений між ТОВ "Компанія "ТМА" та адвокатом Ворошиком С.О.; Акт №1 приймання-передачі наданих послуг від 22.12.2023; платіжну інструкцію №1815 від 16.11.2023 на суму 12000,00 грн., протокол узгодження договірної ціни від 02.11.2023; ордер від 10.11.2023 на надання правової допомоги на ім`я адвоката Ворошика Сергія Олексійовича, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1258 від 10.07.2020. - є достатніми матеріалами та дають підстави для відшкодування судом витрат на послуги адвоката.

Відтак, заявлена позивачем вимога, відповідно до ч.8 ст. 129 ГПК України про відшкодування за рахунок відповідача витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню, в розмірі 12 000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс" (35112, Рівненська обл., с. Ярославичі, вул. Шкільна, буд. 50, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "ТМА" (01042, м.Київ, вул.Маккейна Джона, 39, ідентифікаційний код 44521594) - 76 000 (сімдесят шість тисяч) грн. 00 коп. основної заборгованості, 26 300 (двадцять шість тисяч триста) грн 56 коп. - пені, 3 316 (три тисячі триста шістнадцять) грн 93 коп. - 3% річних, 8 664 (вісім тисяч шістсот шістдесят чотири) грн 00 коп. - інфляційних втрат та 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп. - витрат по оплаті судового збору, 12 000 грн. 00 коп. (дванадцять тисяч грн.) 00 коп. витрат на правову допомогу. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. Відмовити в задоволенні позову в частині стягнення пені в сумі 26 300 грн. 56 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 08 лютого 2024 року.

Суддя Бережнюк В.В.