ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"09" лютого 2024 р. м.Черкаси Справа № 925/181/24

Суддя господарського суду Черкаської області Г.М.Скиба, розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравіт Агро", м.Київ, вул.Дегтярівська, 25/1

до боржника Фермерського господарства "Чирви Лесі Іванівни", Черкаська область, Кам`янський район, с.Телепине, вул.Комсомольська, 2

про видачу судового наказу за вимогами про стягнення 131537,22 грн 3% річних за прострочення виконання зобов`язань за договором поставки №У-450-2019-Чк від 12.04.2019, що укладений в письмовій (електронній) формі,

без виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укравіт Агро" звернулось до Господарського суду Черкаської області із заявою про видачу судового наказу за грошовими вимогами до Фермерського господарства "Чирви Лесі Іванівни" про стягнення 131537,22 грн 3% річних за прострочення виконання зобов`язань за договором поставки №У-450-2019-Чк від 12.04.2019, що укладений в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до ст.147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи-підприємці. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

Відповідно до ст.148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Як встановлено судом, вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравіт Агро" щодо стягнення з Фермерського господарства "Чирви Лесі Іванівни" 131537,22 грн 3% річних за прострочення виконання зобов`язань за договором поставки №У-450-2019-Чк від 12.04.2019 не відповідає приписам ст.148 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не є заборгованістю за своєю правовою природою.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та річних процентів є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, проценти, передбачені ст.625 Цивільного кодексу України, не є штрафними санкціями, а становлять особливий додатковий компенсаційний вид відповідальності.

Крім того, суд враховує, що вимога про стягнення 131537,22 грн 3% річних за прострочення виконання зобов`язань за договором поставки №У-450-2019-Чк від 12.04.2019 є оспорюваною та підлягає доказуванню в установленому порядку, що перешкоджає видачі судового наказу.

Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у видачі судового наказу.

Згідно ч.2 ст.152 Господарського процесуального кодексу України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Згідно ч.2 ст.153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Згідно ч.2 ст.151 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись ст.ст.12, 148, 151-153, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравіт Агро" за грошовими вимогами до Фермерського господарства "Чирви Лесі Іванівни" про стягнення 131537,22 грн 3% річних за прострочення виконання зобов`язань за договором поставки №У-450-2019-Чк від 12.04.2019, що укладений в письмовій (електронній) формі - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її підписання.

Суддя Г.М.Скиба