ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2024 р. Справа №921/790/20

м.Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Гриців В.М. (доповідач), Бойко С.М., Зварич О.В.

розглянув апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Гущенкової Тетяни Валентинівни на рішення Господарського суду Тернопільської області від 19 квітня 2021 року у справі №921/790/20 за позовом Фізичної особи-підприємця Гущенкової Тетяни Валентинівни до відповідача-1: Тернопільського обласного благодійного фонду «ХРИСТИЯНСЬКА РОДИНА» та відповідача-2: Громадської організації «ТОВАРИСТВО ХРИСТИЯНСЬКИХ СІМЕЙ «ХРИСТИЯНСЬКА РОДИНА»; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів Приватний нотаріус Тернопільського нотаріального округу Федірко Галина Миронівна; про визнання недійсним договору дарування, скасування рішення про державну реєстрацію права власності

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року Фізична особа-підприємець Гущенкова Тетяна Валентинівна звернулась до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Тернопільського обласного благодійного фонду «ХРИСТИЯНСЬКА РОДИНА», Громадської організації «ТОВАРИСТВО ХРИСТИЯНСЬКИХ СІМЕЙ «ХРИСТИЯНСЬКА РОДИНА», просила суд:

- визнати недійсним договір дарування №1339 від 18.09.2020, укладений між відповідачами та посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Федірко Г.М., згідно якого на користь відповідача-2 відчужено об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 0) - комплекс дитячого оздоровчого табору «Орлятко», загальною площею 3346,1м2 (житлова площа 109,8м2), що складається з: А - Адмінкорпус, загальною площею 581,1м2, Б - спальний корпус, загальною площею 266,8м2, В - спальний корпус, загальною площею 4266,8м2, Г - спальний корпус, загальною площею 266,8м2, Д - уборна, загальною площею 17,1м2, Е - уборна, загальною площею 17,1м2, Є - столова, загальною площею 530,4м2, Ж - уборна, загальною площею - 6,0м2, З - овочесховище, загальною площею 46,7м2, І - хлораторна, загальною площею 14,8м2, К - будинок дерев`яний, загальною площею 23,4м2, Л будинок дерев`яний, загальною площею 23,4м2, М - альтанка, загальною площею 16,8м2, Н - 1, 2, 3, кладова, загальною площею 131,4м2, О - будинок щитовий, загальною площею 87,4м2, П - павільйон «Галичан», загальною площею 78,0м2, Р - резервуар, загальною площею 13,0м2, С - яма помийна, загальною площею 36,0м2, Т - басейн, загальною площею 280,5м2, У - площадка, танцювальна, загальною площею 176,0м2, ф - теплиця, загальною площею 415,0м2, Ц - стайня, загальною площею 49,3м2, Ч - уборна, загальною площею 2,3м2, котрий знаходиться за адресою: вул. Застіноцька, 84, м.Теребовля Теребовлянського району Тернопільської області;

скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Федірко Г.М. №54143773 від 18.09.2020 про реєстрацію в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень права власності Громадської організації «Товариство Християнських Сімей «Християнська Родина» на спірний об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 0, (комплекс дитячого оздоровчого табору «Орлятко», загальною площею 3346,1м2).

Господарський суд Тернопільської області рішенням від 19 квітня 2021 року у справі №921/790/20 відмовив у задоволенні позовних вимог.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов не є достатньо обґрунтованим, позивач належними та допустимими доказами не довів правомірності та законності позовних вимог, так само як і фактів порушення його власних прав та інтересів відповідачами у справі. Позивач не довів наявності обставин, з якими закон пов`язує недійсність правочинів. Суд вказав, що відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Позивач не є стороною спірного правочину, а відтак має право на звернення до суду із позовом про визнання недійсним правочину, якщо він є заінтересованою особою. У цій справі позивач не довів порушення його прав та законних інтересів укладенням спірного правочину, як і не довів тієї обставини, що саме його грошові вимоги будуть задоволені у разі визнання договору дарування недійсним, тобто не підтвердив наявності в нього права на оспорювання правочину в розумінні статті 215 ЦК України.

21 травня 2021 року до Західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Гущенкової Тетяни Валентинівни на рішення Господарського суду Тернопільської області від 19 квітня 2021 року у справі №921/790/20.

В апеляційній скарзі Фізична особа-підприємець Гущенкова Т.В. просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 19 квітня 2021 року у справі №921/790/20 і ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги у повному обсязі; усі судові витрати покласти на відповідачів солідарно.

Вважає, що оскаржене рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Суд не з`ясував істотних обставин, що мають значення для справи, не дослідив доказів, не урахував правові висновки Верховного Суду у справах за аналогічними обставинами щодо ознак фраудаторного правочину.

Західний апеляційний господарський суд ухвалою від 26 травня 2021 року у справі №921/790/20 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Гущенкової Тетяни Валентинівни на рішення Господарського суду Тернопільської області від 19 квітня 2021 року у справі №921/790/20.

Суд неодноразово призначав і відкладав розгляд справи з підстав, наведених у відповідних ухвалах (відсутності доказів повідомлення сторін про призначені судові засідання, дату, час і місце розгляду справи).

За клопотанням представника позивача суд 23 листопада 2021 року ухвалив зупинити апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Гущенкової Тетяни Валентинівни на рішення Господарського суду Тернопільської області від 19 квітня 2021 року у справі №921/790/20 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №910/16579/20.

Велика Палата Верховного Суду 07 вересня 2022 року ухвалила постанову у справі №910/16579/20. Однак, до суду не надходило клопотання учасників справи про поновлення провадження у справі.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд ухвалою від 12 вересня 2023 року з власної ініціативи поновив апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Гущенкової Тетяни Валентинівни на рішення Господарського суду Тернопільської області від 19 квітня 2021 року у справі №921/790/20 та призначив розгляд справи у судовому засіданні на 19 жовтня 2023 року.

Через відсутність доказів повідомлення сторін про дату, час і місце судового засідання суд знову неодноразово відкладав розгляд справи. В усіх випадках суд надсилав ухвали сторонам за їх місцезнаходженням, названим в апеляційній скарзі та в інших процесуальних документах, а також згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Суд не визнавав обов`язковою участь у судовому засіданні.

Востаннє Західний апеляційний господарський суд ухвалою від 14 грудня 2023 року призначив розгляд справи на 18 січня 2024 року. Докази отримання позивачем і відповідачами указаної ухвали відсутні поштові відправлення повернулись із відміткою «за закінченням терміну зберігання».

У зв`язку із наведеним апеляційний суд зазначає, що позивач і відповідач Громадська організація «ТОВАРИСТВО ХРИСТИЯНСЬКИХ СІМЕЙ «ХРИСТИЯНСЬКА РОДИНА» отримали ухвалу від 23 листопада 2021 року про зупинення провадження у справі №921/790/20 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №910/16579/20.

Суд апеляційної інстанції ураховує тривалість розгляду справи і небажання сторін отримувати поштові відправлення суду, ознайомитись із ухвалами суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень розцінює, як зловживання процесуальними правами.

Також суд звертає увагу, що відповідачі не виконали приписи ч.6 ст. 6 ГПК України в редакції Закону України № 3200-IX від 29 червня 2023 року (введений в дію з 18 жовтня 2023 року) щодо обов`язку зареєструвати свій електронний кабінет, ознайомлення з матеріалами справи через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему або її окрему підсистему (модуль), що забезпечує обмін документами.

З огляду на зазначене, апеляційний суд ухвалив розглядати апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Гущенкової Тетяни Валентинівни на рішення Господарського суду Тернопільської області від 19 квітня 2021 року у справі №921/790/20.

Згідно з статтею 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Західний апеляційний господарський суд розглянув апеляційну скаргу, матеріали справи і вважає, що апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Гущенкової Тетяни Валентинівни належить задовольнити.

Обставини справи, встановлені судом.

Господарський суд Тернопільської області рішенням від 11 серпня 2014 року у справі №921/573/14-г/10 присудив стягнути з Тернопільського обласного благодійного фонду «Християнська родина» на користь Підприємства «Рокс-Львів» 428 129,76 грн основного боргу, 13 864,43 грн пені, 70 969,46 грн штрафу, 2 744,72 грн - 3% річних, 23 853,95грн інфляційних втрат та 10 791,24 грн в повернення сплаченого судового збору.

25 серпня 2014 року Господарський суд Тернопільської області видав наказ № 921/573/14-г/10 на примусове виконання рішення.

Наказ суду перебував на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Тернопільській області. З Постанови державного виконавця від 04 грудня 2018 року у виконавчому провадженні №44824161, запису державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області на звороті наказу від 25 серпня 2014 року №921/573/14-r/10 видно, що виконавчий документ повернуто стягувачу відповідно до п. 3 ч.1 ст. 37 Закону України «По виконавче провадження» у зв`язку з відмовою останнього в рахунок погашення боргу залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення суду.

18 вересня 2020 року Тернопільський обласний благодійний фонд «ХРИСТИЯНСЬКА РОДИНА» (Дарувальник) і Громадська організація «ТОВАРИСТВО ХРИСТИЯНСЬКИХ СІМЕЙ «ХРИСТИЯНСЬКА РОДИНА» (Обдаровувана) уклали договір дарування (т.1, а.с.190-194), відповідно до умов якого Дарувальник передав безоплатно Обдаровуваній особі у власність з метою використання для дитячого оздоровчого табору нерухоме майно, а саме: комплекс дитячого оздоровчого табору «Орлятко», загальною площею 3346,1м2, розташований по вул.Застіноцька, 84 в м.Теребовля Тернопільської області (п.1).

Договір від імені особи Дарувальника підписала голова Благодійного фонду Гуня Мирослава Іванівна, яка діяла відповідно до Статуту Тернопільського обласного благодійного фонду «Християнська Родина» та Протоколу загальних зборів від 14.09.2020 за № 6, а від імені Обдаровуваної особи договір підписала представник Чайківська Ольга Іванівна на підставі довіреності, посвідченої Федірко Г.М., приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу 18 вересня 2020 року на бланку нотаріальних документів серії НМВ №283209 за реєстровим № 1337.

Згідно з п.7 договору, цілий комплекс дитячого оздоровчого табору «Орлятко» відчужується відповідно до Протоколу загальних зборів Тернопільського обласного благодійного фонду «Християнська Родина» №26 від 14.09.2020; на момент укладання договору відсутні будь-які особи, що мають переважне право на його придбання, відсутні претензії третіх осіб на вказаний Комплекс; нікому іншому дане майно не відчужено, а також не є внеском до статутного капіталу товариств; в оренду не переданий; не заставлений, в податковій заставі чи під забороною, спорі чи арештом не перебуває.

Договір дарування 18 вересня 2020 року посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Федірко Г.М. та зареєстровано в реєстрі за №1339.

Цього ж дня, приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Федірко Г.М. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №54143773 від 18 вересня 2020 року до Реєстру речових прав власності внесено запис за №38257386 про державну реєстрацію права власності за Громадською організацією «ТОВАРИСТВО ХРИСТИЯНСЬКИХ СІМЕЙ «ХРИСТИЯНСЬКА РОДИНА» на Комплекс оздоровчого табору «Орлятко» (реєстраційний номер об`єкта 0), що виникло згідно договору дарування від 18.09.2020 №1339.

Підприємство об`єднання громадян (релігійної організації, профспілки) Підприємства «Рокс-Львів» повторно пред`явило до органу виконання судових рішень судовий наказ №921/573/14-г/10 від 25 серпня 2014 року.

Постановою від 28 вересня 2020 року ВП №63144377 старшим державним виконавцем Тернопільського міського відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Савчук А.О. відкрито виконавче провадження №63144377 з примусового виконання наказу Господарського суду Тернопільської області від 25 серпня 2014 року №921/573/14-r/10 та в порядку ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» здійснено запити до реєструючих установ з метою отримання інформації про майно боржника та наявність рахунків у банківських установах. 28 вересня 2020 винесено постанову про арешт усього майна, що належить боржнику - Тернопільському обласному благодійному фонду «ХРИСТИЯНСЬКА РОДИНА».

Відповідно до отриманих відомостей державним виконавцем встановлено, що кошти на рахунках боржника відсутні, за боржником не зареєстровані транспортні засоби чи технологічні транспортні засоби; згідно відомостей Реєстру речових прав на нерухоме майно у боржника на праві власності відсутні об`єкти нерухомості, а виходом державного виконавця за адресою знаходження боржника встановлено, що майно, на яке можна звернути стягнення відсутнє (лист №2058 від 15.01.2021, а.с.172 том І)).

30 вересня 2020 року Підприємство об`єднання громадян (релігійної організації, профспілки) Підприємства «Рокс-Львів» (Цедент) та Фізична особа-підприємець Гущенкова Тетяна Валентинівна (Цесіонарій) уклали договір відступлення права вимоги (цесії) (т.1, а.с.20-21), за умовами якого Цедент відступив Цесіонарію право вимоги до боржника-Тернопільського обласного благодійного фонду «Християнська родина» щодо належного виконання останнім грошового зобов`язання за договором №01/1 від 21.01.2013 за продані Цедентом товарно-матеріальні цінності у розмірі, встановленому рішенням Господарського суду Тернопільської області від 11 серпня 2014 року у справі №921/573/14-г/10, а саме: 428129,76грн основного боргу, 13864,43грн пені; 70969,46грн штрафу, 2744,72грн - 3% річних, 23853,95грн інфляційних втрат та 10791,24грн в повернення сплаченого судового збору, всього на суму 550353,56 грн. Ціна відступлення права вимоги, умови та порядок проведення розрахунків відповідно до Договору Сторони визначають у додатковій угоді, яка стане невід`ємною частиною даного договору (п. 2.1.).

Актом приймання-передачі до договору цесії від 30 вересня 2020 року підтверджено передачу документів (т.1, а.с.22).

Господарський суд Тернопільської області ухвалою від 10 листопада 2020 року у справі №921/573/14-г/10 задовольнив заяву Фізичної особи-підприємця Гущенкової Т.В. та замінив сторону стягувача у виконавчому провадженні з виконання наказу суду від 25 серпня 2014 року у справі № 921/573/14-г/10, а саме: з Підприємства об`єднання громадян (релігійної організації, профспілки) підприємства «Рокс-Львів» на правонаступника - Фізичну особу-підприємця Гущенкову Тетяну Валентинівну.

Суд апеляційної інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги переглядає рішення Господарського суду Тернопільської області від 19 квітня 2021 року у справі №921/790/20, яким суд відмовив Фізичній особі-підприємцю Гущенковій Тетяні Валентинівні у задоволенні позову.

Згідно з статтею 11 Цивільного Кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з договорів та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Згідно з статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, у момент учинення якого сторонами (стороною) не було додержано вимог, установлених частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Зокрема, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша статті 203 цього Кодексу). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

За усталеною позицією Верховного Суду, порушення загальних засад цивільного законодавства (засад справедливості, добросовісності та розумності), визначених імперативно пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України, які мають наслідком вихід учасниками правочину за межі здійснення цивільних прав, наданих договором чи актами цивільного законодавства, з наміром завдати шкоди іншій особі (частина третя статті 13 ЦК України) може бути самостійною підставою недійсності правочину.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен установити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення), і настання відповідних наслідків та у разі задоволення позовних вимог зазначити в судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Зокрема, за висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 вересня 2022 року у справі № 910/16579/20, фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору.

У ЦК України немає окремого визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах.

Добросовісність є однією з основоположних засад цивільного законодавства та імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.

Частиною третьою статті 13 ЦК України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Зловживання правом - це особливий тип правопорушення, яке вчиняється правомочною особою при здійсненні нею належного їй права, пов`язаний з використанням недозволених конкретних форм у межах дозволеного їй законом загального типу поведінки.

Формулювання «зловживання правом» передбачає у собі певну суперечність. Так, особа, яка користується власним правом, має дозвіл на певну поведінку, а якщо її дія не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права (дія без права). Такі випадки трапляються, якщо особа діє недобросовісно, всупереч меті наданого їй права.

Зловживання правом і використання приватноправового інструментарію всупереч його призначенню проявляється у тому, що: 1) особа (особи) «використовувала / використовували право на зло»; 2) наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки є певним станом, у який потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів / умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); 3) враховується правовий статус особи / осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а й про обсяг прав інших учасників цих правовідносин і порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах, або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11 листопада 2021 року у справі № 910/8482/18 (910/4866/21), пункти 76.3, 76.5).

У рішенні від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі за конституційною скаргою Публічного акціонерного товариства акціонерного комерційного банку «Індустріалбанк» щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини третьої статті 13, частини третьої статті 16 ЦК України Конституційний Суд України визнав, що зазначені положення ЦК України є конституційними та такими, що не суперечать частині другій статті 58 Конституції України. Оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 ЦК України, Конституційний Суд України констатував, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 цього Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими ЦК України та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення ЦК України або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 ЦК України мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною) (абзаци другий, третій пункту 5.3, пункт 5.4 та абзац другий пункту 8.2 мотивувальної частини цього Рішення).

Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що правочини, які вчиняються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути неправомірною та недобросовісною. Отже, правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (див. постанову Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 02 червня 2021 року у справі № 904/7905/16, пункт 153). Відтак правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними і зводяться до зловживання правом.

Використання особою належного їй суб`єктивного права не для задоволення легітимних інтересів, а з метою заподіяння шкоди іншим учасникам цивільних правовідносин, задля приховування дійсного наміру сторін при вчиненні правочину є очевидним використанням приватноправового інструментарію всупереч його призначенню та за своєю суттю є «вживанням права на зло». За таких умов недійсність договору як приватноправова категорія є інструментом, який покликаний не допускати, або припиняти порушення цивільних прав та інтересів, або ж їх відновлювати.

Метою доброчесного боржника повинне бути добросовісне виконання всіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання - надання своєчасного та справедливого задоволення (сатисфакції) прав і правомірних інтересів кредитора, зокрема у процедурі банкрутства.

Договір, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторний договір), може бути як оплатним, так і безоплатним. Він може бути як одностороннім, так і багатостороннім за складом учасників, які об`єднуються спільною метою щодо вчинення юридично значимих дій. (Пункти 10.26-10.37 постанови Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 вересня 2022 року у справі № 910/16579/20).

Предметом розгляду у цій справі є вимога Фізичної особи-підприємця Гущенкова Тетяна Валентинівна про визнання недійсним договору дарування, який за твердженням позивача є фраудаторним, оскільки укладений з метою ухилення від виконання Тернопільським обласним благодійним фондом «ХРИСТИЯНСЬКА РОДИНА» рішення Господарського суду Тернопільської області від 19 квітня 2021 року у справі №921/790/20 про стягнення коштів, шляхом безоплатної передачі нерухомого майна своїй афілійованій структурі - Громадській організації «Товариство Християнських Сімей «Християнська родина».

Відповідно до статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

За укладеним 18 вересня 2020 року договором дарування Тернопільський обласний благодійний фонд «Християнська родина» подарував Громадській організації «Товариство Християнських Сімей «Християнська родина» об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 0: Комплекс (дитячий оздоровчий табір «Орлятко») вартістю 1 132 920,00 грн (така вартість зазначена у п.5 договору).

Договір дарування укладено за обставин, коли Тернопільський обласний благодійний фонд «Християнська родина» не виконав рішення Господарського суду Тернопільської області від 11 серпня 2014 року у справі №921/573/14-г/10, яким суд присудив стягнути з Тернопільського обласного благодійного фонду «Християнська родина» на користь Підприємства «Рокс-Львів» 428 129,76 грн основного боргу, 13 864,43 грн пені, 70 969,46 грн штрафу, 2 744,72 грн - 3% річних, 23 853,95грн інфляційних втрат та 10 791,24 грн в повернення сплаченого судового збору.

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 11 серпня 2014 року у справі №921/573/14-г/10 залишилось невиконаним у виконавчому провадженні №44824161 і виданий 25 серпня 2014 року на примусове виконання рішення суду наказ №921/573/14-г/10 стягувач мав право повторно пред`явити до виконання до 04 грудня 2021 року, про що зазначено у постанові державного виконавця від 04 грудня 2018 року у виконавчому провадженні №44824161.

Докази ж наявності у Тернопільського обласного благодійного фонду «Християнська родина» інших активів, за рахунок яких можна було б виконати рішення Господарського суду Тернопільської області від 11 серпня 2014 року у справі №921/573/14-г/10 - погасити присуджену до стягнення суму заборгованості, у матеріалах справи відсутні.

Постановою від 28 вересня 2020 року ВП №63144377 старшим державним виконавцем Тернопільського міського відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Савчук А.О. відкрито виконавче провадження №63144377 з примусового виконання наказу Господарського суду Тернопільської області від 25 серпня 2014 року №921/573/14-r/10.

Надалі Господарський суд Тернопільської області ухвалою від 10 листопада 2020 року у справі №921/573/14-г/10 задовольнив заяву Фізичної особи-підприємця Гущенкової Тетяни Валентинівни та замінив сторону стягувача у виконавчому провадженні з виконання наказу суду від 25 серпня 2014 року у справі № 921/573/14-г/10, а саме: з Підприємства об`єднання громадян (релігійної організації, профспілки) підприємства «Рокс-Львів» на правонаступника - Фізичну особу-підприємця Гущенкову Тетяну Валентинівну.

Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби листом №2058 від 15.01.2021 повідомив, що у виконавчому провадженні №63144377 державним виконавцем вчинено відповідні запити щодо майна Тернопільського обласного благодійного фонду «Християнська родина» (боржника) і встановлено, що кошти на рахунках боржника відсутні, за боржником не зареєстровані транспортні засоби чи технологічні транспортні засоби; згідно відомостей Реєстру речових прав на нерухоме майно у боржника на праві власності відсутні об`єкти нерухомості, а виходом державного виконавця за адресою знаходження боржника встановлено, що майно, на яке можна звернути стягнення відсутнє.

За наведених обставин суд апеляційної інстанції вважає, що договір дарування укладений не з легітимною метою, а задля ухилення Тернопільського обласного благодійного фонду «Християнська родина» від виконання рішення Господарського суду Тернопільської області від 11 серпня 2014 року у справі №921/573/14-г/10, на шкоду кредитора (стягувача за рішенням Господарського суду Тернопільської області від 11 серпня 2014 року у справі №921/573/14-г/10), переходу права власності на майно до іншої особи з метою приховання майна від виконання рішення суду про стягнення грошових коштів.

Отож позов про недійсність договору дарування №1339 від 18 вересня 2020 року, укладеного Тернопільським обласним благодійним фондом «ХРИСТИЯНСЬКА РОДИНА» з Громадською організацією «ТОВАРИСТВО ХРИСТИЯНСЬКИХ СІМЕЙ «ХРИСТИЯНСЬКА РОДИНА» посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Федірко Г.М. і зареєстрований в реєстрі за № 1339, щодо відчуження об`єкту нерухомого майна (реєстраційний номер 0) комплекс дитячого оздоровчого табору «Орлятко» підлягає до задоволення.

Та обставина, що оспорюваний правочин укладено до повторного відкриття виконавчого провадження з примусового виконання, що стягувачем у виконавчому провадженні №63144377 з виконання наказу Господарського суду Тернопільської області від 25 серпня 2014 року у справі № 921/573/14-г/10 було Підприємство об`єднання громадян (релігійної організації, профспілки) підприємства «Рокс-Львів», яке ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 10 листопада 2020 року замінене на стягувача - Фізична особа-підприємець Гущенкова Тетяна Валентинівна не впливає на висновок про порушення прав позивача (стягувача) отримати у виконавчому провадженні кошти, присуджені до стягнення з Тернопільського обласного благодійного фонду «Християнська родина» рішенням Господарського суду Тернопільської області від 11 серпня 2014 року у справі №921/573/14-г/10, яке набрало законної сили і є обов`язковим до виконання.

Необхідно зазначити й те, що на дату укладення договору дарування головою Тернопільського обласного благодійного фонду «Християнська родина» і керівником Громадської організації «Товариство Християнських Сімей «Християнська родина» була одна і та ж особа - ОСОБА_1 , що підтверджено відомостями з ЄДР і не спростовано відповідачами. У матеріалах справи відсутні протокол загальних зборів і статут Тернопільського обласного благодійного фонду «Християнська родина» від 14.09.2020 за № 6 (на підставі яких Гуня М.І. діяла від імені дарувальника). Також відсутня довіреність видана Чайківській Ользі Іванівні (яка підписала договір від імені обдаровуваної особи) на представництво Громадської організації «Товариство Християнських Сімей «Християнська родина», посвідчена Федірко Г.М., приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу 18 вересня 2020 року на бланку нотаріальних документів серії НМВ №283209 за реєстровим № 1337.

Суд першої інстанції наведеного не урахував і дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для визнання недійсним оспорюваного договору дарування.

Щодо вимоги про скасування рішення приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Федірко Г.М. №54143773 від 18.09.2020 про реєстрацію в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень права власності Громадської організації «Товариство Християнських Сімей «Християнська Родина» на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 0, комплекс дитячого оздоровчого табору «Орлятко», загальною площею 3346,1м2.

У силу приписів статей 182, 331, 334 Цивільного кодексу України право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації та виникає з дня державної реєстрації відповідно до закону.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV).

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є укладення в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката (пункт 1 частини першої Закону № 1952-IV ).

Особливості державної реєстрації прав у результаті вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва унормовано статтею 31-2 Закону № 1952-IV. Зокрема передбачено, що державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, що має наслідком набуття, зміну чи припинення речових прав, їх обтяжень одночасно із вчиненням такої нотаріальної дії, проводиться нотаріусом, яким вчинено відповідну нотаріальну дію, крім випадків, передбачених цією статтею. Нотаріус у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, що має наслідком набуття, зміну чи припинення речових прав, їх обтяжень одночасно зі вчиненням такої нотаріальної дії, самостійно формує та реєструє заяву про державну реєстрацію прав та проводить державну реєстрацію прав у порядку, передбаченому цим Законом. (пункти 1, 6 статті 31-2 Закону № 1952-IV).

За приписами частини 3 статті 26 Закону № 1952-IV, у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

На виконання ухвали Господарського суду Тернопільської області від 02 лютого 2021 року у справі №921/790/20 приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Федірко Г.М. надіслала суду першої інстанції засвідчені копії документів, на підставі яких прийнято рішення №54143773 від 18 вересня 2020 року про державну реєстрацію права власності (т.1, а.с.191-196).

З наданих документів видно, що підставою для прийняття рішення приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Федірко Г.М. №54143773 від 18 вересня 2020 року про реєстрацію в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень права власності Громадської організації «Товариство Християнських Сімей «Християнська Родина» на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 0 комплекс дитячого оздоровчого табору «Орлятко» слугував договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу 18 вересня 2020 року і зареєстрований в реєстрі за № 1339, заява представника Громадської організації «Товариство Християнських Сімей «Християнська Родина» Чайківської О.І. про державну реєстрацію прав та обтяжень від 18 вересня 2020 року.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про недійсність договору дарування, що став підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію права власності Громадської організації «Товариство Християнських Сімей «Християнська Родина» на нерухоме майно, тому вимога позивача про скасування рішення про державну реєстрацію прав теж підлягає до задоволення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.

Щодо судових витрат.

Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною першою статті 129 ГПК України у спорах, що виникають виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.4 ст.129 ГПК України).

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (ч.5 ст.129 ГПК України).

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч.8 ст.129 ГПК України).

Позивачка за подання позовної заяви сплатила 4054,00 грн судового збору, за подання апеляційної скарги 6081,00 грн судового збору.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення Господарського суду Тернопільської області від 19 квітня 2021 року у справі №921/790/20 Фізичній особі-підприємцю Гущенковій Т.В. належить відшкодувати судовий збір у загальній сумі 10 135,00 грн. Цю суму суд покладає на відповідачів у рівних частинах по 5067,50 грн на кожного.

Також Фізична особа-підприємець Гущенкова Т.В. просила Господарський суд Тернопільської області стягнути солідарно з відповідачів 75000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Ці витрати підтверджує договором №19/10-20 про надання правової допомоги, укладеним 19 жовтня 2020 року з Адвокатським бюро «Євгенія Гущенкова», актами приймання-виконання робіт (поставлених послуг) за грудень 2020 року та за січень, лютий, березень 2021 року (т.3, а.с.40-58).

За умовами п.1.1. договору №19/10-20 Замовник (ФОП Гущенкова Т.В.) доручає, а АБ «Євгенія Гущенкова» приймає зобов`язання надати юридичні послуги у вигляді представництва та захисту порушених або невизнаних прав та інтересів замовника у правовідносинах, що виникли між ФОП Гущенкова Т.В. та Тернопільським обласним благодійним фондом «ХРИСТИЯНСЬКА РОДИНА» на підставі договору про відступлення права вимоги від 30.09.2020 з приводу невиконання грошового зобов`язання перед Підприємством об`єднання громадян (релігійної організації, профспілки) Підприємства «Рокс-Львів», а також в процесі оскарження договору дарування №1339 від 18.09.2020.

Отже правнича допомога в процесі оскарження договору дарування №1339 від 18.09.2020 є однією із видів юридичних послуг, передбачених договором №19/10-20.

Актами приймання-виконання робіт (поставлених послуг) підтверджено надання усіх передбачених у п.1.1. договору №19/10-20 юридичних послуг (пункти 2 актів повторюють зміст п.1.1 договору №19/10-20) та їх вартість (15000 гривень).

За таких обставин немає підстав вважати, що усі заявлені витрати пов`язані з розглядом справи №921/790/20;

Крім того, суд звертає увагу позивачки, що закон не передбачає стягнення судових витрат солідарно.

Таким чином, з наданих доказів неможливо встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу, надану ФОП Гущенкова Т.В. саме у зв`язку з розглядом справи №921/790/20, як це передбачено ч.8 ст.129 ГПК України. Тому суд залишає без розгляду заяву ФОП Гущенкова Т.В. про стягнення з відповідачів на її користь витрати на професійну правничу допомогу у сумі 75 000,00 грн.

Згідно з положеннями частин 4, 5 статті 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.129, 240, 269, 270, 275, 277, 281, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Гущенкової Тетяни Валентинівни задовольнити. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 19 квітня 2021 року у справі №921/790/20 скасувати, постановити нове судове рішення:

Визнати недійсним договір дарування №1339 від 18 вересня 2020 року, укладений Тернопільським обласним благодійним фондом «ХРИСТИЯНСЬКА РОДИНА» () з Громадською організацією «ТОВАРИСТВО ХРИСТИЯНСЬКИХ СІМЕЙ «ХРИСТИЯНСЬКА РОДИНА» (), посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Федірко Г.М. і зареєстрований в реєстрі за № 1339, щодо відчуження об`єкту нерухомого майна (реєстраційний номер 0) комплекс дитячого оздоровчого табору «Орлятко» загальною площею 3346,1кв.м. житловою площею 109,8 кв.м, у складі: А адмінкорпус загальною площею 581,1 кв.м., Б - спальний корпус загальною площею 266,8 кв.м., В - спальний корпус загальною площею 266,8 кв.м., Г - спальний корпус загальною площею 266,8 кв.м., Д уборна загальною площею 17,1кв.м., Е уборна загальною площею 17,1кв.м., Є столова загальною площею 530,4кв.м., Ж уборна загальною площею - 6,0 кв.м., З овочесховище загальною площею 46,7кв.м., І хлораторна загальною площею 14,8 кв.м., К - будинок дерев`яний загальною площею 23,4 кв.м., Л - будинок дерев`яний загальною площею 23,4 кв.м., М альтанка загальною площею 16,8 кв.м., Н - 1, 2, 3, кладова загальною площею 131,4 кв.м., О - будинок щитовий загальною площею 87,4 кв.м., П - павільйон «Галичан» загальною площею 78,0 кв.м., Р резервуар загальною площею 13,0 кв.м., С - яма помийна загальною площею 36,0 кв.м., Т басейн загальною площею 280,5 кв.м., У площадка танцювальна загальною площею 176,0 кв.м., Ф теплиця загальною площею 415,0 кв.м., Ц стайня загальною площею 49,3 кв.м., Ч уборна загальною площею 2,3 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Застіноцька, 84, м.Теребовля Теребовлянського району Тернопільської області.

Скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Федірко Г.М. №54143773 від 18 вересня 2020 року про реєстрацію в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень права власності Громадської організації «Товариство Християнських Сімей «Християнська Родина» () на об`єкт нерухомого майна: Комплекс (дитячий оздоровчий табір «Орлятко») реєстраційний номер 0, що знаходиться за адресою: вул. Застіноцька, будинок 84, м. Теребовля Теребовлянського району Тернопільської області.

Витрати зі сплати судового збору у рівних частинах покласти на відповідачів.

Стягнути з Тернопільського обласного благодійного фонду «ХРИСТИЯНСЬКА РОДИНА» (вул. Надзбручанська, 2, офіс 123, м. Тернопіль, 46027; ) на користь Фізичної особи-підприємця Гущенкової Тетяни Валентинівни ( АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) 5 067,50 грн судового збору.

Стягнути з Громадської організації «Товариство Християнських Сімей «Християнська Родина» (вул. Застіноцька, будинок 84, м. Теребовля Теребовлянського району Тернопільської області, 48101; ) на користь Фізичної особи-підприємця Гущенкової Тетяни Валентинівни ( АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) 5 067,50 грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку.

Повний текс постанови складено 31 січня 2024 року.

Суддя В.М.Гриців

Суддя С.М.Бойко

Суддя О.В. Зварич