ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2024 р. Справа №907/880/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.,

суддів Галушко Н.А.,

Желіка М.Б.

секретар судового засідання Костерева О.А

розглянув апеляційну скаргу Акціонерного товариства Оператор газорозподільних систем Закарпатгаз

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 06.06.2023 (повний текст рішення складено 07.06.23, суддя Андрейчук Л.В)

у справі № 907/880/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Оператор газотранспортної системи України, м. Київ

до відповідача Акціонерного товариства Оператор газорозподільних систем Закарпатгаз, м. Ужгород

про стягнення 9 625 010,18 грн

за участі представників сторін:

від позивача Панченко Ю.В.

від відповідача Ландовська М.В.

ВСТАНОВИВ:

01.11.2021 до Господарського суду Закарпатської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Оператор газотранспортної системи України до Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Закарпатгаз про стягнення заборгованості за перевищення потужності в розмірі 9 625 010,18 грн, в т.ч. 8 747 399,66 грн основного боргу, 565 412,43 грн пені, 114 269,45 грн три відсотки річних та 197 928,63 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не здійснено оплату своїх зобов`язань за перевищення замовленої потужності за період січень-березень 2021 року на загальну суму 8 747 399,66 грн, чим порушено умови п. 2.5, 8.4 договору.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 06.06.2023 у справі №907/880/21 позов задоволено повністю; стягнуто з Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Закарпатгаз на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Оператор газотранспортної системи України 9625010,18 грн за перевищення потужності, в т.ч. 8747399,66 грн основного боргу, пеню в сумі 565 412,43 грн, три відсотки річних 114 269,45 грн та інфляційні втрати в сумі 197 928,63 грн, а також 144 375,15 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

При ухваленні вказаного рішення місцевий господарський суд виходив з наступного:

- 04.02.2020 між ТзОВ Оператор газотранспортної системи України та АТ Оператор газорозподільної системи Закарпатгаз укладено договір транспортування природного газу №;

- одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі вчинення дій з врегулювання добового небалансу, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування;

- з наданих форм 8в вбачається, що АТ Закарпатгаз самостійно подало до НКРЕКП підписані уповноваженими посадовими особами та скріплені печаткою підприємства звіти, у яких відповідач у повному обсязі визнає обсяги переданого природного газу з газотранспортної системи та обсяги використаної потужності за січень, лютий і березень 2021 року в об`ємах 11 154,82751 тис.куб.м, 14 269,90591 тис.куб.м, та 34 628,15299 тис.куб.м., відповідно;

- копіями актів наданих послуг та передачі природного газу за січень, лютий, березень 2021 року, які підписані представниками сторін без зауважень та скріплені їх печатками, підтверджується перевищення потужності.

Акціонерне товариство Оператор газорозподільних систем Закарпатгаз, не погодившись з ухваленими рішеннями місцевого господарського суду, подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом неповно з`ясовано обставини справи, рішення винесене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, зокрема, зазначає:

- додатки 1 та 2 до договору транспортування природного газу сторонами не підписувалися, що свідчить про неузгодженість усіх істотних умов договору, у тому числі щодо плати за перевищення замовленої потужності;

- апелянтом впродовж спірного періоду не подавалися позивачу жодні заявки на розподіл потужності, оскільки, послуг транспортування відповідач не замовляв;

- позивачем на підтвердження своїх позовних вимог не надано жодних доказів подання відповідачем номінацій і їх підтвердження Оператором ГТС протягом спірного періоду;

- в матеріалах справи відсутні докази подачі відповідачем природного газу у точку входу в газотранспортну систему позивача;

- акти приймання-передачі природного газу за лютий-березень 2021 року, які позивач долучив до позовної заяви, жодним чином не свідчать про відбір природного газу Оператора ГТС. В зазначених актах відсутні посилання на спірний договір, оскільки їх складання не передбачено договором на транспортування природного газу;

- позивачем не додано до позову розрахунок перевищення розміру договірних потужностей за січень-березень 2021 року, а зі змісту позову не вбачається, які ж складові та в якому розмірі застосовані в розрахунку, який передбачений п. 8.4. договору. Відтак, жодних первинних документів на підтвердження факту надання послуги перевищення замовленої потужності за кожний день газового місяця позивач не надав. А отже, факт існування перевищення замовленої потужності за кожний день газового місяця січня-березня 2021 року на підставі договору не підтверджений жодним доказом;

- апелянт вважає, що строк настання розрахунків за договором ставиться у залежність від отримання відповідачем звіту про використання замовленої потужності, розрахунку перевищення розміру договірних потужностей та рахунку на оплату, тому строк оплати за договором не настав. У зв`язку з цим нарахування інфляційних та штрафних санкцій є також безпідставним та неправомірним;

- суд першої інстанції не врахував необхідність застосування Директиви та Регламенту Комісії (ЄС).

Акціонерне товариство Оператор газорозподільних систем Закарпатгаз в апеляційній скарзі просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 06.06.2023 у даній справі та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Процесуальний хід розгляду даної апеляційної скарги відображено у відповідних ухвалах Західного апеляційного господарського суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення і доводи представників сторін, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні, з огляду на наступне:

04.02.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю Оператор газотранспортної системи України та Акціонерним товариством Оператор газорозподільної системи ЗАКАРПАТГАЗ укладено договір транспортування природного газу №, що відповідає умовам Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 №2497.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Нормою ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно п. 2.1. вказаного договору оператор надає замовнику послугу транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлені в договорі вартість такої послуги та плат (за їх наявності), які виникають при його виконанні.

Відповідно до п. 2.2 договору, замовник погоджується з тим, що обов`язковою умовою надання послуг є доступ замовника до інформаційної платформи на підставі Правил надання доступу до інформаційної платформи, розміщених на веб-сайті оператора.

Взаємовідносини між замовником та оператором при забезпеченні (замовленні, наданні, супроводженні) послуг транспортування за цим договором здійснюються сторонами через інформаційну платформу оператора відповідно до вимог Кодексу газотранспортної системи. Замовник набуває права доступу до інформаційної платформи з моменту підписання цього договору, а його уповноважені особи - з моменту їх авторизації, що оформлюється наданим замовником повідомленням на створення облікового запису уповноважених осіб користувача платформи за формою, визначеною Кодексом.

Згідно із п. 2.5 договору, замовник має виконувати вимоги, визначені в Кодексі газотранспортної системи, оплачувати послуги на умовах, зазначених у договорі. Крім того, обов`язок щодо оплати наданих послуг відображений в пункті 4.1 договору, в якому зазначено, що замовник зобов`язаний: не перевищувати замовлені потужності, визначені в цьому договорі; здійснити своєчасну та повну оплату додаткової плати оператору у разі перевищення розміру замовленої потужності та/або плати за зміну умов (обмежень).

Відповідно до п. 3.2 договору, позивач має право стягувати із відповідача додаткову плату у разі перевищення розміру договірної потужності. Вартість перевищення замовленої потужності за кожний день газового місяця розраховується для кожного дня перевищення за формулою, наведеною в п. 8.4 договору.

На виконання вимог п. 8.4 договору, позивачем було направлено в інформаційній платформі відповідачу: рахунок №01-2021-/1000121 від 31.01.2021 на оплату за перевищення договірної потужності за січень 2021 року на загальну суму 1 661 980,06 гривень; рахунок №02-2021-/1000221 від 28.02.2021 на оплату за перевищення договірної потужності за лютий 2021 року на загальну суму 2 126 101,82 гривень; рахунок №03-2021-/1000321 від 31.03.2021 на оплату за перевищення договірної потужності за березень 2021 року на загальну суму 5 159 317,78 гривень; звіти про використання замовленої потужності за газові місяці січень-березень 2021.

Відповідачем-апелянтом не здійснено оплати своїх зобов`язань за перевищення замовленої потужності за період січень-березень 2021 року на загальну суму 8 747 399,66 грн, що стало підставою звернення до Господарського суду з позовною заявою.

Судом першої інстанції встановлено, що АТ «Закарпатгаз» є оператором ГРМ.

Згідно з ч.2 ст.37 Закону "Про ринок природного газу" (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) оператор ГРМ провадить діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії, що видається Регулятором.

Постановою НКРЕКП від 16.02.2017 №201 затверджено Ліцензійні умови провадження господарської діяльності на ринку природного газу, в тому числі Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з розподілу природного газу (далі - Ліцензійні умови з розподілу).

Пунктом 2.1 Ліцензійних умов з розподілу передбачено, що господарська діяльність з розподілу природного газу здійснюється з дотриманням вимог Закону "Про ринок природного газу", чинних Кодексу ГРМ, інших нормативно-правових актів, державних будівельних норм та нормативних документів у сфері нафтогазового комплексу.

Відповідно до підпунктів 27, 28 п.2.2 Ліцензійних умов з розподілу при провадженні ліцензованої діяльності ліцензіат повинен дотримуватися таких організаційних вимог: мати укладений з оператором ГТС договір транспортування природного газу відповідно до Типового договору транспортування, затвердженого НКРЕКП; здійснювати розрахунки із оператором ГТС за надані послуги транспортування у строки та на умовах, визначених договором транспортування природного газу.

Взаємовідносини між оператором ГТС та оператором ГРМ, пов`язані з прийманням-передачею природного газу в точках виходу з ГТС до ГРМ, регулюються укладеним між ними договором на транспортування природного газу, який укладається за формою Типового договору транспортування, технічною угодою та відповідно до вимог Кодексу ГТС (абз.3 п.2 гл.1 розд.VI Кодексу ГРМ, тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Згідно з п.4 гл.1 розд.І Кодексу ГТС (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) доступ суб`єктів ринку природного газу до ГТС здійснюється на принципах, зокрема, надання оператором ГТС послуг доступу та приєднання виключно на договірних засадах.

З наведеного вбачається, що укладення АТ "Закарпатгаз" з оператором ГТС договору транспортування природного газу є не лише умовою доступу до ГТС, а і обов`язковою вимогою щодо діяльності оператора ГРМ.

При цьому укладення операторами ГТС та ГРМ такого договору транспортування природного газу не позбавляє їх права використовувати у власних відносинах й інші нормативні акти та документи, зокрема, Кодекс ГТС та Технічну угоду про умови приймання-передачі природного газу, на яких наполягає скаржник, особливо, враховуючи, що вони також є обов`язковими відповідно до п.2.1 Ліцензійних умов з розподілу.

Судом першої інстанції вірно встановлено, а скаржник не заперечує, що ТОВ "Оператор ГТС" та АТ "Закарпатгаз" для врегулювання відносин уклали договір транспортування. Цей договір виконувався АТ "Закарпатгаз", оскільки скаржник подав до НКРЕКП звіт за формою №8в, в якому надав відомості про відбір з ГТС відповідних обсягів природного газу на підставі договору транспортування.

Пункт 2 р. 1 глави IV Кодексу ГТС встановлює, що одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі вчинення дій з врегулювання добового небалансу, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування.

Згідно з п. 5 р. 1 гл. 1 Кодексу ГТС, розподіл потужності - частина договору транспортування, яка визначає порядок та умови надання і реалізації права на користування договірною потужністю, яке надається замовнику транспортування у визначеній точці входу або точці виходу, а розподілена (договірна) потужність - це частина технічної потужності газотранспортної системи, яка розподілена замовнику послуг транспортування згідно з договорами транспортування.

Абзац 2 п. 1 р. 1 гл. ІХ Кодексу ГТС визначає, що розмір потужності, що надається замовнику послуг транспортування в точці входу/виходу, визначається відповідно до положень цього Кодексу та договору транспортування природного газу.

У п.2 гл.2 розд.ІХ Кодексу ГТС передбачено, що у договорі транспортування природного газу чи його окремому додатку зазначаються: точки входу та/або виходу; обсяг розподіленої (договірної) потужності; період (річний, квартальний, місячний); тип потужності (гарантована чи переривчаста, потужність з обмеженнями); строк, на який потужність була розподілена.

Відповідно до п. 15 р. 1 гл. IX Кодексу ГТС, величина використаних замовником послуг транспортування обсягів потужності точок входу/виходу дорівнює величинам остаточних алокацій щодобових подач та відборів замовника послуг транспортування природного газу у відповідних точках входу/виходу. Відповідальність за перевищення замовлених потужностей несуть замовники послуг транспортування відповідно до договору транспортування природного газу.

Згідно п. 3 р. 2 глави XI Кодексу ГТС, у випадку, якщо замовник послуг транспортування природного газу не надасть оператору газотранспортної системи номінацію згідно з положеннями пункту 1 цієї глави, вважається підтвердженою номінація для такого замовника послуг транспортування природного газу з обсягами природного газу, що дорівнює нулю відносно замовленої точки входу/виходу.

Пунктом 2 р. 3 гл. XV Кодексу ГТС встановлено, що оператор газотранспортної системи з метою уникнення можливості виникнення перевантажень вчиняє дії, зокрема, по стягненню із замовника послуг транспортування додаткової оплати за перевищення потужності відповідно до договору транспортування.

Відповідно до п. 8.4 замовник, який є оператором газорозподільної системи, здійснює остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг.

Відповідно до умов договору, у випадку якщо розрахунковий обсяг використання потужності замовником (оператором газорозподільної системи), визначений оператором газотранспортної системи на підставі остаточної алокації, перевищує обсяг договірної потужності, замовник послуг транспортування зобов`язаний здійснити оплату вартості перевищення договірної потужності за кожен день такого перевищення до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до звіту використання договірної потужності та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Звіт оператора про використання замовленої потужності замовником, який надається до чотирнадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, на його електронну адресу, містить розрахунок перевищення розміру договірних потужностей та рахунок на оплату або повідомлення про зарахування надмірно сплачених коштів у рахунок плати за використання договірної потужності на наступні періоди.

Як уже було зазначено, позивач на виконання умов договору, за результатами остаточної алокації відборів та подач відповідача здійснив розрахунок вартості плати за перевищення потужності у відповідному розрахунковому місяці, а саме: за січень 2021 року було виявлено остаточні обсяги перевищення договірної потужності в розмірі 11 154,82751 тис.куб.м. на загальну суму 1 661 980,06 гривень; за лютий 2021 року було виявлено остаточні обсяги перевищення договірної потужності в розмірі 14 269,90591 тис.куб.м. на загальну суму 2 126 101,82 гривень; за березень 2021 року було виявлено остаточні обсяги перевищення договірної потужності в розмірі 34 628,15299 тис.куб.м. на загальну суму 5 159 317,78 гривень, рахунки на оплату яких, позивачем було направлено в інформаційній платформі відповідачу.

Крім того, позивачем направлено відповідачу акти наданих послуг (перевищення замовленої договірної потужності), які були підписані відповідачем без зауважень (копії додано до матеріалів справи).

З огляду на викладене, твердження апелянта про те, що строк виконання зобов`язання не настав, спростовано вищевикладеним.

Окрім цього, для підтвердження використання відповідачем потужності у січні березні 2021 року, ТОВ Оператор ГТС України листом від 03.05.2022 №ТОВВИХ-22-4433 звернулося до НКРЕКП (Регулятор), яким надано позивачу звіти АТ Закарпатгаз про використання потужності газорозподільної системи та стан розрахунків (звіти форма 8в), в тому числі за січень - березень 2021 року. 3 наданих форм 8в чітко вбачається, що АТ Закарпатгаз самостійно подало до НКРЕКП підписані уповноваженими посадовими особами та скріплені печаткою підприємства звіти, у яких відповідач у повному обсязі визнає обсяги переданого природного газу з газотранспортної системи та обсяги використаної потужності за січень, лютий і березень 2021 року в об`ємах 11 154,82751 тис.куб.м, 14 269,90591 тис.куб.м, та 34 628,15299 тис.куб.м. відповідно.

На спростування доводів про необхідність підписання додатків 1, 2 до договору, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що пунктом 2.3 договору транспортування передбачено, що обсяг послуги, що надається за цим договором, визначається підписанням додатка 1 до цього договору (розподіл потужності) та/або додатка 2 (розподіл потужності з обмеженнями), крім надання доступу до потужності на період однієї газової доби.

Відповідно до п.2.7 договору транспортування додаток 1 є невід`ємною частиною цього договору у випадку, коли замовнику надається право використання гарантованої та/або переривчастої потужності, крім випадку замовлення потужності на добу наперед та/або протягом доби. Додаток 2 є невід`ємною частиною цього договору транспортування у випадку, коли замовнику надається право використання потужності з обмеженнями, крім випадку замовлення потужності на добу наперед та/або протягом доби.

Пунктом 6.1 договору транспортування передбачено, що оператор забезпечує наявність відповідних потужностей у точках входу до ГТС або в точках виходу з ГТС в обсязі, визначеному згідно з додатком 1 до цього договору (розподіл потужності) та/або додатком 2 до цього договору (розподіл потужності з обмеженнями), та/або в обсязі підтвердженої номінації у випадку замовлення потужності на період однієї газової доби.

Приймання-передача газу, документальне оформлення та подання звітності оператору ГТС здійснюються відповідно до вимог Кодексу ГТС (п.2.4 договору транспортування).

Пунктом 2 гл.1 розд.ІХ Кодексу ГТС передбачено, що доступ до потужності надається оператором ГТС на такі періоди: річний, квартальний, місячний, на добу наперед, протягом доби.

При цьому на добу наперед - потужність визначеного обсягу, доступна строком на 1 газову добу, з постійним потоком протягом газової доби, наступної за газовою добою, у якій відбувся розподіл потужності (пп.4 п.2 гл.1 розд.ІХ Кодексу ГТС).

Протягом доби - потужність визначеного обсягу, яка доступна з певного часу протягом газової доби і до часу закінчення газової доби з постійним потоком. При цьому одиниця виміру потужності протягом доби - тис куб. м/добу (пп.5 п.2 гл.1 розд.ІХ Кодексу ГТС).

Відповідно до п.1 гл.7 розд.IX Кодексу ГТС доступ до потужності точок входу/виходу на добу наперед надається на підставі укладеного договору транспортування та номінації, підтвердженої оператором ГТС. Доступ до потужності точок входу/виходу протягом доби надається на підставі укладеного договору транспортування та реномінації, підтвердженої оператором ГТС. Номінація/реномінація підтверджується оператором ГТС відповідно до гл.1 цього розділу та вимог розд.XI цього Кодексу.

З наведеного вбачається, що укладення додатків 1 (розподіл потужності) та 2 (розподіл потужності з обмеженнями) є обов`язковими, крім випадків надання доступу на добу наперед та/або протягом доби, які надаються у разі подання замовником оператору ГТС відповідних номінації/реномінації.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний суд, зокрема в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 по справі №918/686/21.

Щодо тверджень відповідача-апелянта про відсутність замовлення послуги договірної потужності, то згідно п. 3 р. 2 глави Х Кодексу ГТС, у випадку якщо замовник послуг транспортування природного газу не надасть оператору газотранспортної системи номінацію згідно з положеннями пункту 1 цієї глави, вважається підтвердженою номінація для такого замовника послуг транспортування природного газу з обсягами природного газу, що дорівнює нулю відносно замовленої точки входу/виходу. Відповідно до п. 15 р. 1 гл. IX Кодексу ГТС, величина використаних замовником послуг транспортування обсягів потужності точок входу/виходу дорівнює величинам остаточних алокацій щодобових подач та відборів замовника послуг транспортування природного газу у відповідних точках входу/виходу. Відповідальність за перевищення замовлених потужностей несуть замовники послуг транспортування відповідно до договору транспортування природного газу.

Щодо розміру перевищення замовленої потужності та визначення плати за неї, то вони визначались виходячи з фактичного обсягу природного газу, поданого та відібраного з точок входу/виходу понад замовлені обсяги, а не мали бути узгоджені наперед. Обсяг перевищення замовленої потужності підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: довідками позивача 1, 2, 3; актом приймання-передачі природного газу за січень 2021 року від 03.02.2021 (яким підтверджується, що ТОВ Оператор ГТС України передало, а АТ Закарпатгаз прийняло у фізичних точках виходу з газотранспортної системи природний газ в загальному обсязі 69 869 339,58 куб.м.); актом приймання-передачі природного газу за лютий 2021 року від 02.03.2021 (яким підтверджується, що ТОВ Оператор ГТС України передало, а АТ Закарпатгаз прийняло у фізичних точках виходу з газотранспортної системи природний газ в загальному обсязі 63 641 274,38 куб.м.); зведеними актами приймання-передачі природного газу за березень 2021 року від 02.04.2021 (якими підтверджується, що ТОВ Оператор ГТС України передало, а АТ Закарпатгаз прийняло у фізичних точках виходу з газотранспортної системи природний газ в загальному обсязі 56 534 721,32 куб.м.); формами 2, 3, 4, 9, які сформовані на підставі даних інформаційної платформи і співпадають з такими даними.

Із скріншотів з інформаційної платформи за січень лютий 2021 року, довідки 3 за січень - лютий 2021 року вбачається, що у період з 01.01.2021 по 12.02.2021 торговими сповіщеннями було підтверджено набуття АТ Закарпатгаз природного газу в об`ємі 11 141 322 куб.м. (Том 1 а.с. 87). В подальшому у період з 13.02.2021 - 31.03.2021 АТ Закарпатгаз відбирало з газотранспортної системи природний газ в об`ємах, які не підтверджені жодними торговими сповіщеннями та/або номінаціями та без належно укладених договорів постачання природного газу, що не спростовується відповідачем-апелянтом жодними доказами. Крім того, вказані обставини підтверджуються копіями актів наданих послуг та передачі природного газу за газові місяці січень, лютий, березень 2021 року, які підписані представниками сторін без зауважень та скріплені їх печатками.

Підписуючи договір на визначених в ньому умовах, відповідач-апелянт був обізнаний з тим, що обмін повідомленнями, вимогами, актами, іншою інформацією між ТОВ Оператор ГТС України та АТ "Закарпатгаз" зокрема, але не виключно, буде здійснюватися через інформаційну платформу оператора відповідно до вимог Кодексу газотранспортної системи.

З огляду на вищевикладене, відсутні підстави для висновку про те, що непідписання додатків 1 і 2 до договору транспортування свідчать про неукладеність між ТзОВ "Оператор газотранспортної системи України" та АТ "Оператор газорозподільних систем "Закарпатгаз" договору транспортування в частині надання послуг з розподілу потужності в розрізі однієї доби.

Згідно статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до п. 13.5 договору, у разі порушення Замовником строків оплати, передбачених цим договором, Замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох відсотків річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, також не є штрафною санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Однак, відповідно до пункту 3.2 Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань від 17.12.2013 №14 інфляційні нарахування здійснюються на суму боргу, прострочення якого тривало не менше повного місяця і з застосуванням індексу інфляції такого місяця. Отже, рекомендовано з розрахунку виключати періоди, менші за місяць.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що у відповідача перед позивачем сформувалась заборгованість за перевищення замовленої потужності за період січень-березень 2021 року на загальну суму 8 747 399,66 грн. Обґрунтованим та правомірним є також нарахування 565 412,43 грн пені, 114 269,45 грн 3 % річних та 197 928,63 грн інфляційних втрат. Таким чином заборгованість відповідача-апелянта з урахуванням додаткових нарахувань становить 9 625 010,18 гривень.

Щодо посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не врахував необхідність застосування Директиви та Регламенту Комісії (ЄС), то колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зазначити наступне:

Стаття 9 Конституції України передбачає, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Порядок укладення, виконання та припинення дії міжнародних договорів України з метою належного забезпечення національних інтересів, здійснення цілей, завдань і принципів зовнішньої політики України, закріплених у Конституції України та законодавстві України, встановлює Закон "Про міжнародні договори України", ст.19 якого передбачає, що чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

24.09.2010 Україна приєдналася до Договору про ЕС (приєднання набрало чинності 01.02.2011).

Згідно зі ст.3 Договору про ЕС для цілей ст.2 Договору діяльність ЕС охоплює, зокрема:

a) запровадження Договірними Сторонами нормативно-правової бази Європейського Співтовариства з енергетики, навколишнього середовища, конкурентної політики та відновлюваних джерел енергії, як описано у розд.II Договору про ЕС, що враховує як інституційну структуру ЕС, так і конкретну ситуацію в кожній з Договірних Сторін, як описано в розд.II Договору про ЕС;

b) установлення певної регуляторної системи, що дозволяє ефективне функціонування ринків енергопродуктів і матеріалів, для транспортування яких використовуються мережі, на територіях Договірних Сторін і частині території Європейського Співтовариства та охоплює створення єдиного механізму транскордонної передачі та (або) транспортування енергопродуктів і матеріалів, для транспортування яких використовуються мережі, й здійснення нагляду за одностороннім дотриманням заходів з безпеки (далі - механізм функціонування ринків енергопродуктів і матеріалів, для транспортування яких використовуються мережі), як описано в розд.III Договору про ЕС;

c) створення Сторонами ринку енергопродуктів і матеріалів, для транспортування яких використовуються мережі, без внутрішніх кордонів, у тому числі координацію взаємодопомоги у разі серйозних порушень у функціонуванні енергетичних мереж або зовнішніх пошкоджень, яка може охоплювати досягнення спільної енергетичної зовнішньоторговельної політики (далі - створення єдиного енергетичного ринку), як описано в розд.IV Договору про ЕС.

Згідно зі ст.5 Договору про ЕС ЕС дотримуватиметься нормативно-правової бази Європейського Співтовариства, описаної в розд.II, що враховує як інституційну структуру цього Договору, так і конкретні умови кожної з Договірних Сторін з урахуванням необхідності забезпечення високого рівня захисту інвестицій та їхнього найоптимальнішого залучення.

При цьому, за ст.11 Договору про ЕС, яка міститься у розд.ІІ, "нормативно-правова база Європейського Співтовариства з енергетики" для цілей цього Договору означають: i) директиву Європейського парламенту й Ради Європи 2003/54/EC від 26.06.2003 стосовно загальних засад функціонування внутрішнього ринку електроенергії, ii) директиву Європейського парламенту й Ради Європи 2003/55/EC від 26.06.2003 стосовно загальних засад функціонування внутрішнього ринку природного газу та iii) постанову Європейського парламенту й Ради Європи 1228/2003/EC від 26.06.2003 стосовно умов доступу до мережі транскордонної передачі електроенергії.

Такі положення наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.08.2022 у справі №910/9627/20.

При цьому Велика Палата Верховного Суду у п.8.9 наведеної постанови також зазначила, що, приєднавшись до Договору про ЕС, Україна прийняла на себе зобов`язання дотримуватися встановлених цим Договором положень та нормативно-правової бази щодо передачі енергопродуктів та матеріалів, для транспортування яких використовуються мережі.

В Угоді про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та ЄС, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, ратифікованою Україною відповідно до Закону №1678-VII від 16.09.2014 (гл.1 "Співробітництво у сфері енергетики, включаючи ядерну енергетику" розд.V "Економічне та галузеве співробітництво"), сторони домовилися продовжувати та активізувати існуюче співробітництво у сфері енергетики з метою підвищення енергетичної безпеки, конкурентоспроможності та стабільності, що є необхідним для просування економічного зростання та досягнення прогресу у напрямку ринкової інтеграції, в тому числі шляхом поступового зближення в енергетичному секторі.

Додатком XXVII до Угоди про асоціацію передбачено імплементацію Директиви 2009/73/ЄС про спільні правила внутрішнього ринку природного газу та про скасування Директиви 2003/55/ЄС.

У ст.53 Директиви 2009/73/ЄС передбачено, що Директива 2003/55/ЄС скасовується з 03.03.2011 без шкоди зобов`язанням держав-членів щодо граничних строків для транспонування та застосування зазначеної Директиви. Посилання на скасовану Директиву мають вважатися посиланнями на цю Директиву та читатися згідно з таблицею відповідності, поданою в Додатку ІІ.

З наведеного вбачається, що положення Директиви 2003/55/ЄС не підлягають імплементації. Натомість у тих випадках, коли законодавство, зокрема, міжнародні договори містять посилання на Директиву 2003/55/ЄС, застосуванню підлягають відповідні положення Директиви 2009/73/ЄС.

Щодо посилання скаржника на необхідність прямого застосування положень директив ЄС до спірних відносин, то колегія суддів апеляційного суду зазначає, що директиви є правовими актами ЄС, які ухвалюються відповідно до Договору про Європейський Союз і Договору про функціонування Європейського Союзу (консолідована версія 2010/С 83/01). У ст. 288 цього Договору вказано, що директива є обов`язковою щодо результату, якого необхідно досягти, для кожної держави-члена, якій її адресовано, проте залишає національним органам влади вибір форми та засобів.

Отже, на відміну від регламенту, норми якого прямо застосовуються у всіх державах-членах ЄС, Директива не є актом (інструментом) прямої дії, її норми мають бути імплементовані в національне законодавство, причому форми та засоби такої імплементації можуть бути різними. І лише якщо держава-член очевидно не виконує свої обов`язки із імплементації директив, то норми директиви можуть мати ефект прямої дії.

Більше того, оскільки Україна не є державою членом ЄС її обов`язки з імплементації положень acquis ЄС, зокрема, й директив ЄС, до національного законодавства визначені міжнародними договорами. Щодо зазначених скаржником директив це Угода про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та ЄС, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони від 27.06.2014 та Договір про ЕС.

При цьому відповідно до ч.1 ст.2 Закону "Про ринок природного газу" на виконання зобов`язань України за Договором про ЕС та Угодою про асоціацію, цей Закон спрямований на імплементацію актів законодавства Енергетичного Співтовариства у сфері енергетики, а саме, Директиви 2009/73/ЄС; Регламенту (ЄС) 715/2009 про умови доступу до мереж транспортування природного газу та яким скасовується Регламент (ЄС) 1775/2005; Директиви 2004/67/ЄС про здійснення заходів для забезпечення безпеки постачання природного газу.

У постанові НКРЕКП "Про затвердження Кодексу газотранспортної системи" від 30.09.2015 №2493 зазначається, що Кодекс ГТС ухвалений відповідно до статей 4 та 33 Закону "Про ринок природного газу", а у самому Кодексі вказано про те, що він розроблений відповідно до Закону "Про ринок природного газу" (п.1 гл.1 розд.I Кодексу ГТС). Тобто положення Закону "Про ринок природного газу" та Кодексу ГТС, які застосовувалися судом першої інстанції, є такими, що в розумінні ст.2 зазначеного Закону відповідають вимогам міжнародних актів, зокрема, Директиви 2009/73/ЄС (що скаржник не спростував).

Схожі за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду від 29.03.2023 у справі №914/2579/19.

Отже, колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами апелянта про необхідність застосування до спірних відносин Регламенту (ЄС) 312/2014 як такого, що був транспонований до національного законодавства України постановою НКРЕКП від 29.11.2019 № 2586 "Про транспозицію положень актів Європейського Союзу та Енергетичного Співтовариства на ринку природного газу України".

Аналогічний висновок був зроблений у постанові Верховного Суду від 19.01.2023 у справі №914/2441/21. У цій постанові Верховний Суд вказав, що згаданий Регламент має застосовуватися з 01.12.2019, тобто з дати, коли набрала чинності постанова НКРЕКП № 2586.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відхиляючи доводи скаржника, суд враховує висновки в рішенні ЄСПЛ у справі Проніна проти України, в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (рішення ЄСПЛ у справі Шевельов проти України).

З врахуванням викладеного вище в сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм чинного законодавства, наведених правових позицій Верховного Суду та встановлених обставин справи.

Арґументи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, не доводять порушення або неправильного застосування судом під час розгляду справи норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для зміни чи скасування ухваленого у цій справі рішення.

Судові витрати, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні вимог апеляційної скарги Акціонерного товариства Оператор газорозподільних систем Закарпатгаз відмовити.

Рішення Господарського суду Закарпатської області від 06.06.2023 у справі №907/880/21 залишити без змін.

Судові витрати покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 20-ти днів з дня її проголошення.

Справу повернути в Господарський суд Тернопільської області.

Повний текст постанови складено 07.02.2024

Головуючий суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік