РІШЕННЯ

Іменем України

31 січня 2024 року м. Чернігівсправа № 927/1531/23
Господарський суд Чернігівської області, в складі судді Романенко А.В., за участю секретаря судового засідання Мігди Р.Ю., за правилами загального позовного провадження, в відкритому судовому засіданні розглянув справу

за позовом: Заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури в інтересах держави,

вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000;

в особі позивача: Північного офісу Держаудитслужби,

вул. Січових Стрільців, 18, м. Київ, 04053;

до відповідача 1: фізичної особи підприємця Чмихуна Михайла Олександровича,

АДРЕСА_1 ;

до відповідача 2: Гончарівської селищної ради,

вул. Танкістів, 11, смт. Гончарівське, Чернігівська область, 15558;

предмет спору: про визнання недійсним рішення уповноваженої особи та договору про виконання робіт як таких, що суперечать інтересам держави та суспільства з умислу однієї сторони; застосування наслідків відповідної недійсності правочину та стягнення 771970,52 грн

за участю повноважних представників:

від позивача: не прибув;

від відповідача 1: Лутай Н.М. адвокат, ордер на надання правничої (правової) допомоги серія СВ № 1067895, виданий 30.11.2023;

від відповідача 2: не прибув;

від прокурора: Ходико О.Є. прокурор відділу.

У судовому засіданні 31.01.2024, Господарський суд Чернігівської області, на підставі частини 1 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

09.11.2023, надійшов позов Заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі позивача - Північного офісу Держаудитслужби до відповідача 1 - фізичної особи підприємця Чмихуна Михайла Олександровича та до відповідача 2 Гончарівської селищної ради з проханням:

- визнати недійсним рішення уповноваженої особи Гончарівської селищної ради, оформлене протоколом від 18.03.2021 № 44, про визнання переможцем та намір укласти з фізичною особою підприємцем Чмихуном Михайлом Олександровичем договір про закупівлю робіт відносно об`єкта: Капітальний ремонт системи теплопостачання Лебедівської сільської лікарської амбулаторії загальної практики сімейної медицини за адресою: вул. Центральна, 50, с. Лебедівка Козелецького району Чернігівської області від 29.03.2021 № 21;

- визнати недійсним договір на виконання робіт відносно об`єкта: Капітальний ремонт системи теплопостачання Лебедівської сільської лікарської амбулаторії загальної практики сімейної медицини за адресою: вул. Центральна, 50, с. Лебедівка Козелецького району Чернігівської області від 29.03.2021 № 21, укладений між Гончарівською селищною радою та фізичною особою - підприємцем Чмихуном Михайлом Олександровичем;

- стягнути з фізичної особи - підприємця Чмихуна Михайла Олександровича на користь Гончарівської селищної ради 771970,52 грн, а з Гончарівської селищної ради одержані нею за рішенням суду 771970,52 грн стягнути в дохід держави.

Позов обґрунтований частиною 1 статті 203, частинами 1 та 3 статті 215, частиною 3 статті 228 Цивільного кодексу України (далі ЦК України); частиною 1 статті 208 Господарського кодексу України (далі ГК України) .

Мотивуючи позовні вимоги прокурор зазначив про порушення інтересів держави в бюджетній сфері, оскільки недотримання ФОП Чмихуном М.О. законодавства про захист економічної конкуренції в вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що спотворили результати закупівлі, призвело до придбання робіт за рахунок бюджетних коштів за відсутності конкуренції та при формальному створенні учасниками тендеру її видимості. Як наслідок, знівельована мета публічної закупівлі, а саме отримання послуги з максимальною економією та ефективністю, із залученням мінімального обсягу бюджетних коштів.

Суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження в справі за правилами загального позовного провадження, установив учасникам справи процесуальні строки для подачі письмових заяв по суті спору, в порядку статей 165 - 167, 178, 184 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), про що постановив ухвалу від 14.11.2023.

Суд, за клопотання прокурора, витребував у Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України належним чином засвідчену копію рішення Адміністративної колегії Північного міжобласного територіального відділення від 18.05.2023 № 60/50-р/к у справі № 166/60/12-рп/к.22 (у повному обсязі). Запитувані документи суд залучив до матеріалів справи.

30.11.2023, Північний офіс Державної аудиторської служби подав до суду письмові пояснення по суті спору № 262525-17/4230-2023, в яких вважає, що не є належним позивачем у справі, оскільки органи державного фінансового контролю наділені лише правом порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених з порушенням законодавства, за результатами проведених заходів державного фінансового контролю (п. 8 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні»). Таким чином, за доводами позивача, останній не наділений правом самостійно подавати позов до суду з вимогами про визнання договорів недійсними, так само як і рішень уповноваженої особи. Повідомив, що протягом 2021 2023 років заходи державного фінансового контролю (аудит, інспектування, перевірка закупівель) щодо Гончарівської селищної ради не проводились, отже, в межах процедури закупівель ID: UA-2021-03-02-010696-b оскаржуваний договір від 29.03.2021 № 21 не перевірявся.

Відповідачі подали письмові заяви про залишення позову без розгляду, відповідно до п. 2 частини 1 статті 226 ГПК України, з огляду на відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в цій справі, які мотивовано відхилені судом з підстав наведених нижче (протокол судового засідання від 11.12.2023).

Відповідачі в належний строк скористались правом на подачу відзиву на позов, проти задоволення позову заперечили в повному обсязі.

Прокурор, у свою чергу, скористався правом на подачу письмової відповіді на відзив.

Письмові заяви сторін по суті спору залучені судом до матеріалів справи для врахування їх змісту при ухвалені судового рішення в справі.

11.12.2023, суд, за результатами підготовчого засідання, постановив закрити підготовче провадження, призначив розгляд справи по суті на 15.01.2024.

15.01.2024, у судове засідання прибули повноважні представники відповідачів та прокурор; позивач до суду не прибув, про дату, час та місце судового розгляду спору його представник повідомлений під розписку, датовану 04.12.2023.

Суд розпочав розгляд справи по суті, заслухав повноважних представників відповідачів та прокурора.

Прокурор позов підтримав у повному обсязі.

Відповідачі 1 та 2 у відзивах на позовну заяву, та їх представники в судовому засіданні, проти задоволення позову заперечили. Звертали увагу, що станом на 14.07.2021 всі роботи за оскаржуваним договором виконані в повному обсязі та оплачені, без будь-яких зауважень.

Просили взяти до уваги правові висновки Касаційного господарського суду Верховного Суду в постанові від 17.08.2023 у справі № 904/3100/21, за якою при кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України, має враховуватись вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок (щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо) сторонами правочину або однією із сторін й повинна бути встановлена лише вироком суду, постановленим у кримінальній справі, що відповідає частині 1 статті 62 Конституції України. Тобто, визнанню правочину як такого, що порушує публічний порядок, повинен передувати вирок суду про притягнення учасника (учасників / виконавців) такого правочину до кримінальної відповідальності, який набрав законної сили.

Вважають, що прокурором не доведена наявність умислу та мети в діях ФОП Чмихуна М.О. на вчинення правочину, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, тому до нього не можуть бути застосовані наслідки недійсності правочину, обумовлені частиною 3 статті 228 ЦК України.

На думку відповідачів 1 та 2, враховуючи, що позов поданий на захист порушених матеріальних інтересів держави, з підстав несприяння раціональному та ефективному використанню бюджетних коштів, що створює загрозу порушення економічних інтересів держави, тому поданню такого позову має передувати доведення прокурором суми збитків, понесених державою в результаті укладення оскаржуваного правочину на визначених сторонами умовах, установлення їх невигідності для держави. Водночас, звертали увагу, що кошторис на роботи за оскаржуваним договором пройшов державну експертизу та отримав позитивний висновок. Вартість виконаних робіт у межах кошторису.

Відповідачі висунили припущення, що в разі визнання договору недійсним, у силу приписів частини 1 статті 216 ЦК України (наслідки двосторонньої реституції), Гончарівська селищна рада буде змушена компенсувати ФОП Чмихуну М.О. вартість капітального ремонту, що на дату відшкодування вірогідно буде більшою порівняно з їх вартістю на дату проведення закупівлі, що створює ризик порушення інтересів держави, а не їх захист у судовому порядку.

Прокурор, у відповіді на відзиви на позовну заяву, спростовуючи доводи відповідачів, наголошував, що ним обраний ефективний спосіб захисту інтересів держави шляхом застосування наслідків недійсності правочину, укладеного з порушенням економічних інтересів держави, що обумовлені частиною 3 статті 228 ЦК України.

Суд, у судовому засіданні 15.01.2024, оголосив перерву до 31.01.2024, про що позивач повідомлений в порядку статей 120, 121 ГПК України, засобами електронного зв`язку за допомогою підсистеми Електронний суд.

31.01.2024, у судове засідання прибули повноважний представник відповідача 1 та прокурор; позивач та відповідач 2 до суду не прибули, натомість, письмово клопотали вирішити спір за відсутності їх повноважних представників у судовому засіданні, за наявними матеріалами справи. Заяви сторін, за відсутності мотивованих заперечень інших учасників справи, судом задоволенні.

Суд продовжив розгляд справи по суті.

Господарський суд розглянув подані документи і матеріали, дослідив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, та

ВСТАНОВИВ:

02.03.2021, Гончарівською селищною радою, в електронній системі закупівель опубліковане оголошення щодо проведення спрощеної / договірної закупівлі «Капітальний ремонт системи теплопостачання Лебедівської сільської лікарської амбулаторії загальної практики сімейної медицини за адресою: вул. Центральна, 50, с. Лебедівка, Козелецького району, Чернігівської області» (ідентифікатор публічної закупівлі: UA-2021-03-02-010696-b).

Очікувана вартість предмета закупівлі: 807000,00 грн.

Тендерні пропозиції з метою участі в відкритих торгах подані двома суб`єктами господарювання: TOB «Теплокомфорт - Чернігів», остаточна цінова пропозиція 581956,69 грн та ФОП Чмихуном Михайлом Олександровичем, остаточна цінова пропозиція 771970,52 грн.

18.03.2021, уповноваженою особою замовника, Гончарівською селищною радою, за результатами оцінки та розгляду пропозиції учасника спрощеної закупівлі, прийняте рішення, оформлене протоколом № 44, за яким визначений переможцем спрощеної закупівлі ФОП Чмихун М.О., вирішено укласти з ним договір, як з переможцем спрощеної закупівлі.

29.03.2021, між Гончарівською селищною радою (далі - відповідач 1, замовник) та ФОП Чмихуном М.О. (далі відповідач 2, підрядник) укладений договір № 21, за умовами якого (п. 1.1.) підрядник виконує роботи з капітального ремонту системи теплопостачання Лебедівської сільської лікарської амбулаторії загальної практики сімейної медицини за адресою: вул. Центральна, 50, с. Лебедівка Козелецького району Чернігівської області (45450000-6 Інші завершальні будівельні роботи), а замовник зобов`язався прийняти та оплатити роботи в порядку та на умовах, передбачених цим Договором.

За п. 2.2. Договору його ціна визначена як тверда та складає: 771970,52 грн (без ПДВ), відповідає тендерній пропозиції учасника закупівлі.

Виходячи з умов пунктів 2.4. 2.6. Договору, замовник здійснює платежі за виконані роботи на підставі підписаних актів приймання виконаних будівельних робіт (ПФ № КБ-2в), інших актів та довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (ПФ № КБ-3) протягом 10 календарних днів.

Замовник після виконання робіт відповідно до умов взятого бюджетного зобов`язання приймає рішення про їх оплату та надає доручення на здійснення платежу органу Державної казначейської служби України. Джерелом фінансування є кошти місцевого бюджету.

Пункт 5.4. Договору передбачає, що підрядник зобов`язаний почати виконання робіт не пізніше 5 календарних днів з моменту підписання цього Договору і закінчити їх виконання до 01.08.2021.

Договір від 29.03.2021 № 21 вступив у силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2021, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по цьому Договору (пункти 8.2., 9.1.).

На виконання умов Договору, замовником - Гончарівською селищною радою, та підрядником - ФОП Чмихуном М.О., складені: акт приймання виконаних будівельних робіт (за липень 2021 року) від 14.07.2021 № 1 (форма КБ-2в); акт вартості устаткування, що придбавається виконавцем робіт від 14.07.2021 № 2; довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (за липень 2021 року) (форма КБ-3), за якими вартість виконаних робіт 771970,52 грн.

Відповідачами 1 та 2, у відзивах на позов, визнається факт проведення повного розрахунку за виконані та прийняті роботи за договором від 29.03.2021 № 21.

18.05.2023, рішенням Адміністративної колегії Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 18.05.2023 № 60/50-р/к у справі № 166/60/12-рп/к.22 визнано, що TOB «Теплокомфорт - Чернігів» та ФОП Чмихун M.О. вчинили порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене п. 1 статті 50 та п. 4 частини 2 статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, під час участі в тендерній процедурі закупівлі «Капітальний ремонт системи теплопостачання Лебедівської сільської лікарської амбулаторії загальної практики сімейної медицини за адресою: вул. Центральна, 50, с. Лебедівка Козелецького району Чернігівської області» (4540000-6 інші завершальні будівельні роботи)», яка проводилася Гончарівською селищною радою, ідентифікатор закупівлі: UA-2021-03-02-010696-b.

Адміністративна колегія Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України дійшла висновку, що учасники цієї закупівлі під час підготовки документації для участі в тендері діяли не самостійно, а узгоджували свої дії та пропозиції, поза конкурентними засадами. Узгодивши свою поведінку, ФОП Чмихун М.О. та TOB «Теплокомфорт - Чернігів», усунули змагальність між собою, а отже, спотворили підсумки проведеної Гончарівською селищною радою закупівлі, порушивши її право на отримання найбільш ефективного для себе результату та, відповідно, економії бюджетних коштів.

Зазначене рішення Адміністративної колегії Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України чинне, до суду не оскаржувалося.

Згідно з п. 4 частини 2 статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції» одним із видів антиконкурентних узгоджених дій є узгоджені дії, що стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів.

Узгоджений характер дій ФОП Чмихуна М.О., як учасника закупівлі, вказує як на усвідомлення ним їх протиправності (порушення правил здійснення господарської діяльності), так і на передбачуваність та бажання настання відповідних наслідків (усунення конкуренції з метою протиправного отримання права на укладення договору на вигідних для себе умовах). У той час як вольова спрямованість антиконкурентних узгоджених дій ФОП Чмихуна М.О., як учасника закупівель, свідчить про їх умисність.

Наведені обставини стали підставою для звернення прокурором з позовом до суду про визнання недійсним, у порядку частини 1 статті 203 ЦК України, частинами 1 та 3 статті 215 ЦК України, частини 3 статті 228 ЦК України та статті 208 ГК України, рішення уповноваженої особи замовника - Гончарівської селищної ради, про визнання переможцем ФОП Чмихуна М.О. та намір укласти з ним договір; визнання недійсним договору від 29.03.2021 № 21, укладеного за результатами проведеної закупівлі, та застосування наслідків недійсності правочину, обумовлених наведеними нормами.

Відповідачі поставили під сумнів наявність у прокурора повноважень на звернення до суду з даним позовом в інтересах держави в особі саме Північного офісу Держаудитслужби; письмово клопотали залишити позов без розгляду, на підставі п. 2 частини 1 статті 226 ГПК України.

Позивач також у письмових поясненнях по суті спору повідомив, що не є належним.

Щодо підстав звернення прокурора до суду.

Статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

Відповідно до частини 3 та 4 статті 53 ГПК України в визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

Водночас, існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): «Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави».

При цьому ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо суд вирішує - наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, що не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Враховуючи наведене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України, щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах, не може тлумачитися розширено.

Відтак прокурор може представляти інтереси держави в суді в виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п. 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

Положення п. 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді, таким є Закон України «Про прокуратуру».

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом 4 цієї частини.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави, ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба в здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності в статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних відносинах.

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття «інтереси держави» має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого в статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду в кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо в сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 26.07.2018 у справі № 926/1111/15 та від 08.02.2019 у справі № 915/20/18).

У даному випадку прокурор обґрунтовує звернення до суду з позовом порушенням економічних інтересів держави, що полягає в забезпеченні раціонального використання бюджетних коштів під час проведення публічних закупівель, контроль за використанням яких, через перевірки та моніторинг державних закупівель, здійснюється Держаудитслужбою через її міжрегіональні територіальні органи.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише в двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

У Рішенні від 05.06.2019 № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень / функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

За частинами 4, 7 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Частина 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Такі правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Даний позов поданий заступником керівника Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Північного офісу Державної аудиторської служби України.

За дефініцією наведеною в п. 36 частини 1 статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі» Уповноважений орган - це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері публічних закупівель.

Уповноважений орган здійснює регулювання та реалізує державну політику в сфері закупівель у межах повноважень, визначених цим Законом. Рахункова палата, Антимонопольний комітет України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, здійснюють контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією та законами України (частини 1, 3 статті 7 Закону України «Про публічні закупівлі»).

Пунктами 8, 10, 11, 12 частини 1 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» передбачено право Держаудитслужби порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; одержувати від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності, інших юридичних осіб та їх посадових осіб, фізичних осіб - підприємців інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на нього завдань; проводити на підприємствах, в установах та організаціях зустрічні звірки з метою документального та фактичного підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків для з`ясування їх реальності та повноти відображення в обліку підприємства, установи та організації, що контролюється.

Положенням про Державну аудиторську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43 (далі - Положення), визначено, що реалізуючи державний фінансовий контроль через здійснення моніторингу закупівель, Державна аудиторська служба України, яка є центральними органами виконавчої влади, діяльність якої спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, має право звертатися до суду в інтересах держави в разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Згідно з підпунктами 3, 4, 9 п. 4 цього Положення Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань: реалізує державний фінансовий контроль через здійснення, зокрема, перевірки державних закупівель; здійснює контроль, зокрема, за дотриманням законодавства про державні закупівлі; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку правоохоронним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь.

Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи (п. 7 Положення).

Отже, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного та місцевих бюджетів, і в разі виявлення порушень законодавства має право пред`явити обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень (аналогічний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2018 у справі № 826/9672/17).

З урахуванням наведеного Держаудитслужба є належним органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції щодо реалізації державної політики в сфері закупівель (аналогічний висновок у подібних правовідносинах щодо визначення позивачем у справі офісу Держаудитслужби викладений в постановах Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 911/1497/18, від 30.07.2020 у справі № 904/5598/18).

Чернігівською обласною прокуратурою відповідно до абз. 4 частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», листом від 07.09.2023 № 15/3/2-1307-2022, поінформовано Північний офіс Держаудитслужби та Управління Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області про встановлені порушення під час проведення Гончарівською селищною радою закупівлі (ідентифікатор UA-2021-03-02-010696-b).

Північний офіс Держаудитслужби перенаправив запит до Управління Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області згідно з листом від 26.09.2023 № 262616-17/7009-2023.

З листа-відповіді Управління Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області від 21.09.2023 № 262511-17/3329-2023 вбачається, що жодні заходи щодо захисту порушених інтересів держави ним не вжиті та не плануються; вважає, що наразі відсутні підстави для проведення заходів державного фінансового контролю та звернення до суду з відповідним позовом, оскільки він не має повноважень здійснювати контроль за дотриманням законодавства в сфері закупівель відносно учасників.

Таким чином, уповноважений орган повідомив, що жодні заходи до усунення порушень у сфері публічних закупівель, на які вказує прокурор, не проводились, захист порушених інтересів держави не здійснений.

Відповідно до приписів Положення про Державну аудиторську службу України Держаудитслужба наділена повноваженням самостійно звертатися до суду в інтересах держави в разі виявлення під час планових перевірок або зі звернень (у тому числі до правоохоронних органів) порушень у сфері закупівель.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 15.04.2021 у справі № 905/1529/20, від 15.05.2019 у справі № 911/1497/18, від 30.07.2020 у справі № 904/5598/18 (п.90).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 зроблений висновок, за яким сам факт незвернення до суду органом, уповноваженим державою на захист її інтересів у спірних правовідносинах з позовом свідчить про те, що такий орган неналежно виконує свої повноваження щодо необхідного захисту, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади населеного пункту та звернення до суду з позовом.

Таким чином, незалежно від причин незвернення до суду Північного офісу Держаудитслужби факт цього незвернення свідчить про те, що вказаний орган не виконує своїх повноважень із захисту інтересів держави.

У порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор повідомив позивача про намір звернення до суду з відповідним позовом.

За таких обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку про доведення прокурором бездіяльності Північного офісу Державної аудиторської служби України, як підстави для звернення до суду за захистом інтересів держави, відтак, доводи відповідачів про неправильне визначення позивача в цій справі судом відхилені.

Щодо визнання недійсним рішення уповноваженої особи замовника та договору, укладеного за результатами проведеної закупівлі.

Відповідно до п. 2 частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

За змістом абз. 3 частини 2 статті 20 ГК України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

Частиною 1 статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частин 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За приписами частини 3 статті 228 ЦК України в разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин був вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу в обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише в однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Наведене узгоджується зі змістом статті 208 ГК України, за якою якщо господарське зобов`язання визнане недійсним як таке, що вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов`язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов`язанням, а в разі виконання зобов`язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише в однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернуто другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

У разі визнання недійсним зобов`язання з інших підстав кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за зобов`язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов`язання не передбачені законом.

Верховний Суд у постанові від 20.03.2019 у справі № 922/1391/18 навів правовий висновок щодо застосування положень частини 3 статті 228 ЦК України в сукупності з частиною 1 статті 203 цього Кодексу. В указаній постанові Верховний Суд (п. 5.2.2.) зазначив, що в законодавстві відсутні визначення поняття «інтерес» та поняття «інтерес держави і суспільства». Законодавство не містить ні орієнтованого переліку сфер, де існують ці державні інтереси, ні критеріїв чи способів їх визначення.

Конституційний Суд України в рішенні № 3-рп/99 від 08.04.1999 в справі про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді певною мірою конкретизував, що державні інтереси - це інтереси, пов`язані з потребою в здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

У наукових працях зазначається, що поняття «інтереси держави» має невизначений зміст, і в кожному конкретному випадку необхідно встановити порушені чи ні інтереси окремої особи або держави. Інтереси держави - це закріплена Конституцією та законами України, міжнародними договорами (іншими правовими актами) система фундаментальних цінностей у найбільш важливих сферах життєдіяльності українського народу і суспільства.

У частині 3 статті 5 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах установленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Таким чином, здійснивши правовий аналіз положень частини 3 статті 228 ЦК України можна дійти висновку, що ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Отже, для правильного вирішення спору в справах про визнання правочину таким, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, необхідно встановити в чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою із сторін і в якій мірі виконане зобов`язання, а також наявність наміру (умислу) в кожної із сторін.

Наявність такого наміру (умислу) в сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Аналогічні правові висновки щодо застосування вказаних норм матеріального права викладені і в постановах Верховного Суду від 10.06.2021 у справі № 910/114/19, від 15.12.2021 у справі № 910/6271/17 та від 13.01.2022 у справі № 908/3736/15.

Відповідно до п. 6 частини 1 статті 3 ЦК України до загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність.

Верховний Суд у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 вказує, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

В свою чергу частиною 5 статті 13 ЦК України встановлено, що не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.

У преамбулі до Закону України «Про захист економічної конкуренції» вказано, що цей Закон визначає правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин.

Як вбачається з абз. 1 статті 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції» економічна конкуренція (конкуренція) - змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку.

За частиною 2 статті 4 Закону України «Про захист економічної конкуренції» суб`єкти господарювання, органи влади, органи місцевого самоврядування, а також органи адміністративно-господарського управління та контролю зобов`язані сприяти розвитку конкуренції та не вчиняти будь-яких неправомірних дій, які можуть мати негативний вплив на конкуренцію.

Відповідно до частини 1, п. 4 частини 2 статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції» антиконкурентними узгодженими діями є узгоджені дії, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції. Антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів.

За п. 1 частини 1 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є антиконкурентні узгоджені дії.

У преамбулі Закону України «Про публічні закупівлі» встановлено, що цей Закон визначає правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад. Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища в сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції в цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

За п. 13 частини 1 статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі» конкурентна процедура закупівлі (далі - тендер) - здійснення конкурентного відбору учасників за процедурами закупівлі відкритих торгів, торгів з обмеженою участю та конкурентного діалогу.

Закупівлі здійснюються за принципом добросовісної конкуренція серед учасників (п. 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про публічні закупівлі»).

Згідно з частиною 5 статті 5 Закону України «Про публічні закупівлі» замовники, учасники процедур закупівлі, суб`єкт оскарження, а також їхні представники повинні добросовісно користуватися своїми правами, визначеними цим Законом.

Оголошуючи проведення відкритих торгів Гончарівська селищна рада мала на меті не просто задовольнити потребу в проведенні капітального ремонту системи теплопостачання Лебедівської сільської лікарської амбулаторії загальної практики сімейної медицини, а придбати ці роботи на засадах конкурентності учасників тендеру, за найбільш вигідною ціною та забезпечення раціонального витрачання бюджетних коштів.

Проте, ТОВ «Теплокомфорт Чернігів» та ФОП Чмихун М.О., узгодивши свою поведінку та пропозиції, тим самим усунули конкуренцію та змагальність між собою, отже, спотворили результати торгів, проведених Гончарівською селищною радою, порушивши право останньої на отримання найбільш ефективного результату для себе, відтак, вчинили антиконкурентні узгоджені дії, заборонені Законом України «Про захист економічної конкуренції»

Як наслідок, Адміністративною колегією Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 18.05.2023 № 60/50-р/к у справі № 166/60/12-рп/к.22 прийняте рішення, яким (пункти 4 - 6) визнано, що TOB «Теплокомфорт - Чернігів» та ФОП Чмихун M.О. вчинили порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене п. 1 статті 50 та п. 4 частини 2 статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, під час участі в тендерній процедурі закупівлі «Капітальний ремонт системи теплопостачання Лебедівської сільської лікарської амбулаторії загальної практики сімейної медицини за адресою: вул. Центральна, 50, с. Лебедівка Козелецького району Чернігівської області» (4540000-6 інші завершальні будівельні роботи)», яка проводилася Гончарівською селищною радою (ідентифікатор закупівлі: UA-2021-03-02-010696-b) у зв`язку з чим на кожного з учасників накладений штраф у розмірі 68000,00 грн.

За доводами прокурора, оскільки дії учасників закупівлі були спрямовані на порушення встановленого юридичного господарського порядку з метою одержання права на укладення договору про закупівлю робіт з виконання капітального ремонту системи теплопостачання сільської амбулаторії не на конкурентних засадах, що суперечить вимогам законодавства в сфері публічних закупівель, а відтак, суперечить інтересам держави та суспільства в цілому. Тому, на думку прокурора, наявні достатні правові підстави для визнання рішення уповноваженої особи замовника та договору, укладеного за результатами цієї закупівлі, недійсними в силу частини 3 статті 203, частини 3 статті 228 ЦК України та статті 208 ГК України як такого, що суперечить інтересам держави та суспільства, та як наслідок, застосування наслідків недійсності цього правочину, що обумовлені наведеними нормами.

У свою чергу, суд не може погодитись з наведеним твердженням прокурора виходячи з наступного.

З наявного в матеріалах справи експертного звіту ТОВ «Перша будівельна експертиза» № 201111-1/В щодо розгляду кошторисної частини проєктної документації за робочим проєктом «Капітальний ремонт системи теплопостачання Лебедівської сільської лікарської амбулаторії загальної практики сімейної медицини за адресою: вул. Центральна, 50, с. Лебедівка Козелецького району Чернігівської області» (генеральний проектувальник ПП «Еталон-Будпроект»), заявлена кошторисна вартість, передбачена наданою кошторисною документацією, в поточних цінах станом на 20.10.2020 складала 848,208 тис. грн, у тому числі: будівельні роботи 516,206 тис. грн; устаткування, меблі, інвентар 92,621 тис. грн; інші витрати 239,381 тис. грн.

За результатами розгляду кошторисної документації і зняття зауважень установлено, що зазначена документація, що враховує обсяги робіт, передбачені робочим проєктом, складена згідно з вимогами ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 «Правила визначення вартості будівництва». Загальна кошторисна вартість капітального ремонту в поточних цінах станом на 18.11.2020 складає 931,422 тис. грн, у тому числі: будівельні роботи 591,538 тис. грн; устаткування, меблі, інвентар 90,160 тис. грн; інші витрати 249,724 тис. грн.

02.03.2021, замовником оголошений тендер на виконання вказаних робіт за ціною 807,00 тис. грн., за результатами якого, 29.03.2021, з ФОП Чмихуном М.О., укладений договір № 21 за ціною 771,970 тис. грн, з них 680,368 тис. грн витрачені на будівельні роботи та інші витрати та 91,601 тис. грн на устаткування. Вказаний договір повністю виконаний сторонами в погоджений строк, без будь-яких зауважень зі сторони замовника, в тому числі в частині якості прийнятих робіт.

Одночасно, за доводами прокурора, оскільки під час проведення закупівлі його учасники - ТОВ «Теплокомфорт Чернігів» та ФОП Чмихун М.О. діяли узгоджено, відтак закупівля проведена Гончарівською селищною радою не на конкурентних засадах, у наслідок чого порушені економічні інтереси держави та суспільства щодо ефективного та раціонального витрачання бюджетних коштів, тому оскаржуваний правочин слід кваліфікувати як такий, що суперечить інтересам держави та суспільства, оскільки вартість закуплених робіт за цим договором не відповідає ринковій ціні.

За висновком суду, наведені твердження прокурора побудовані на його припущеннях, які не підтвердженні жодними доказами в справі.

Суд зазначає, що виходячи з предмету доказування в справах про визнання правочину недійсним в силу приписів частини 3 статті 203, частини 3 статті 228 ЦК України та статті 208 ГК України необхідно встановити:

- наявність умислу та мети (направлення їх кінцевого результату) в діях обох або однієї із сторін на вчинення правочину, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства;

- факт виконання такого правочину (в якій мірі та якою із сторін), настання протиправних наслідків;

- наявність порушеного права держави, що підлягає захисту в судовому порядку.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, установлених цим Кодексом (частина 1 статті 14 ГПК України).

За висновком суду, прокурор не довів належними та допустимими доказами в чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення оспорюваного договору, наявність протиправних наслідків за фактом виконання оскаржуваного правочину, а також наявність вини відповідача 1 у формі умислу.

Прокурор не обґрунтував спрямованість та відповідність оспорюваного договору ознакам, які б свідчили про посягання на суспільні, економічні та соціальні основи держави і суспільства.

Узгодженість дій учасників публічної закупівлі, що свідчить про порушення ними саме антимонопольного законодавства, та як наслідок, притягнення таких суб`єктів до відповідальності в вигляді накладення штрафів органами Антимонопольного комітету України, за висновком суду, не є безумовною підставою для кваліфікації правочину, укладеного за результатами такої закупівлі, як такого, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства відповідно до частини 1 статті 203, частини 3 статті 228 ЦК України та статті 208 ГК України, без доведення протиправних наслідків оспорюваного правочину та його завідомої суперечної мети інтересам держави та суспільства (направлення кінцевого результату оскаржуваного правочину всупереч економічним інтересам держави).

З наведених підстав, суд відмовив у задоволенні позову в повному обсязі.

При ухваленні рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат (п. 5 частина 1 статті 237 ГПК України).

За статтею 129 ГПК України судовий збір покладається в спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов прокурора задоволенню не підлягає, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 16947,56 грн, понесені останнім на момент звернення до суду, не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачів.

Керуючись статтями 42, 46, 47, 53, 55, 73, 74, 76 - 80, 91, 123, 129, 165 - 167, 178, 184, 202, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволені позову Заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі позивача Північного офісу Державної аудиторської служби () до відповідачів 1 та 2 - фізичної особи підприємця Чмихуна Михайла Олександровича (РНОКПП НОМЕР_1 ) та Гончарівської селищної ради () про визнання недійсним рішення уповноваженої особи та договору про виконання робіт як таких, що суперечать інтересам держави та суспільства з умислу однієї сторони; застосування наслідків відповідної недійсності правочину та стягнення 771970,52 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасоване, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови в відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні були оголошені лише вступна та резолютивна частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду в порядку визначеному статтею 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 06.02.2024.

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до приписів частин 5-8 статті 6 та частин 5, 6 статті 242 ГПК України, пунктів 5.6, 5.8, 10, 16, 17, 29, 37 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, учасникам справи (їх представникам), які є користувачами Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, судові рішення в паперовій формі не надсилаються і не вручаються. Суд надсилає такі рішення в електронній формі до електронного кабінету таких осіб, і вони вважаються врученими в день отримання повідомлення про доставку копії судового рішення на офіційну електронну адресу учасника справи (його представника), з якого і починається перебіг процесуального строку, встановленого законом або судом. Обмін процесуальними документами в електронній формі між судом та/або особами, що є (повинні бути) користувачами Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, мають здійснюватися виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://cn.arbitr.gov.ua/sud5028/.

Суддя А.В. Романенко