РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.02.2024Справа № 910/15610/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №910/15610/23

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна»

про стягнення 11704,83 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (далі - відповідач) про стягнення 11704,83 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку №1362/19-Т/ДГО/НС/Ц2 від 01.10.2019 року внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування за ремонт автомобіля марки «Skoda Fabia» реєстраційний номер НОМЕР_1 , а тому позивачем отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, якою є відповідач у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.10.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/15610/23 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

26.10.2023 року через відділ діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав того, що ним було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування та здійснено виплату позивачу коштів у розмірі 13197,17 грн, яку він вважає належною та обґрунтованою сумою. Зменшуючи суму страхової виплати відповідач вказує на необґрунтованості кількох позицій у виставленому СТО рахунку, оскільки ремонт означених частин автомобіля не відповідає встановленому актом огляду транспортного засобу від 09.12.2020 переліку пошкоджень, а відтак, на думку відповідача, такі пошкодження не підлягають відшкодуванню, а позов задоволенню.

02.11.2023 року через відділ діловодства суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач не погоджується із доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, та вказує на те, що акт огляду транспортного засобу це лише попередній документ, в якому фіксуються видимі пошкодження, а позиції, які відповідачем відхилені у зв`язку із необґрунтованістю стосуються внутрішніх пошкоджень транспортного засобу, які при початковому етапі дослідження характеру пошкоджень встановити неможливо. При цьому, позивач вважає, що визначення розміру заподіяної шкоди у разі виникнення спору щодо її розміру, слід обраховувати з фактичної суми встановленої відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт транспортного засобу.

Своїм правом на подання заперечень, як то передбачено приписами Господарського процесуального кодексу України, відповідач не скористався.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.10.2019 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал страхування», як страховиком, та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг», як страхувальником, було укладено генеральний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку №1362/19-Т/ДГО/НС/Ц2 (далі - генеральний договір, договір), предметом якого є страхування майнових інтересів страхувальника, що не суперечить закону, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим ТЗ та ДО - добровільне страхування наземного транспорту (надалі - КАСКО); відшкодуванням шкоди, заподіяної особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі застрахованим ТЗ - добровільне страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту (надалі - ДЦВ); життя, здоров`я та/або працездатністю застрахованих осіб - добровільне страхування від нещасного випадку (надалі - ДНВ).

Згідно договору до страхових випадків відноситься, зокрема, ДТП.

Договір набирає чинності з 00 годин 00 хвилин місцевого часу 01 жовтня 2019 р та діє протягом 1 (одного) року / 12 місяців, тобто до 30 вересня 2020 року. Договір автоматично продовжує дію на кожний новий строк (на кожен новий рік / дванадцять місяців), якщо жодною зі сторін не буде подано письмове повідомлення про бажання припинити дію договору, за 30 (тридцять) календарних днів до дати його запланованого припинення (пункт 8.1 генерального договору).

Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів письмового повідомлення до спливу строку дії генерального договору будь-якої із сторін про своє бажання припинити дію договору, суд дійшов висновку, що вказаний договір був автоматично пролонгованим у відповідності до пункту 8.1 генерального договору.

16.11.2020 року сторонами було укладено додаткову угоду щодо страхування відповідного переліку ТЗ №2043/20-Т/Ц2/2364 до генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку №1362/19-Т/ДГО/НС/Ц2 (далі - додаткова угода), за умовами якої, страховик приймає на умовах договору та додаткової угоди на страхування ТЗ, перелік яких викладений в додатку №1 до цієї додаткової угоди, що є її невід`ємною частиною.

Строк дії додаткової угоди (період страхування): термін дії договору становить 1 (один) рік за Київським часом, а саме: з 00-00 20 листопада 2020р. по 23-59 19 листопада 2021р.

Додатком №1 до додаткової угоди сторонами було погоджено умови страхування для транспортного(их) засобу(ів), зокрема, автомобіля марки «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2017 року випуску.

06.12.2020 року о 11 год. 50 хв. в місті Харкові, по вулиці Луї Пастера, 357, трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля марки «Skoda Fabia» та автомобіля марки «Chevrolet Lacetti NF», а саме: ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Chevrolet Lacetti NF», державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись заднім ходом не впевнився в безпечності маневру та скоїв наїзд на припаркований автомобіль марки «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_1 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23.12.2020 у справі №644/10257/20 встановлено порушення ОСОБА_1 вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху України, визнано його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

09.12.2020 року страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу.

Відповідно до Акту огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 09.12.2020, складеного уповноваженим представником страховика, було зазначено характер пошкоджень (назва деталей та опис пошкоджень) автомобіля марки «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а саме заміна та окраска бамперу переднього, заміна гратки бамперу, декоративної вставки правої ПТФ, правої фари та рамки державного номеру.

Згідно рахунку-фактури, виставленого ТОВ «Автомобільний Дом «Соллі-Плюс» №СШД0024563 від 15.12.2020, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 23631,96 грн.

01.03.2021 року позивачем був складений та підписаний страховий акт №006.02998220-1, згідно з яким пошкодження транспортного засобу марки «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 23631,96 грн.

На підставі складеного страхового акту №006.02998220-1 від 01.03.2021 позивач, виконуючи свої зобов`язання за генеральним договором добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку №1362/19-Т/ДГО/НС/Ц2 від 01.10.2019 та додаткової угоди щодо страхування відповідного переліку ТЗ №2043/20-Т/Ц2/2364 від 16.11.2020, перерахував суму страхового відшкодування в розмірі 23631,96 грн, що підтверджується платіжним дорученням №11524596 від 03.03.2021.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно зі статтями 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.

Отже, з огляду на положення ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» підставою для набуття позивачем права вимоги щодо виплати страхового відшкодування (в порядку заміни кредитора в зобов`язанні) є факт фактичної виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування.

Таким чином, до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» перейшло в межах виплаченої суми право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами у справі, транспортний засіб марки «Chevrolet Lacetti NF», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди автомобілю марки «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходився під керуванням ОСОБА_1 .

Доказів того, що ОСОБА_1 не мав права керування транспортним засобом марки «Chevrolet Lacetti NF», реєстраційний номер НОМЕР_2 та притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП матеріали справи не містять, а відтак, враховуючи положення статті 62 Конституції України, що закріплюють принцип презумпції невинуватості особи, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 на законних підставах керував вказаним транспортним засобом.

Згідно із ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина ОСОБА_1 встановлена в судовому порядку, а тому шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля марки «Chevrolet Lacetti NF», реєстраційний номер НОМЕР_2 , відшкодовується ОСОБА_1 як особою, яка на законних підставах керувала транспортним засобом марки «Chevrolet Lacetti NF», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Доказів наявності вини інших осіб в ДТП, що відбулася 06.12.2020 суду не надано.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту, оформленого полісом №131034149 з Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Провідна», предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки «Chevrolet Lacetti NF», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який був діючим на момент ДТП - 06.12.2020.

Отже, оскільки ОСОБА_1 експлуатував автомобіль марки «Chevrolet Lacetti NF», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на законних підставах, що встановлено вище, то відповідальність за шкоду, заподіяну майну внаслідок експлуатації цього автомобіля була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Провідна».

Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

При цьому, відповідно до п. 12.1 ст. 12 зазначеного вище Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

За вказаним договором (поліс №131034149) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 260000,00 грн., франшиза - 2600,00 грн.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Позивач звернувся до відповідача із претензією вих. №230321-920/2 від 23.03.2021 про виплату страхового відшкодування.

Однак, відповідач у встановлений законом строк, повної та своєчасної виплати страхового відшкодування не здійснив, сплативши лише 13129,17 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №026951 від 05.07.2021 на вказану суму.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що приймаючи рішення про зменшення виплати страхового відшкодування на суму 13129,17 грн, він виходив з того, що виставлений рахунок-фактури СТО суперечить акту огляду пошкодженого транспортного засобу, так як останнім не встановлено пошкодження, за якими згідно виставленого рахунку було здійснено ремонтно-відновлювальні роботи.

Відповідач вважає, що необґрунтованими є наступні запчастини та роботи, а саме: панель передня радіатора на суму 3993,82 грн без ПДВ, дефлектор потоку повітря на радіаторі на суму 139,54 грн без ПДВ, дефлектор потоку повітря на радіаторі на суму 139,54 грн без ПДВ, ударопоглинач бампера на суму 287,76 грн без ПДВ та роботи по заміні передньої несучої панелі на суму 2025,00 грн.

Втім, суд вважає необґрунтованими такі доводи відповідача, оскільки, дійсно, у акті огляду транспортного засобу не зазначено пошкоджень, по яким СТО було здійснено ремонт, про що відображено у відповідному рахунку-фактурі, однак акт огляду за своєю суттю дає можливість визначити лише характер видимих пошкоджень автомобіля та являє собою початковий етап дослідження таких пошкоджень.

Відповідно до п. 5.1 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 № 1335/5/1159) (далі - методика) технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) дає змогу за допомогою органолептичних методів визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна.

При цьому, під органолептичними методами слід розуміти методи визначення показників якості на основі аналізу сприйняття органів чуттів людини - зору, слуху, нюху, дотику, смаку тощо.

Отже, акт огляду транспортного засобу це лише попередній документ, у якому фіксується лише видимі пошкодження такого транспортного засобу, оскільки визначення більш детального переліку пошкоджень потребує спеціальних засобів та приладів.

Загальновідомим є той факт, що панелі радіатора, дефлектори потоку повітря на радіаторі та ударопоглинач бампера відносяться до внутрішніх (прихованих) деталей автомобіля та розміщуються відразу за стінкою переднього бамперу автомобіля, а відтак зазначений у акті огляду транспортного засобу такий характер пошкодження як розрив переднього бамперу, допускає ймовірність нанесення механічних ушкоджень іншим деталям автомобіля, в тому числі і внутрішнім, що в послідовному порядку розміщуються за означеним бампером.

При цьому, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру, виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Подібний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 21.12.2020 у справі №911/286/20, від 21.12.2018 у справі №910/22554/17, від 06.07.2018 у справі 924/675/17, від 13.03.2018 у справі №910/9396/17.

За таких обставин, враховуючи розмір права зворотної вимоги, який перейшов до позивача, визначені полісом №131034149 розміри лімітів відповідальності (260000,00 грн), франшизи (2600,00 грн) та часткової сплати страхового відшкодування (13129,17 грн), суд дійшов висновку, що позивач має право на відшкодування відповідачем виплаченого страхового відшкодування в розмірі 7834,79 грн, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

За приписами пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

При цьому, пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика або МТСБУ особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє у період, за який нараховується пеня.

Відповідно до ст. 992 Цивільного кодексу України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення пеню за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 662,63 грн.

Окрім того, оскільки відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3 % річних в сумі 525,47 грн та інфляційні втрати у розмірі 2681,94 грн.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №910/12604/18 від 01.10.2019).

Відповідач не заперечує факт отримання претензії вих. №230321-920/2 від 23.03.2021 про виплату страхового відшкодування, як і не заперечує початок періоду нарахування штрафних санкцій та компенсаційних втрат, з 05.07.2021.

З огляду на це суд, у відповідності до принципу диспозитивності господарського судочинства, з урахуванням положень статті 79 Господарського процесуального кодексу України приймає до уваги та буде здійснювати перевірку нарахованих санкцій та компенсаційних втрат саме з 05.07.2021, як з дати яка є належним початком періоду заборгованості та яка не ставиться під сумнів сторонами.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку пені, 3% річних та інфляційних втрат у межах заявленого періоду, суд дійшов висновку про те, що він є арифметично вірним, обґрунтованим та здійснений у відповідності до приписів чинного законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню в повному обсязі.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статтей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем належними та допустимими доказами доведено факт порушення відповідачем своїх зобов`язань в частині повної та своєчасної сплати страхового відшкодування, в той час як відповідач під час розгляду справи не надав суду належних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 129, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про стягнення 11704,83 грн задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (03049, м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 25; ідентифікаційний код 23510137) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, буд. 154; ідентифікаційний код 33908322) суму страхового відшкодування у розмірі 7834 (сім тисяч вісімсот тридцять чотири) грн 79 коп., пеню у розмірі 662 (шістсот шістдесят дві) грн 63 коп., 3% річних у розмірі 525 (п`ятсот двадцять п`ять) грн 47 коп., інфляційні втрати у розмірі 2681 (дві тисячі шістсот вісімдесят одна) грн 94 коп. та судовий збір у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп.

3. Видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 13.02.2024.

Суддя Т.В. Васильченко