ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у розстроченні виконання судового рішення

"07" лютого 2024 р. Cправа № 902/350/23

Господарський суд Вінницької області у складі судді Маслія І.В., при секретарі судового засідання Глобі А.С.,

за участю представників сторін:

позивача Шимотюк Ю.М., довіреність №654 від 12.12.2022

відповідача не з`явився

третьої особи не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА ВІННИЦЯ" про розстрочення виконання рішення суду у справі

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА ВІННИЦЯ" (вул. Пирогова, 131, м. Вінниця, 21037)

до: Фізичної особи-підприємця Бондаренко Людмили Василівни ( АДРЕСА_1 )

третя особа, без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Акціонерне товариство "Вінницяобленерго" (вул. Магістратська 2, м. Вінниця, 21050)

про стягнення 1 722 435,94 грн.

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Господарського суду Вінницької області перебувала справа №902/350/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА ВІННИЦЯ" до Фізичної особи-підприємця Бондаренко Людмили Василівни, за участю третьої особи, без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" про стягнення 1 722 435,94 грн заборгованості за спожиту електроенергію.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 21.06.2023 у справі №902/350/23 в задоволенні позову відмовлено повністю, понесені позивачем судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору залишено за позивачем та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА ВІННИЦЯ" на користь Фізичної особи-підприємця Бондаренко Людмили Василівни 10 000,00 грн - витрат пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА ВІННИЦЯ" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.10.2023 у справі №902/350/23 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області від 21.06.2023 у справі № 902/350/23 - залишено без змін.

Після повернення матеріалів справи до Господарського суду Вінницької області судом 14.11.2023 видано наказ на виконання рішення Господарського суду Вінницької області від 21.06.2023 яке набрало законної сили 18.10.2023 відповідно до Постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.10.2023.

29.01.2024 року до суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА ВІННИЦЯ" №13.3.13-448 від 25.01.2024 про розстрочення виконання рішення суду у справі №902/350/23.

Ухвалою суду від 01.02.2024 призначено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА ВІННИЦЯ" №13.3.13-448 від 25.01.2024 про розстрочення виконання рішення суду у справі №902/350/23, до розгляду в судовому засіданні на 07 лютого 2024 року.

07.02.2024 до суду від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача та його представника, в якій поміж іншого заперечив щодо задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду.

На визначену судом дату в судове засідання з`явилась представник позивача/заявника, яка підтримала заяву про розстрочення виконання судового рішення на 10 місяців рівними частками, з підстав викладених в заяві та просила задовольнити її.

В заяві про розстрочення виконання судового рішення позивач зазначає, що виконати рішення суду зі сплати 10 000,00 грн. витрат пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги в повному обсязі є неможливим в зв`язку з складними фінансовими взаємовідносинами з контрагентами Товариства по укладених з ними договорами та виплати грошових коштів іншим контрагентам. Крім того, Товариство має зобов`язання по виконанню умов додаткового договору №445/2020/ВОД-КБ-ГКД-О1 про надання кредиту на умовах овердрафту укладеного з АБ «Укргазбанк» від 02 грудня 2020 року до Генерального кредитного Договору №45/2020/ВОД-КБ-ГКД від 27 листопада 2020 року в розмірі 202 000 000,00 грн.

За твердженнями заявника, Товариство робить все можливе для погашення заборгованості перед ФОП Бондаренко Л.В. та має намір повністю та добровільно погасити борг шляхом перерахування сум на банківський рахунок ФОП Бондаренко Л.В., але на даний час на банківському рахунку не достатньо грошових коштів, та відсутнє майно для виконання судового рішення в повному обсязі.

З огляду на викладене позивач просить суд розстрочити виконання рішення Господарського суду Вінницької області від 21.06.2023 р. у справі №902/350/23 на десять місяців рівними частинами по 1000,00 грн. починаючи з 31.03.2024 року по 31.12.2024

На підтвердження цих доводів заявник надав до суду: довідку АБ "Укргазбанк" від 04.12.2023 стосовно сум використаних кредитних коштів, Оборотно-сальдову відомість по контрагентам за період з 01.10.2023 по 01.11.2023, довідка по розрахунках з ДП "Гарантовий покупець" про заборгованість в сумі 1 517 439 512,32 грн за період з травня 2023 по листопад 2023, звіт по реалізації активної електричної енергії за грудень 2023.

Представник відповідача в заяві від 07.02.2024 поміж іншого зазначив, що з змісту заяви та доданих матеріалів не вбачається підстав для її задоволення, тому просить відмовити в розстроченні виконання рішення.

Визначаючись щодо поданої заяви про розстрочення виконання рішення, суд враховує наступне.

Згідно із ч.ч. 1, 3, 4 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи та заперечення як позивача, так і відповідача.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.07.2020 у справі №908/1884/19.

Як зазначалось вище по тексту, відповідач, обґрунтовуючи необхідність розстрочення виконання рішення суду, посилається на важке фінансове становище, зокрема наявністю дебіторської заборгованості. Як доказ важкого фінансового становища відповідачем до заяви додано лише довідки по контрагентам та довідку по використаним кредитним коштам.

Надаючи оцінку вказаним аргументам заявника суд враховує наступне.

Фінансовий стан підприємства - це сукупність показників, що відображають наявність, розміщення і використання ресурсів підприємства, реальні й потенційні фінансові можливості підприємства.

Основним джерелом інформації для фінансового аналізу є фінансова звітність підприємства за два останні календарні роки та за останній звітній період. Фінансовий аналіз підприємства складається з таких етапів: оцінка майнового стану підприємства та динаміка його зміни; аналіз фінансових результатів діяльності підприємства; аналіз ліквідності; аналіз ділової активності; аналіз платоспроможності (фінансової стійкості); аналіз рентабельності.

Доказами матеріального становища можуть бути фінансова звітність, в тому числі Форма 1 "Баланс"; співвідношення загального обсягу кредиторської та дебіторської заборгованості - звіт про фінансові результати і дебіторську та кредиторську заборгованість (форма №1-Б); наявність або відсутність грошових коштів на розрахункових рахунках підприємства - Форма 2 "Звіт про рух грошових коштів"; наявність або відсутність основних та оборотних засобів та їх вартість; розмір та вартість інших матеріальних активів підприємства.

Частина 1 статті 11 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" №996-XIV від 16.07.1999 визначає, що підприємства зобов`язані складати фінансову звітність на підставі даних бухгалтерського обліку. Фінансова звітність підписується керівником (власником) підприємства або уповноваженою особою у визначеному законодавством порядку та бухгалтером або особою, яка забезпечує ведення бухгалтерського обліку підприємства. У разі якщо бухгалтерський облік підприємства ведеться підприємством, що провадить діяльність у сфері бухгалтерського обліку та/або аудиторської діяльності, фінансову звітність підписують керівник підприємства або уповноважена особа, а також керівник підприємства, що провадить діяльність у сфері бухгалтерського обліку та/або аудиторської діяльності, або уповноважена ним особа. При цьому відповідальність підприємства, що провадить діяльність у сфері бухгалтерського обліку та/або аудиторської діяльності, визначається законом та договором про надання бухгалтерських послуг. Фінансову звітність підприємства, що становить суспільний інтерес, підписують керівник або уповноважена особа у визначеному законодавством порядку та головний бухгалтер. Фінансова звітність недержавних пенсійних фондів та інститутів спільного інвестування підписується у порядку, передбаченому законодавством. Відповідальність за своєчасне та у повному обсязі подання та оприлюднення фінансової звітності несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів.

Фінансова звітність - звітність, що містить інформацію про фінансовий стан та результати діяльності підприємства (п.3 Загальних положень Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", затвердженого наказом Міністерства фінансів України "Про затвердження Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку "Загальні вимоги до фінансової звітності" №73 від 07.02.2013, далі - Положення).

Фінансова звітність складається з: балансу (звіту про фінансовий стан) (далі - баланс), звіту про фінансові результати (звіту про сукупний дохід) (далі - звіт про фінансові результати), звіту про рух грошових коштів, звіту про власний капітал і приміток до фінансової звітності.

Баланс підприємства складається на кінець останнього дня звітного періоду.

Проміжна (місячна, квартальна) звітність, яка охоплює певний період, складається наростаючим підсумком з початку звітного року.

Баланс (звіт про фінансовий стан) - звіт про фінансовий стан підприємства, який відображає на певну дату його активи, зобов`язання і власний капітал (абз.2 п.3 Положення).

Тобто, для оцінки фінансового стану підприємства необхідна інформація, яку можна отримати з балансу.

Звіт про фінансові результати - звіт про доходи, витрати, фінансові результати та сукупний дохід (абз.13 п.3 Положення).

У звіті про фінансові результати розкривається інформація про доходи, витрати, прибутки і збитки, інший сукупний дохід та сукупний дохід підприємства за звітний період (п.8 Положення).

Звіт про рух грошових коштів - звіт, який відображає надходження і вибуття грошових коштів протягом звітного періоду в результаті операційної, інвестиційної та фінансової діяльності (абз.12 п.3 Положення).

Отже, належними доказами існування тяжкого фінансового стану є офіційна фінансова звітність, відповідна документація (баланс, звіт про рух грошових коштів та ін.), достовірність яких підтверджена належними засобами.

Проте, заявником належної фінансової звітності у вигляді звіту про рух коштів чи інших належних документів на підтвердження факту неплатоспроможності не подано.

Відповідно до ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. господарська діяльність здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємницькою.

Відповідно до статей 42, 44 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Підприємництво здійснюється, зокрема, на основі принципів комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Отже, у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, за власним комерційним розрахунком щодо наслідків вчинення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утриматись від) таких дій.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 910/15484/17, а також у постанові Верховного Суду від 13.11.2018 у справі № 910/2376/18.

Таким чином, посилання позивача на відсутність фінансової можливості та наявність заборгованості по контрагентам, не є тією виключною обставиною, яка б давала підстави для розстрочення виконання рішення суду, оскільки її наявність (відсутність) прямо залежить від власної діяльності суб`єкта господарювання (позивача).

Також, на день розгляду заяви матеріали справи не містять будь яких доказів вжиття боржником заходів спрямованих на погашення заборгованості.

Водночас відповідно до ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень (ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на викладене заява про розстрочення виконання рішення у справі №902/350/23 задоволенню не підлягає.

Окрім того, суд зазначає, що відповідно до ч.5 ст.124, п.9 ч.3 ст.129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства.

Необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права на доступ до суду.

В п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 р. у справі "Шмалько проти України" (заява N 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

З огляду на викладене та враховуючи те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист, суд зазначає, що з урахуванням інтересів відповідача та ступеня вини позивача у виникненні спору розстрочення виконання рішення суду суперечитиме завданням господарського судочинства, якими, зокрема, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 18, 46, 232, 233, 234, 235, 240, 242, 326, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА ВІННИЦЯ" №13.3.13-448 від 25.01.2024 про розстрочення виконання рішення суду у справі №902/350/23.

2. Примірник ухвали надіслати учасникам на відомі суду адреси електронної пошти: позивача - , відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , третьої особи - .

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України .

Повний текст ухвали складено 08.02.2024 року

Суддя Ігор МАСЛІЙ

віддрук. прим.:

1 - до справи