РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.02.2024Справа № 910/17662/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С. О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Місто для людей "Кампус"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ефективні енергетичні системи"

про стягнення 271167,62 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Місто для людей "Кампус" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ефективні енергетичні системи" про стягнення 271167,62 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором оплати компенсації за спожиту електроенергію № 11/22 від 01.11.2022.

Процесуальні дії у справі, розгляд заяв, клопотань

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.11.2023 дану позовну заяву залишено без руху.

30.11.2023 через електронний суд від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Господарським судом міста Києва ухвалою від 01.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/17662/23, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання) .

06.12.2023 через систему "Електронний суд" надійшов відзив на позов.

22.12.2023 через систему "Електронний суд" надійшла відповідь на відзив та клопотання про долучення до матеріалів справи доказів.

У клопотанні про долучення до матеріалів справи доказів позивач заявив про встановлення додаткового строку для подання доказів у справі №910/17662/23, а саме: листа №23-08/07-01 від 07.08.2023; платіжних доручень про сплату позивачем на рахунок постачальника вартості послуг за постачання електроенергії, з розподілу електричної енергії та послуги за забезпечення перетікання реактивної енергії; розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1149 від 25.05.2021 року про видачу ліцензії ТОВ "Ефективні енергетичні системи"; договору про компенсацію вартості спожитої електричної енергії від 17.11.2023. Позивач зазначає, що подання зазначених доказів зумовлене необхідністю відхилити заперечення відповідача проти позову.

Враховуючи наведені у клопотанні обставини, з огляду на приписи ч.5 ст.80 ГПК України забезпечення принципу змагальності та рівності прав учасників процесу, суд дійшов висновку про задоволення клопотання позивача та встановлення додаткового строку позивачу для подання доказів у справі №910/17662/23, а саме до 22.12.2023.

У відповідності до ч.5 ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Згідно із ч.8 ст.252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позиція позивача

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Товариство з обмеженою "Місто для людей "Кампус" здійснює управління багатоквартирним будинком за адресою: м. Київ, вул. Нижньоключова, будинок № 14.

Багатоквартирний будинок № 14 має інженерно-технічний блок з обладнанням (газову котельню) для виробництва теплової енергії, за допомогою якого співвласники будинку отримують теплову енергію (послуги з опалення), обслуговування якої здійснює відповідач на підставі договору оренди від 01 жовтня 2019 року.

Позивач зазначає, що на підставі договору №_11/22 від 01.11.2022 оплати компенсації за спожиту електроенергію, відповідач взяв на себе зобов`язання здійснити оплату позивачу компенсації за електроенергію, яку споживає інженерно-технічний блок (котельня), призначений для виробництва теплової енергії за адресою: м. Київ, вул. Нижньоключова, будинок № 14.

На обґрунтування позовних вимог позивач надав у матеріали справи акти купівлі-продажу електроенергії за період з листопада 2022 року по квітень 2023 року, підписані між позивачем та ДПЗД "Укрінтеренерго", а також виставлені ПрАТ "ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ" рахунки за послуги з розподілу електричної енергії за період з листопада 2022 року по квітень 2023 року та рахунки за період з грудня 2022 року по квітень 2023 року за послуги із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії.

За розрахунком позивача, відповідач зобов`язаний компенсувати позивачу: 248647,77 грн - за спожиту електроенергію; 195,98 грн - за послуги із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії; 22323,87 грн - за послуги з розподілу електричної енергії.

У відповіді на відзив позивач в спростування заперечень відповідача зазначив, зокрема таке:

- договір оплати компенсації за спожиту електроенергію № _11/22_ від 01.11.2022 підписаний уповноваженими представниками сторін, не визнаний недійсним в установленому законом порядку та є чинним, і даний факт відповідач підтвердив у листі №23-08/17-01 від 17.08.2023;

- відповідно до умов договору обов`язок відповідача, як користувача котельні, компенсувати позивачу вартість електроенергії виник незалежно від факту сплати позивачем вартості електроенергії постачальникам;

- на підтвердження оплати за постачання електричної енергії, за послуги з розподілу електричної енергії та послуги із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії позивачем надано у матеріали справи платіжні доручення про оплату зазначених послуг;

- докази направлення відповідачу рахунків на компенсацію вартості електроенергії додавалися до позовної заяви, водночас, не направлення рахунків не звільняє відповідача від виконання своїх зобов`язань за договором;

- відповідач надає співвласникам будинку послуги з постачання теплової енергії та виставляє рахунки співвласникам на оплату своїх послуг. Відповідно до Порядку, затвердженого постановою КМУ від 01.06.2011 № 869, в ціну послуги з постачання теплової енергії повинні бути включені витрати на придбання електричної енергії для технологічних потреб з виробництва та постачання теплової енергії. Відповідач повинен самостійно розрахувати вартість своєї послуги, до якої зокрема, входить вартість електроенергії. Співвласники будинку, як споживачі послуг з теплопостачання, що надаються відповідачем, сплачують ці послуги і тим самим компенсують саме відповідачу вартість електричної енергії, яка споживається ним для провадження своєї господарської діяльності;

- оскільки, відповідач не має укладеного прямого договору з постачальниками електроенергії, то рахунки за споживання котельнею електроенергії надходять позивачу, як управителю будинку. У свою чергу, відповідно до умов договору відповідач повинен компенсувати позивачу вартість електроенергії саме відповідно до сум, вказаних у рахунках.

Позиція відповідача

Відповідач у відзиві на позов проти позову заперечив.

Відповідач вважає, що термін "компенсація" передбачає, що вона здійснюється особою-2 на користь особи-1 після того, як особа-1 сплатила цю суму третій особі. Відтак, передумовою для здійснення компенсації є факт оплати, однак, позивачем не надано суду доказів здійснення ним оплати тих сум, які він просить компенсувати, як станом на дату виставлення ним відповідних рахунків на компенсацію, так і станом на дату подачі позову, що виключає можливість задоволення позову.

Відповідач зазначає, що договору від 01.11.2022 між позивачем та відповідачем не існує та позивач має в наявності лише копію цього договору, а котельня насправді перебуває не в оренді, а в безоплатному користуванні у відповідача і не на підставі договору оренди від 01.10.2019, а на підставі договору від 01.11.2018.

Відповідач стверджує, що оплата за електроенергію, спожиту для забезпечення роботи індивідуального теплового пункту/котельні багатоквартирного будинку здійснюється не за ціною для юридичних осіб чи "останньої надії", а за ціною, встановленою для побутових споживачів (в період, зазначений в позові, така ціна складала 1,68грн./кВ), а відтак, позивач мав сплатити постачальнику електроенергії 66 709,00 грн згідно розрахунку, який доданий до відзиву, та отримувати компенсацію від співвласників будинку. У свою чергу, відповідач здійснює теплопостачання за затвердженим КМДА тарифом, при визначенні розміру якого не враховуються додаткові витрати на електрозабезпечення приміщення котельні та її обладнання.

На переконання відповідача вартість електроенергії, необхідної для забезпечення функціонування індивідуальної котельні, що перебуває у спільної власності співвласників багатоквартирного будинку та забезпечує їх тепловою енергією, входить до складу послуги з управління багатоквартирним будинком та компенсується мешканцями, так само, як електроенергія, використана на забезпечення роботи ліфтів, освітлення сходових клітин.

Відтак, відповідач у відзиві зазначає, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, а позов поданий позивачем з метою покласти на відповідача компенсацію витрат позивача на утримання спільного майна співвласників, яку мають здійснювати виключно самі співвласники.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Згідно із наявної у матеріалах справи скан-копії договору №_11/22_оплати компенсації за спожиту електроенергію від 01.11.2022 (надалі - договір №_11/22_), зазначений договір укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Місто для людей "Кампус" (позивач, сторона 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ефективні енергетичні системи" (відповідач, сторона 2).

Предметом цього договору є своєчасна оплата споживачем компенсації за електроенергію, яку споживає інженерно-технічний блок (котельня), призначений для виробництва теплової енергії за адресою: м. Київ, вул. Нижньоключова, буд. 14. Котельня знаходиться в оренді у сторони 2 на підставі договору оренди від 01 жовтня 2019 року. Оплата проводиться згідно показників лічильника електричної енергії №0234.02508064.2018. Початкові показники лічильника на дату укладення договору: 130996 кВт. (п.1.1., 1.2. договору №_11/22_).

Відповідно до п.2.1. договору №_11/22_ при виконанні умов цього договору, а також при вирішенні усіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватися тарифами, затвердженими Київською міською адміністрацією, Правилами користування електроенергією, нормативами, актами з питань користування та взаєморозрахунків за електроенергію та чинним законодавством.

Згідно із пунктом 2.3 договору №_11/22_ сторона 2 (відповідач) зобов`язується щомісячно, не пізніше 10 числа кожного місяця, компенсувати стороні 1 (позивачу) вартість послуг з електропостачання, та компенсувати позивачу витрати на оплату податків, пов`язаних з виконанням цього договору (єдиний податок та інші платежі, передбачені законодавством).

Відповідно до п.3.1. договору №_11/22_ сторона 2 компенсує вартість наданих послуг з електропостачання згідно показників лічильника та на підставі рахунків, виставлених стороною 1 та енергопостачальною компанією.

Пунктом 3.2 договору №_11/22_ визначено, що вартість електроенергії визначається відповідно до рахунків від ТОВ "Київські енергетичні послуги" чи іншого постачальника.

Згідно із п.3.3. договору №_11/22_нарахування суми податку на додану вартість чи інших пов`язаних податків, здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України.

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє 1 рік з моменту підписання (п.5.1. договору №_11/22_).

Пунктом 6.1. договору №_11/22_ вартість електроенергії, за якою відбувається компенсація відповідно до умов договору, визначається за тарифами енергопостачальної компанії, затвердженими у встановленому законодавством України порядку.

У разі незгоди сторони 2 з тарифом, за яким повинна відбуватися компенсація, сторона 2 зобов`язується компенсувати вартість електроенергії за тарифом "для населення", повідомити про це сторону 1 не пізніше 10 днів з дня отримання рахунку.

Спір у справі виник у зв`язку із тим, що як стверджує позивач, відповідач у порушення взятих на себе зобов`язань за договором №_11/22_ не компенсував позивачу вартості спожитої електричної енергії у період з листопада 2022 року по квітень 2023 року.

За розрахунком позивача, відповідач зобов`язаний компенсувати позивачу: 248647,77 грн - за спожиту електроенергію; 195,98 грн - за послуги із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії; 22323,87 грн - за послуги з розподілу електричної енергії.

На обґрунтування позовних вимог позивачем надані:

акти купівлі-продажу електроенергії за період з листопада 2022 року по квітень 2023 року, підписані між позивачем та ДПЗД "Укрінтеренерго": за листопад 2022 року на суму 64015,56 грн (20 932 кВт); за грудень 2022 року на суму 116921,12 грн (11 148 кВт); за січень 2023 року на суму 125273,14 грн (20 712 кВт); за лютий на суму 142434,11 грн (22 626 кВт); за березень 2023 року на суму 94677,22 грн (15 699 кВт); за квітень 2023 року на суму 105523,52 грн (19 402 кВт);

рахунки за послуги з розподілу електричної енергії виставлені ПрАТ "ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ": №1372 за листопад 2022 року на суму 20508,40 грн; №7505 за грудень 2022 року на суму 11 019,94 грн; №5663 за січень 2023 року на суму 11980,72 грн; №6116 за лютий 2023 року на суму 13287,53 грн; №4250 за березень 2023 року на суму 9219,51 грн; №4612 за квітень 2023 року на суму 11 394,18 грн;

рахунки за послуги із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії виставлені ПрАТ "ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ": №7505 за грудень 2022 року на суму 182,78 грн; №5663 за січень 2023 року на суму 188,26 грн; №6116 за лютий 2023 року на суму 231,31 грн; №4250 за березень 2023 року на суму 199,68 грн; №4612 за квітень 2023 року на суму 134,69 грн.

Позивач зазначає, що виставляв відповідачу рахунки на відшкодування витрат за електропостачання, а саме: №3075 від 30.11.2022 на суму 30423,00 грн, №3076 від 31.12.2022 на суму 45576,34 грн, №3077 від 31.01.2023 на суму 52344,53 грн, №3078 від 28.02.2023 на суму 56887,77 грн, №3079 від 30.04.2023 на суму 63416,13 грн, рахунок №4591 від 30.09.2023 на відшкодування витрат за реактивну електроенергію на суму 195,98 грн, рахунок №4590 від 30.09.2023 на відшкодування витрат за розподіл електроенергії на суму 22323,87 грн.

Листом № 29 від 29.07.2023 позивач повідомив відповідача про розірвання договору №_11/22_ з 15.08.2023 та вимагав до 15.08.2023 сплатити заборгованості по компенсації вартості спожитої електроенергії у сумі 248647,77 грн. Зі змісту листа вбачається, що позивач зазначив, що додає до листа також рахунки на оплату.

Водночас, факт отримання рахунків відповідачем не заперечується та про отримання таких рахунків на оплату відповідач безпосередньо зазначив у відзиві на позов.

У відповідь на лист №29 від 29.07.2023 відповідач листом №23-08/17-01 від 17.08.2023 зазначив про відсутність правових підстав для розірвання договору №_11/22_ в односторонньому порядку, вказав, що договір №_11/22_ продовжує діяти, повідомив про незгоду з тарифами та просив надати рахунки за тарифом "для населення".

Оскільки відповідач не здійснив відшкодування за спожиту електроенергію позивач звернувся до суду із позовом про стягнення 271167,62 грн заборгованості, що складається, з: 248647,77 грн - заборгованість за спожиту електроенергію; 195,98 грн - заборгованість за послуги із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії; 22323,87 грн - заборгованість за послуги з розподілу електричної енергії.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.2 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності ч.1 ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України, одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Предметом позову у цій справі є вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором №_11/22_ оплати компенсації за спожиту електроенергію від 01.11.2022.

Позивачем у матеріали справи надано скан-копію договору №_11/22_ оплати компенсації за спожиту електроенергію від 01.11.2022.

За поясненнями позивача сторони підписували договір шляхом направлення один одному договорів засобами поштового зв`язку. Так, позивач направив відповідачу два підписані зі своєї сторони примірники договору. У свою чергу, відповідач повинен був підписати два примірники договору зі своєї сторони і один з них повернути позивачу. Проте, відповідач не направив позивачу його примірник договору, а направив лише його скановану копію.

Дослідивши докази наявні у матеріалах справи, оцінюючи доводи позивача щодо укладення договору та заперечення відповідача щодо існування такого договору, суд зазначає таке.

Господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ст.181 ГК України).

Частиною першою статті 205 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.1 ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно із ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частини перша та друга статті 640 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною другою статті 642 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Суд зауважує, що у матеріалах справи наявні підписані та скріплені печатками позивача рахунки на оплату та акти здачі-приймання за період за листопад 2022 року - квітень 2023 року на компенсацію відповідачем витрат за спожиту електроенергію.

Зі змісту листа №23-08/17-01 від 17.08.2023 відповідач зазначив про відсутність правових підстав для розірвання договору №_11/22_ в односторонньому порядку та вказав, що договір №_11/22_ продовжує діяти.

Тобто, фактично сторонами визначено про існування правових відносин на підставі договору №_11/22_.

За таких обставин, оскільки з обставин справи вбачається, що відповідачем визнано факт укладення договору №_11/22_, зазначений договір сторонами виконувався та з урахуванням правового висновку, який міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, згідно з яким не можна вважати неукладеним договір після його повного чи частково виконання сторонами, суд дійшов висновку, що кваліфікація договору №_11/22_ оплати компенсації за спожиту електроенергію від 01.11.2022 як неукладеного виключається, і зазначений договір розглядається як укладений та чинний.

Відтак, суд вважає безпідставним посилання відповідача щодо відсутності між сторонами договору.

Також суд зазначає, що у постанові від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду сформував правову позицію щодо застосування доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується на римській максимі- "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Добросовісність є однією з засад цивільного законодавства (ст.3 ЦК України). Встановлення недобросовісності дій сторін правовідносин чи їх суперечливої поведінки є правовим висновком суду виходячи з встановлення фактичних обставин конкретної справи. Повноваження суду щодо оцінки доказів є тим процесуальним механізмом, який дозволяє суду оцінити добросовісність дій сторін та встановити суперечливість їх поведінки.

В аспекті доктрини заборони суперечливої поведінки, враховуючи те, що у спірних правовідносинах відповідач до моменту звернення позивача з позовом підтверджував укладення договору №_11/22_ (та навпаки заперечував щодо його розірвання), а також приймаючи до уваги те, що після закінчення строку дії вказаного договору між сторонами укладено аналогічний договір, суд вважає, що спроба відповідача згодом заперечувати існування між сторонами договору №_11/22_ суперечить попередній поведінці відповідача.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із матеріалів справи позивач виставив відповідачу рахунки на відшкодування витрат за електропостачання, а саме: №3075 від 30.11.2022 на суму 30423,00 грн, №3076 від 31.12.2022 на суму 45576,34 грн, №3077 від 31.01.2023 на суму 52344,53 грн, №3078 від 28.02.2023 на суму 56887,77 грн, №3079 від 30.04.2023 на суму 63416,13 грн, рахунок №4591 від 30.09.2023 на відшкодування витрат за реактивну електроенергію на суму 195,98 грн, рахунок №4590 від 30.09.2023 на відшкодування витрат за розподіл електроенергії на суму 22323,87 грн.

Згідно із матеріалів справи, позивач направив рахунки листом № 29 від 29.07.2023 (отримання відповідачем зазначеного листа підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення від 31.07.2023 та листом відповідача №23-08/17-01 від 17.08.2023).

Водночас, факт отримання рахунків відповідачем не заперечується та про виставлення позивачем таких рахунків відповідач безпосередньо зазначив у відзиві на позов.

За розрахунком позивача заборгованість відповідача становить 271167,62 грн, з яких: 248647,77 грн - заборгованість за спожиту електроенергію; 195,98 грн - заборгованість за послуги із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії; 22323,87 грн - заборгованість за послуги з розподілу електричної енергії.

Відповідач, визначених позивачем у розрахунку показників лічильників не заперечив.

Щодо заперечень відповідача в частині застосованого тарифу для розрахунку вартості електричної енергії, то суд зазначає таке.

Умовами договору сторонами погоджено, відповідач відшкодовує вартість наданих послуг з електропостачання згідно показників лічильника та на підставі рахунків, виставлених позивачем та енергопостачальною компанією; вартість електроенергії, за якою відбувається компенсація відповідно до умов договору, визначається за тарифами енергопостачальної компанії, затвердженими у встановленому законодавством України порядку.

Позивач здійснював нарахування та виставляв рахунки для компенсації згідно із тарифами, визначеними постачальниками електричної енергії та вказаних останніми у рахунках.

Розрахунок позивачем вартості наданих послуг з електропостачання на підставі виставлених ПрАТ "ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ" рахунків та актів, підписаних між позивачем та ДПЗД "Укрінтеренерго" відповідає умовам договору №_11/22_ від 01.11.2022.

При цьому, умова договору що, у разі незгоди відповідача з тарифом, за яким повинна відбуватися компенсація, відповідач зобов`язується компенсувати вартість електроенергії за тарифом "для населення" (п.6.2.), не звільняє відповідача від обов`язку сплатити виставлені позивачем рахунки, а визначає, що у будь-якому випадку відповідач має компенсувати вартість електроенергії за тарифом "для населення". Однак, навіть здійснення оплати на користь позивача за тарифом "для населення" відповідач суду не надав.

Крім того, оскільки відповідач не має укладеного прямого договору з постачальниками електроенергії, яким було б передбачено оплату за тарифом "для населення", то відповідно між відповідачем та позивачем укладений договір на компенсацію за спожиту електроенергію котельнею і обов`язок здійснити оплату покладений саме на відповідача, у зв`язку із чим суд відхиляє як необґрунтовані заперечення відповідача щодо тарифу, застосованого у рахунках постачальників.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частинами 1, 2, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

У частині 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

У свою чергу відповідачем не спростовано належними доказами обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, доказів на спростування заборгованості у сумі 271167,62 грн відповідачем суду не надано.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості 271167,62 грн за договором №_11/22_ оплати компенсації за спожиту електроенергію від 01.11.2022.

З приводу посилань відповідача на те, що передумовою для здійснення компенсації є факт оплати, однак, позивачем не надано суду доказів здійснення ним оплати тих сум, які він просить компенсувати, то суд зазначає, що відповідно до договору оплати компенсації за спожиту електроенергію № _11/22_ від 01.11.2022 обов`язок відповідача, як користувача котельні, компенсувати позивачу вартість електроенергії виникає незалежно від факту сплати позивачем вартості електроенергії постачальникам. Відтак, заперечення відповідача суд вважає необґрунтованими. Окрім того, позивачем надані у матеріали справи платіжні доручення, які підтверджують здійснення позивачем оплат на рахунок ДПЗД "Укрінтеренерго" (за листопад 2022 року - лютий 2023 року) та на рахунок ПрАТ "ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ".

Суд також відхиляє доводи відповідача про те, що відшкодування за спожиту електроенергію котельнею мають здійснювати співвласники будинку позивачу, з огляду на таке.

Так, послуга з постачання теплової енергії відноситься до комунальної послуги, виконавцем якої є відповідач, що підтверджується наявністю ліцензії на провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії, виданою розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 1149 від 25.05.2021.

Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії (ст. 20 Закону України "Про теплопостачання", ч. 5 ст.21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", п. 59 Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, затвердженого постановою КМУ від 01.06.2011 № 869).

Відповідно до п.20 Порядку №869 планування витрат, що включаються до повної собівартості теплової енергії, її виробництва, транспортування та постачання, здійснюється з урахуванням витрат операційної діяльності та фінансових витрат, пов`язаних з основною діяльністю.

Згідно із п.21 Порядку №869 планована виробнича собівартість формується у розрізі територіальних громад, у межах яких ліцензіат провадить (має намір провадити) відповідний вид ліцензованої діяльності, та включає прямі матеріальні витрати на придбання електричної енергії для технологічних потреб. Обсяг витрат, пов`язаних з використанням електричної енергії для технологічних потреб, визначається з урахуванням витрат на обумовлену електромагнітною незбалансованістю електроустановок технологічно шкідливу циркуляцію електричної енергії між джерелами електропостачання та приймачами змінного електричного струму (у разі відсутності вузлів обліку її потужність визначається відповідно до нормативів). Витрати на електричну енергію для технологічних потреб визначаються відповідно до цін (тарифів), визначених з урахуванням вимог Закону України "Про ринок електричної енергії", та/або на рівні фактичної собівартості власного виробництва, але не вище зазначених діючих або прогнозованих цін (тарифів), з урахуванням пункту 21-1 цього Порядку.

Отже, виконавець послуги з теплопостачання при розрахунку вартості своїх послуг включає вартість електроенергії, що споживається ним для виробництва та постачання теплової енергії.

Відповідач, як надавач послуг з теплопостачання, самостійно розраховує свої майбутні витрати на електроенергію та повинен включати ці витрати до собівартості теплової енергії, ціну своїх послуг, яку надає співвласникам будинку та виставляє їм рахунки на оплату.

За таких обставин, твердження відповідача про те, що спірна заборгованість зі сплати електроенергії для потреб котельні повинна оплачуватися мешканцями як послуга з управління багатоквартирним будинком є необґрунтованими.

Щодо інших аргументів відповідача наведених у відзиві, суд зазначає, що вони були досліджені судом та не наводяться в рішенні суду, позаяк не покладаються судом в основу цього судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010).

Приписами ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вище встановлені обставини, приписи ст.74, 76, 77-79, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості 271167,62 грн за договором №_11/22_ оплати компенсації за спожиту електроенергію від 01.11.2022 є обґрунтованими, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

ВИСНОВКИ СУДУ

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Місто для людей "Кампус" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ефективні енергетичні системи" заборгованості у сумі 271167,62 грн.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

За приписами ст.129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ефективні енергетичні системи" (02081, місто Київ, вулиця Здолбунівська, будинок 9б, ідентифікаційний код 40896185) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Місто для людей "Кампус" (03028, місто Київ, вулиця Стратегічне Шосе, будинок 2, літ. А, ідентифікаційний код: 42078362) заборгованість у сумі 271167,62 грн та судовий збір в сумі 4068,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 12.02.2024.

Суддя С.О. Турчин