ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2024 р.м. ХарківСправа № 922/5092/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жигалкіна І.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

позовної заяви Акціонерного товариства "Харківобленерго", м. Харків
до 3 - я особа, яка не Харківського квартирно-експлуатаційного управління, м. Харків , заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Харківський національний університет повітряних сил імені Івана Кожедуба, м. Харків
про стягнення 320 779,93 грн
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Харківобленерго" (надалі - Позивач) звернувся 30.11.2023 до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Харківського квартирно-експлуатаційного управління (надалі - Відповідач) заборгованості у розмірі 320 779,93 грн (де: заборгованість за надання послуг з розподілу електричної енергії в розмірі 292 837,17 грн, пені - 25 475,94 грн, 3% річних - 1 669,11 грн, інфляційні - 797,91 грн), а також суму судового збору.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 05.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/5092/23. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідачеві, згідно ст. 251 ГПК України, встановлено строк 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов. Роз`яснено, що у разі ненадання відзиву на позов у встановлений судом строк, справа згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України буде розглянута за наявними в ній матеріалами. Також, роз`яснено сторонам, що відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Згідно з вимогами ст. 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Судом виконано процесуальний обов`язок щодо повідомлення Відповідачів про розгляд справи. Так, в розумінні ст. 6 та ст. 242 ГПК України були повідомлені про відкриття провадження у справі. Оскільки отримання учасниками справи процесуальних документів відбувалось в електронному вигляді, наявність зареєстрованих в системі обміну електронними документами між судом та учасниками судового процесу підтверджується відповідними даними щодо реєстрації електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі).

Отже враховуючи, що відповідно до ч. 6 ст. 6 ГПК України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Учасником справи відомі процесуальні наслідки, передбачені цим Кодексом у разі звернення до суду з документом особи, яка зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються судом також у випадках, якщо інтереси такої особи у справі представляє адвокат.

Суд приймає до уваги, що сторонам створені належні умови для надання усіх необхідних доказів, надано достатньо часу для підготовки до судового розгляду справи.

В ході розгляду даної справи Господарським судом Харківської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Разом з тим, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Проте, Господарський суд Харківської області продовжує здійснювати правосуддя.

Згідно з ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

При цьому, відповідно до Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Наказом Голови Верховного Суду від 04.03.2022 також визначено, що запровадження воєнного стану на певній території є поважною причиною для поновлення процесуальних строків.

Отже, виходячи з нормативних актів, які були прийняті, режим роботи кожного конкретного суду визначається окремо, з урахуванням ситуації, що склалась у регіоні, суд у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів, оперативно приймає рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ при цьому уникаючи надмірного формалізму.

Також Суд звертає увагу на те, що розумність строків розгляду справи судом є одним із основних засад (принципів) господарського судочинства (пункт 10 частини третьої статті 2 ГПК України).

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово вказував на необхідність дотримання принципу розумності тривалості провадження.

Так, у рішення "Вергельський проти України" ЄСПЛ вказав, що розумність тривалості провадження має оцінюватися у світлі конкретних обставин справи та з урахуванням таких критеріїв, як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів.

На підставі вищевикладеного, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, суд був вимушений вийти за межі граничного процесуального строку розгляду даної справи встановленого ст. 248 ГПК України, здійснивши її розгляд у розумний строк, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України.

Враховуючи вищевказане суд вважає, що учасники процесу були належним чином повідомлений судом про розгляд спору за їх участю. В той же час, вони не були позбавлений можливості скористатися вільним доступом до електронного реєстру судових рішень в Україні, в силу статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" та ознайомитися з ухвалами Господарського суду Харківської області та визначеними у ній датами та часом розгляду даної справи та забезпечити представництво його інтересів в судових засіданнях.

Суд приймає до уваги, що сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів, надано достатньо часу для підготовки до судового розгляду справи.

В ході розгляду даної справи Господарським судом Харківської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Суд зазначає, що ним були здійснені заходи щодо належного повідомлення всіх учасників процесу стосовно розгляду справи та надання до суду відповідних доказів, заперечень (за наявності), щодо вказівки на незгоду з будь-якою із обставин викладених у вимогах сторони процесу.

Так, процесуальні документи у цій справі направлялись всім учасникам судового процесу, що підтверджуються штампом канцелярії на зворотній стороні відповідного документу.

Згідно з ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Таким чином, оскільки судом вчинені всі необхідні визначені процесуальним законом вимоги щодо повідомлення сторін, суд визнає, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, як того вимагають приписи ст. ст.120, 242 ГПК України, однак не скористався своїми правами на подання відзиву на позов та участь у судовому засіданні.

Крім того, господарський суд зазначає, що учасники процесу не були позбавлені права та можливості ознайомитись з ухвалами суду по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

У наданому Відповідачем відзиві (вх. №34745 від 18.12.2023) висловлено незгоду з позовом, оскільки з боку Позивача не доведено наявності доказів договірних відносин між сторонами на надання послуг з розподілу електричної енергії. Так, Позивачем додано додаткову угоду від 2008 року до договору №2-298К від 01.06.1997 на постачання електричної енергії, де Відповідач є платником. Однак, на теперішній час Відповідач не є Платником за цим договором, оскільки мережі не перебувають на його балансі, електричні мережі перебувають на балансі третьої особи. Таким чином на думку Відповідача, вбачається, що він не є стороною договору.

АТ "Харківобленерго" вважає доводи Відповідача безпідставними викладаючи свою позицію у відповіді на відзив (вх. №1928 від 22.01.2024), де також вказує, що Відповідачем взято на себе зобов`язання по сплаті за поставлену Харківському національному університету повітряних сил імені Івана Кожедуба електричну енергію, що підтверджується укладеною додатковою угодою від 14.02.2008 до договору про постачання електричної енергії №2-298К від 01.06.1997.

Також, у наданій відповіді на відзив Позивач посилається на пункт 1.2.15 ПРРЕЕ, у якому викладено, що укладення, внесення змін, продовження строку дії чи розірвання будь-якого із договорів, передбаченого цими Правилами, здійснюється відповідно до вимог законодавства та цих Правил.

Крім того, Позивач вказує, що відповідно до п. 2 Додаткової угоди від 01.11.2019 до Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №2-928К від 01.01.2019, укладеного між Приватним Акціонерним товариством "Харківенергозбут" та Споживачем - Харківським національним університетом повітряних сил імені Івана Кожедуба. Відповідач є Платником електричної енергії, в тому числі за послуги з розподілу електричної енергії.

Суд зазначає, що на підставі вищезазначеного вбачається, що всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також судом надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.

Згідно з ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка ратифікована Україною 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Згідно з ч.4 ст.13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.2 ст.178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

При цьому, за висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

З`ясувавши всі фактичні обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд установив такі обставини.

Позивач у своєму позові зазначає, що між ним (АТ «Харківобленерго» - Постачальник) та Харківським національним університетом повітряних сил імені Івана Кожедуба (Споживач) укладено договір про надання послуг з розподілу електричної енергії № 2-928К шляхом підписання заяви-приєднання з додатками, що діє на умовах договору про постачання електричної енергії № 2-928К від 01.06.1997 з додатками (Договір). Що, 14.02.2008 між АТ «Харківобленерго» (Постачальник), ХАРКІВСЬКИМ НАЦІОНАЛЬНИМ УНІВЕРСИТЕТОМ ПОВІТРЯНИХ СИЛ ІМЕНІ ІВАНА КОЖЕДУБА (Споживач) та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Харкова (Платник) укладена додаткова угода до Договору, за якою Оплату за такі види нарахувань, як вартість електричної енергії, плату за надання послуг з компенсації перетікання електричної енергії з ПДВ. сума пені, 3% річних, індекс інфляції або додаткові збитки здійснює Платник - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків (нова назва Харківське квартирно-експлуатаційне управління), тобто Відповідач.

На виконання умов Договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, Постачальником надавались послуги з розподілу електричної енергії.

На думку Позивача, Відповідачем порушено умов договору, оскільки останній не здійснював оплату вартості отриманих послуг.

Так, за період з січня 2023 по вересень 2023 Позивач надав послуги з розподілу електричної енергії Споживачу у відповідності до умов Договору у обсязі 210158 кВт*год вартістю 292 837,17 грн, що підтверджується звітами про обсяги спожитої електричної енергії, які складені саме споживачем та підписані уповноваженими особами, актами приймання-передачі про надання послуг з розподілу електричної енергії, які без зауважень підписані представником відповідача та актами про обсяги розподіленої електричної енергії, які теж підписані представником відповідача.

За результатами розрахункового періоду та на підставі узгоджених документів. Оператором системи розподілу надані Відповідачу рахунки на оплату послуг з розподілу електричної енергії за січень 2023 - вересень 2023 року, які отримані уповноваженим представником Відповідача.

Отже, як зазначає Позивач, оскільки Відповідачем не здійснено оплату вартості послуг з розподілу електричної енергії за період січень 2023-вересень 2023, він є таким, що прострочив виконання вказаного зобов`язання, на підставі чого Позивач вказує, що заборгованість Відповідача за надані послуги з розподілу електричної енергії становить:

- 244 030,98 грн за розподіл електричної енергії;

- 48 806,19 грн ПДВ на послугу з розподілу електричної енергії;

- 25 475,94 грн - пені за порушення строків оплати за надану послугу з розподілу електричної енергії за період лютий 2023 - вересень 2023;

- 1 669,11 грн - 3% річних за порушення строків оплати за надану послугу з розподілу електричної енергії за період березень 2023 - вересень 2023;

- 797,71 грн - 3% річних за порушення строків оплати за надану послугу з розподілу електричної енергії за період квітень 2023 - липень 2023.

Підсумовуючи свої вимог, Позивач зазначив, що між АТ "Харківобленерго та ХАРКІВСЬКИМ НАЦІОНАЛЬНИМ УНІВЕРСИТЕТОМ ПОВІТРЯНИХ СИЛ ІМЕНІ ІВАНА КОЖЕДУБА було укладено договір про надання послуг з розподілу електричної енергії № 2-928К шляхом підписання заяви-приєднання з додатками, що діє на умовах договору про постачання електричної енергії № 2-928К від 01.06.1997 з додатками. Тобто, споживачем електричної енергії за вказаним договором є ХАРКІВСЬКИЙ НАЦІОНАЛЬНИЙ УНІВЕРСИТЕТ ПОВІТРЯНИХ СИЛ ІМЕНІ ІВАНА КОЖЕДУБА, однак відповідно до додаткової угоди від 14.02.2008 платником за вказаним вище договором вважає - Харківське квартирно-експлуатаційне управляння.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За загальними положеннями цивільного законодавства цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 Цивільного кодексу України). Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, стаття 12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), зі змістом якої кореспондуються і приписи статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 ГК України).

Частиною третьою статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно статті 193 ГК України та статті 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Частиною першою статті 530 ЦК України також встановлено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Крім того, за змістом статті 193 ГК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом. Аналогічні застереження містить стаття 525 ЦК України.

Отже, згідно положень Цивільного кодексу України, що регулюють загальні умови виконання зобов`язання, оплата вартості одержаної від Постачальника електричної енергії повинна проводитись Споживачем відповідно до умов Договору та чинних нормативно-правових актів.

Суд вважає за доцільне зазначити, що з наявних та наданих самим Позивачем доказів вбачається, що між Позивачем та Споживачем було укладено низку додаткових угод, а саме:

- 12.02.2008 укладено Додаткову угоду до Договору про постачання електричної енергії №2-928К від 01.06.1997 (а.с. 39), де додано "Порядок розрахунків" (а.с. 35-38) згідно п. 1 Додаткової угоди, а у п. 2 визначено, що Договорі доповнено додатками №№ 16 "Акт контрольного огляду розрахункових приладів обліку"; №17 "Акт технічної перевірки розрахункових приладів обліку"; №19 "Акт про відновлення показів засобів обліку"; №20 "Акт про використану електричну енергію";

- 14.02.2008 укладено Додаткову угоду до Договору про постачання електричної енергії №2-928К від 01.06.1997 (а.с. 40), з якої вбачається, що оплату за використану електричну енергію та за інші платежі встановлені цією Додатковою угодою здійснює не Споживач, а Платник - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова;

- 11.03.2014 укладено Додаткову угоду до Договору про постачання електричної енергії №2-928К від 01.06.1997 (а.с. 25-34), де Акціонерна компанія "Харківобленерго" (постачальник), в особі начальника Північного РВЕ Гончарова О.А (діє на підставі довіреності) та Харківським національним університетом повітряних сил імені Івана Кожедуба (Споживач) внесено суттєві зміни до Договору, підписано значну кількість додатків до Договору. Одним із додатків до Договору, який був наданий Позивачем, є Додаток №3.1 "Перелік місць встановлення розрахункових приладів обліку та тарифів, що застосовуються при проведенні розрахунків за спожиту електричну енергію" (а.с. 41-42).

Суд звертає увагу на встановлені судом обставини, що Додаткова угода від 11.03.2014 до Договору про постачання електричної енергії №2-928К від 01.06.1997 (а.с. 25-34) укладена після Додаткової угоди від 14.02.2008 до Договору про постачання електричної енергії №2-928К від 01.06.1997 (а.с. 40), де також внесено зміни щодо розділу "4. Відповідальність сторін" та розділ "7. Облік електричної енергії та порядок розрахунків", якими встановлено, що саме "Споживач сплачує Постачальнику" передбачені пунктами 4.2.1., 4.2.2., 4.2.3. Додаткової угоди від 11.03.2014 до Договору про постачання електричної енергії №2-928К від 01.06.1997 (а.с. 28) відповідні нарахування сум, а не Відповідач - Харківське квартирно-експлуатаційне управління, як посилається Позивач у своєму позові. Отже на думку суду, оскільки сторони передбачили такі умови, де Споживач - Харківський національний університет повітряних сил імені Івана Кожедуба несе відповідальність перед Постачальником - АК "Харківобленерго".

Такі висновки свідчать про відсутність спірного матеріального правовідношення, за захистом якого звернувся Позивач, що є підставою для відмови у позові, і саме з мотивів, викладених в позові.

У розумінні ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд зазначає, що Позивачем не надано жодного доказу та правового обґрунтування, що під час укладання додаткових угод після 2008 року до Договору №2-928К від 01.06.1997 сторони передбачили спеціальне регулювання порядку зміни щодо наявності "Платника", який здійснює оплату за спожиту Споживачем електричну енергію, а отже суд не вбачає правових підстави вважати, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова, який отримав статус Платника, згідно умов Додаткової угоди від 14.02.2008 до Договору про постачання електричної енергії №2-928К від 01.06.1997 вважається боржником за зобов`язаннями, проте, суд вважає, що в даному випадку Позивачем обрано неналежного Відповідача.

Крім того, суд критично ставиться до посилання Позивача що згідно заяви-приєднання до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії є належним та допустимим доказом щодо стягнення за Договором про постачання електричної енергії №2-928К від 01.06.1997 з Відповідача (як зазначено у позові) заборгованості за розподіл електричної енергії за період січень 2023 - вересень 2023, надаючи при цьому рахунки, звіти, акти за Договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії від 01.01.2019 №2-928К (а.с. 43 - 83) без надання відповідних доказів пов`язаності таких договорів. оскільки на думку суду це різні договори.

Також, суд критично ставиться до наданого разом з відповіддю на відзив Позивачем доказу, а саме копію додаткової угоди від 01.11.2019 до Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг "2-928К від 01.01.2019, у неналежній сканованій та роздрукованій копії з якої неможливо отримати інформацію, а також є зовсім іншим доказом щодо договору щодо постачання е/е ПОСТАЧАЛЬНИКОМ УНІВЕРСАЛЬНИХ ПОСЛУГ, де "Постачальник" - Приватне акціонерне товариство "Харківенергозбут", а не Позивач.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необґрунтовані, недоведені у розумінні доказової бази, а також не наведено жодного допустимиого та обґрунтованого доказу пред`явлення позову до належного Відповідача - Харківського квартирно-експлуатаційного управління, а отже відсутні належні та допустимі докази для задоволення позову.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1,2,3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008).

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати щодо сплати судового збору покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено "12" лютого 2024 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду з урахуванням положень Господарського процесуального кодексу України.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Суддя І.П. Жигалкін