ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2024м. ДніпроСправа № 904/6561/23

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Стойчан В.В.

та представників:

від позивача: Чумак О.В.;

від відповідача: Мельник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Сінержи" (м. Дніпро)

до Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" (м.Дніпро)

про стягнення заборгованості за договором про закупівлю № 23053 від 15.02.2023 у загальному розмірі 2 818 695 грн. 08 коп.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Альфа Сінержи" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" (далі - відповідач) заборгованість за договором про закупівлю №23053 від 15.02.2023 у загальному розмірі 2 818 695 грн. 08 коп.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 2 761 148 грн. 00 коп. - основний борг;

- 52 866 грн. 29 коп. - пеня;

- 4 680 грн. 79 коп. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором про закупівлю № 23053 від 15.02.2023 в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлений позивачем у період з 19.04.2023 по 27.10.2023 товар, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 2 761 148 грн. 00 коп. За прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 7.5. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 29.04.2023 по 18.12.2023 в сумі 52 866 грн. 29 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з травня по листопад 2023 року у сумі 4 680 грн. 79 коп.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрати зі сплати судового збору у розмірі 33 824 грн. 34 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 33 824 грн. 34 коп.

Ухвалою суду від 21.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 10.01.2024.

Від відповідача за допомогою системи "Електронний суд" надійшло клопотання про залишення позовної заяви без руху (вх. суду № 66194/23 від 28.12.2023), в якому він просить суд залишити позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Сінержи" від 18.12.2023 без руху, посилаючись на таке:

- всупереч вимогам процесуального законодавства, позивачем не було дотримано вимоги статті 162 Господарського процесуального кодексу України. Актуальна судова практика свідчить, що відсутність зазначення відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету щодо всіх сторін та інших учасників справи, є беззаперечною та самостійною підставою для залишення позовної заяви без руху;

- пунктом 8 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви. Втім, з позовної заяви ТОВ "Альфа Сінержи" від 18.12.2023 не вбачається дотримання наведеної норми процесуального права.

Від позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшли заперечення на клопотання відповідача про залишення позовної заяви без руху (вх. суду № 321/24 від 03.01.2024), в яких він просить суд відмовити Приватному акціонерному товариству "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" у задоволенні вимог, викладених в заяві про залишення позовної заяви без руху, посилаючись на те, що позивач звільнений від обов`язку зазначення в позовній заяві відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету, тому що позовна заява подана через електронний кабінет в системі "Електронний суд". Щодо твердження відповідача про не зазначення позивачем в позовній заяві відомостей щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви, то вірогідно відповідач неуважно ознайомився із позовною заявою - всі вищезазначені відомості вказані позивачем в дужках напроти кожного доказу, переліченого в розділі "додатки" позовної заяви. Таким чином, позивач вважає, що заява відповідача про залишення позовної заяви без руху є безпідставною.

Від відповідача за допомогою системи "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву (вх. суду № 826/24 від 05.01.2024), в якому він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на таке:

- належно оформленими рахунками-фактурами, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, податковими накладними є такі, що містять, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД;

- обов`язок замовника оплатити товар, поставлений згідно з умовами спірного договору, безпосередньо пов`язаний з: отриманням від постачальника оригіналу рахунку; реєстрації податкової накладної; своєчасного надання постачальником належним чином оформлених рахунку-фактури, видаткової накладної, товарно-транспортної накладної, документів щодо якості на товар, а також належним оформленням рахунку-фактури, видаткової накладної, товарно-транспортної накладної, податкової накладної в частині зазначення в них коду УКТ ЗЕД. Однак, всупереч пункту 4.2. спірного договору, товарно-транспортні накладні, що долучені до позовної заяви, не містять коду товару згідно з УКТ ЗЕД. Отже, товарно-транспортні накладні є неналежно оформленими;

- пунктом 6.2.5. договору встановлено, що замовник має право залишити рахунок постачальника без здійснення оплати в разі не надання або неналежного оформлення товаросупровідних документів, поставки неякісного, некомплектного товару. В даному випадку, до товаросупровідних документів відносяться: видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, документи, визначені пунктом 2.2. договору, а також документи, визначені в пунктом 6.3.6. договору, за необхідності. Крім того, відповідно до пункту 6.3.3. постачальник зобов`язаний надавати замовнику відповідно товаросупроводжувальну документацію (видаткову накладну, товарно-транспортну накладну, документи, що підтверджують якість товару) при кожній поставці товару. З наведеного можна зробити висновок, що надання постачальником документів щодо якості на товар, а також зазначення у товарно-транспортних накладних коду УКТ ЗЕД є обов`язковою умовою для виникнення у замовника обов`язку зі сплати поставленого товару. Проте, зазначені обов`язки постачальника не описані ним у позовній заяві. Надані позивачем видаткові накладні не містять відомостей про передачу документів, що підтверджують якість товару, а товарно-транспортні накладні не містять коду товару згідно з УКТ ЗЕД. Водночас, позивач не надає суду відповідні докази виконання цього договірного зобов`язання;

- у пункті 11.1. договору сторони домовилися, що прострочені замовником грошові зобов`язання, передбачені договором, повинні виконуватись без урахування індексу інфляції та трьох відсотків річних, тобто розмір процентів та інфляція прирівнюється до нуля відсотків. Укладаючи спірний договір, позивач мав змогу детально вивчити всі умови спірного договору та у випадку незгоди з його положеннями, не був позбавлений права звернутися до відповідача з протоколом розбіжностей до спірного договору, проте, цього не зробив; доказів зворотного матеріали справи не містять;

- якщо ТОВ "Альфа Сінержи" погодилось на встановлення іншого розміру індексу інфляції, що буде застосовуватися у разі несвоєчасного виконання замовником грошового зобов`язання та яка дорівнюватиме нулю, то воно визнало для себе таку умову прийнятною. Таким чином, сторони спірного договору реалізували принцип свободи договору та право відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, а тому вимога позивача про стягнення інфляційних витрат є неправомірною, необґрунтованою та такою, що суперечить умовам укладеного договору. Крім того, варто зауважити, що розрахунок пені та інфляційних за позовом ТОВ "Альфа Сінержи" до ПрАТ "ДТРЗ" за договором № 23053 від 15.03.2023 підписаний адвокатом О.В. Чумак, як представником ТОВ "ТД Азімут", що не є стороною у даній справі.

Від позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (вх. суду № 976/24 від 08.01.2024), в якій він просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на таке:

- зазначення у товарно-транспортних накладних такого реквізиту як код товарів згідно з УКТ ЗЕД не передбачено і отже, зазначення коду товарів згідно з УКТ ЗЕД законом не вимагається. Крім того, товарно-транспортна накладна визначена як єдиний документ для: обліку товарно-матеріальних цінностей (далі - ТМЦ) на шляху їх переміщення; проведення розрахунків за послуги перевезення вантажу; обліку виконаної роботи (послуг перевезення). Така роль ТТН визначена розділом 1.1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, наказ Мінтранспорту від 14.10.1997, у редакції наказу Мінінфраструктури від 03.06.2019 № 413 (далі Правила № 363). Бланк ТТН (ТТН форма 1 ТН) міститься в додатку № 7 до Правил № 363, форма якого є стандартною та її використовують в усіх видах перевезень, крім особливих. Код товарів згідно з УКТ ЗЕД застосовуються для визначення відповідності податкових накладних/розрахунків коригування, які подано для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, критеріям ризиковості здійснення операції при здійсненні автоматизованого моніторингу, не зазначення УКТ ЗЕД в товарно-транспортних накладних ніяким чином не впливає на оплату поставленого товару, оскільки достатньо первинних документів для підтвердження операцій. Разом з цим, в податкових накладних коди товарів згідно УКТ ЗЕД зазначені позивачем належним чином і всі податкові накладні були зареєстровані, про що свідчать відповідні квитанції, надані позивачем. Також, слід звернути увагу, що з моменту отримання товару, відповідачем жодного разу не було заявлено будь-яких вимог або претензій до позивача з приводу відсутності в товарно-транспортних накладних коду товару згідно УКТ ЗЕД протягом всього періоду прострочення оплати товару, що свідчить про належне виконання позивачем свого зобов`язання з поставки товару. Таким чином, враховуючи визначений сторонами договору у пункті 4.2 договору порядок розрахунків за поставлений товар, приймаючи до уваги його фактичне прийняття відповідачем за видатковими накладними, строки оплати є такими, що настали;

- разом із товаром позивач передавав відповідачу повний пакет товаросупровідних документів, в тому числі і документи, що підтверджують якість товару. Відповідно до пункту 2.9. договору приймання товару здійснюється замовником за якістю на підставі документів, вказаних в пунктом 2.2. договору. Перевірка якості товару здійснюється у відповідності до стандартів, технічних умовам, іншої технічної документацієї на товар. Також, в пункті 2.10 договору міститься обов`язок відповідача щодо виклику представника позивача у разі виявлення недоліків товару (в тому числі і в товаросупровідній документації). Товар був прийнятий відповідачем без заперечень, представник позивача не викликався і видаткова накладна підписана відповідачем без заперечень або зауважень щодо будь-яких недоліків;

- з моменту останньої поставки товару сплинуло майже 3 місяці і з боку відповідача на адресу позивача не надходило жодної вимоги про надання зазначених документів, про встановлення будь-яких строків для цього, відмови від договору, вимоги повернення товару або вчинення відповідачем інших дій, які б могли свідчити про невиконання позивачем своїх зобов`язань за договором у відповідності до вимог законодавства та умов укладеного між сторонами договору. Отже, відповідач з часу отримання товару не скористався наданим йому нормами статті 666 Цивільного кодексу України правом встановити позивачу строк для передачі необхідних документів, що стосуються товару, а в разі не виконання вимог - відмовитися від договору та повернути товар. Так, відповідач у період з часу отримання товару не відмовився та не повідомив позивача про намір відмовитися від нього через відсутність будь-яких документів, що його стосуються, водночас і не вимагав від позивача надання цих документів, що свідчить про відсутність будь-яких претензій з боку відповідача до позивача щодо наявності в нього документів щодо якості товару. Безпідставним є твердження відповідача про недоведеність здійснення позивачем свого договірного зобов`язання з надання відповідачу документів щодо якості товару опираючись на відсутність у видаткових накладних відомостей про передачу позивачем документів щодо якості товару виходячи з норм статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", де встановлені вимоги щодо оформлення первинних документів, яким і є видаткова накладна. Зі змісту статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" та Наказу міністерства фінансів України від 24.05.1995 за № 88 вбачається, що зазначення у видаткових накладних припису про факт передання інших документів не передбачено і отже зазначення переліку документів щодо якості товару у видатковій накладній законом не передбачено. Таким чином, твердження відповідача про ненадання позивачем документів, що підтверджують якість товару є безпідставними, відповідно до умов договору про закупівлю № 23053 від 15.02.2023, станом на дату подання позовної заяви, строк оплати товару є таким, що настав;

- із змісту частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України випливає, що норма про зобов`язання сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції має імперативний характер та спрямована на захист майнового права та інтересу кредитора. Можливість внесення змін до договору передбачена лише для зміни розміру процентів річних. Тобто на свій розсуд сторони можуть лише зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. Відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України, сторони не можуть, реалізуючи наявну свободу у визначенні умов договору, відступити повністю від положень частини 2 статті 625 цього Кодексу, змінити зміст відповідного правила та уникнути настання відповідальності за цієї статтею, домовившись про відсутність у кредитора взагалі права вимагати сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також процентів річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначені правові висновки Верховного Суду сформульовані у постановах по справах: № 914/479/19 від 16.04.2020 та № 904/2112/20 від 25.05.2021. При підписанні розрахунку пені та інфляційних представником позивача була допущена помилка при зазначенні назви підприємства, і тому в якості додатку до даної відповіді на відзив, позивач надає суду розрахунок пені та інфляційних втрат, підписаний належним чином, при цьому, зміст зазначеного розрахунку не змінений.

У підготовче засідання 10.01.2024 з`явилися представники позивача та відповідача.

У вказаному засіданні представником відповідача було заявлене усне клопотання про відкладення розгляду справи, яке було задоволено судом.

Враховуючи вказане, у підготовчому засіданні 10.01.2024 судом протокольно було оголошено перерву до 24.01.2024.

Від відповідача за допомогою системи "Електронний суд" надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву (вх. суду № 2397/24 від 15.01.2024), в якому він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на таке:

- первинні документи повинні містити обов`язкові реквізити, а також можуть містити інші узгоджені сторонами реквізити. Також, відповідач звертає увагу на суперечливу поведінку позивача, а саме те, що позивач, заперечуючи проти доводів відповідача про не зазначення у товарно-транспортних накладних коду товару згідно з УКТ ЗЕД та посилаючись на те, що такі реквізити не є обов`язковими в силу статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", одночасно з тим зазначає такі ж "необов`язкові" на його думку реквізити (код УКТ ЗЕД) у видаткових накладних, що містяться в матеріалах справи. Наведене також спростовує доводи позивача, викладені на сторінці 7 відповіді на відзив, про те, що зазначення переліку документів щодо якості товару у видатковій накладній законом не передбачено;

- доводи позивача про те, що не зазначення коду товару згідно УКТ ЗЕД в товарно-транспортних накладних ніяким чином не впливають на оплату поставленого товару, оскільки достатньо первинних документів для підтвердження операцій є помилковими, адже в пункті 4.2. договору, сторони узгодили, що замовник здійснює оплату поставленого товару з відтермінуванням 7-ми банківських днів з дати поставки товару та на підставі отриманого від постачальника оригіналу рахунку, але не раніше реєстрації податкової накладної, при умові своєчасного надання постачальником належним чином оформлених рахунку-фактури, видаткової накладної, товарно-транспортної накладної, документів щодо якості на товар. У документах, а саме: рахунку-фактурі, видатковій накладній, товарно-транспортній накладній, податковій накладній зазначається код товару згідно з УКТ ЗЕД. Отже, сторони в договорі визначили порядок оплати товару, а також те, що належно оформленими рахунками-фактурами, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, податковими накладними є такі, що містять, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД. За таких обставин, зазначення у товарно-транспортних накладних коду товару згідно УКТ ЗЕД передбачено умовами спірного договору, що в свою чергу не суперечить приписам чинного законодавства. З урахуванням викладеного, відповідач вважає, що позивачем надано неналежно оформлені товарно-транспортні накладні (без обумовленого в договорі зазначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД), внаслідок чого відповідачем не було допущено прострочення свого договірного зобов`язання з оплати товару;

- надання належним чином оформлених товарно-транспортних накладних із зазначенням коду товару згідно з УКТ ЗЕД є обов`язковою умовою для виникнення у замовника обов`язку зі сплати поставленого товару. У зв`язку з наданням позивачем товарно-транспортних накладних, які не містять код товару згідно з УКТ ЗЕД, а отже є неналежно оформленими, ПрАТ "ДТРЗ" реалізувало своє право, передбачене пунктом 6.2.5. договору, а також частиною 3 статті 538 Цивільного кодексу України, та залишило рахунки постачальника без здійснення оплати. Водночас, наведені обставини свідчать, що ПрАТ "ДТРЗ" діяло виключно в рамках умов укладеного договору та цивільного законодавства України, внаслідок чого не допустило порушення своїх зобов`язань. За таких обставин, відповідач вважає, що ПрАТ "ДТРЗ" не допустило порушень взятого на себе зобов`язання з оплати поставленого товару у зв`язку з наведеним, а отже й відсутні підстави для нарахування та стягнення з відповідача пені;

- щодо твердження позивача про відсутність з боку відповідача жодних вимог або претензій до позивача з приводу відсутності в товарно-транспортних накладних коду товару згідно з УКТ ЗЕД, відповідач вважає за необхідне зазначити, що ані умовами спірного договору, ані нормами чинного законодавства не передбачено обов`язку відповідача надавати будь-які претензії до позивача з приводу наведених обставин;

- статтею 666 Цивільного кодексу України передбачено саме право, а не обов`язок покупця встановити розумний строк для передання документів, що стосуються якості товару. Водночас, обов`язок постачальника з передачі документів якості на товар передбачений пунктом 2.2. спірного договору;

- позивачем підписано та скріплено печаткою спірний договір, а отже позивач погодився з усіма умовами, викладеними в ньому.

У підготовче засідання 24.01.2024 з`явилися представники позивача та відповідача.

У вказаному засіданні представник відповідача повідомив про те, що не підтримує подане ним клопотання про залишення позовної заяви без руху, посилаючись на те, що під час розгляду справи з`ясував, що позовна заява подана через Електронний кабінет в підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Також, у вказаному засіданні представники позивача та відповідача повідомили, що ними повідомлені суду всі обставини справи, які їм відомі; надані всі докази, на які вони посилаються; матеріали справи не містять нерозглянутих заяв чи клопотань, а також позивачем та відповідачем подані всі заяви по суті справи, передбачені частиною 2 статті 161 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим представники позивача та відповідача підтвердили доцільність закриття підготовчого провадження.

Відповідно до частини 1 статті 177 Господарського процесуального кодексу України, завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

У підготовчому засіданні 24.01.2024 судом, відповідно до вимог статті 182 Господарського процесуального кодексу України, були здійснені всі дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 24.01.2024 підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 06.02.2024.

У судове засідання 06.02.2024 з`явилися представники позивача та відповідача.

У судовому засідання 06.02.2024 представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву.

У судовому засідання 06.02.2024 представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву.

Судом враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

У судовому засіданні 06.02.2024 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача,

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору поставки, строк дії договору, умови поставки, факт поставки, загальна вартість поставленого товару, настання строку його оплати, наявність часткової чи повної оплати, допущення прострочення оплати та наявність підстав для застосування наслідків такого прострочення у вигляді стягнення пені та інфляційних втрат у заявлених до стягнення сумах.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, 15.02.2023 між Приватним акціонерним товариством "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" (далі - замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Альфа Сінержи" (далі - постачальник, позивач) укладено договір про закупівлю № 23053 (далі - договір, а.с.15-20), відповідно до умов пункту 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити (передати) у власність замовника товар, найменування, марка й кількість якого вказується в специфікації (додаток № 1), яка є невід`ємною частиною договору, на умовах, що викладені у договорі.

У відповідності до вказаних умов договору позивачем та відповідачем була підписана Специфікація № 1 від 15.02.2023, в якій сторони узгодили поставку товару на загальну суму 6 863 796 грн. 00 коп. (а.с. 12-14).

У пункті 10.1. договору сторони визначили, що договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2023, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Доказів визнання недійсним, зміни або розірвання вказаного договору сторонами суду не надано.

Судом також встановлено, що у вказаному договорі сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, встановлених законом для даного виду договорів, договір підписаний уповноваженими представниками сторін, їх підписи скріплено печатками підприємств, отже, з урахуванням презумпції правомірності правочину, такий договір є правомірним, укладеним та таким, що породжує у сторін права та обов`язки щодо його виконання.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм § 3 глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до розділу 1 договору предмет договору включає, зокрема, наступне:

- найменування (асортимент) товару: Електрообладнання до тепловозів ЧМЕ-3 (пункт 1.2. договору);

- кількість товару: згідно із специфікацією (пункт 1.3. договору);

- ціна товару, що поставляється за договором вказана у специфікації (пункт 1.4. договору).

Право власності на товар, а також ризик випадкової загибелі або ушкодження товару переходить від постачальника до замовника у момент, коли товар поставлений відповідно до умов договору (пункт 1.5. договору).

Згідно з пунктом 3.1. договору загальна сума (ціна) договору складає: 6 863 796 грн. 00 коп., у тому числі 20% ПДВ - 1 143 966 грн. 00 коп.

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

За умовами пункту 5.1. договору поставка товару здійснюється партіями, не пізніше 10-ти робочих днів з дати отримання постачальником письмової заявки замовника (за допомогою факсимільного зв`язку, телеграмою, або шляхом передачі на e-mail пошту постачальника, яка зазначена в розділі 15 договору). Кількість та асортимент партії товару визначається в заявці замовника.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що передача товару замовнику здійснюється за видатковою накладною, в якій сторони зазначають найменування товару, що постачається, кількість в одиницях вимірювання, узгоджену ціну товару та загальну вартість партії товару, що постачається. На загальну вартість товару нараховується ПДВ за ставкою, встановленою чинним законодавством України. Разом з видатковою накладною постачальник зобов`язується надати замовнику 1 екземпляр товарно-транспортної накладної, документи, визначені пунктом 2.2. договору, та за необхідності, документи, визначені пунктом 6.3.6. договору.

У пункті 5.5. договору сторони визначили умови поставки: DDP, відповідно до Міжнародних правил тлумачення термінів "Інкотермс-2010", транспортом та за рахунок постачальника. Місце поставки (передачі) товару: Україна, 49038, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вулиця Академіка Белелюбського, 7 (склад замовника).

Як убачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, позивачем у період з 19.04.2023 по 27.10.2023 був поставлений відповідачу товар на загальну суму 6 863 382 грн. 00 коп. відповідно до наступних видаткових накладних:

- видаткової накладної № 1 від 19.04.2023 на суму 298 044 грн. 00 коп. (а.с. 29);

- видаткової накладної № 2 від 20.04.2023 на суму 29 550 грн. 00 коп. (а.с. 21);

- видаткової накладної № 3 від 25.04.2023 на суму 87 756 грн. 00 коп. (а.с. 37);

- видаткової накладної № 4 від 26.04.2023 на суму 46 080 грн. 00 коп. (а.с. 25);

- видаткової накладної № 5 від 01.05.2023 на суму 291 360 грн. 00 коп. (а.с. 33);

- видаткової накладної № 6 від 01.05.2023 на суму 285 336 грн. 00 коп. (а.с. 41);

- видаткової накладної № 7 від 02.05.2023 на суму 354 240 грн. 00 коп. (а.с. 46);

- видаткової накладної № 8 від 05.05.2023 на суму 107 940 грн. 00 коп. (а.с. 55);

- видаткової накладної № 9 від 17.05.2023 на суму 602 640 грн. 00 коп. (а.с. 75);

- видаткової накладної № 10 від 22.05.2023 на суму 4 500 грн. 00 коп. (а.с. 51);

- видаткової накладної № 11 від 31.05.2023 на суму 651 600 грн. 00 коп. (а.с. 59);

- видаткової накладної № 12 від 31.05.2023 на суму 354 240 грн. 00 коп. (а.с. 63);

- видаткової накладної № 14 від 31.05.2023 на суму 517 056 грн. 00 коп. (а.с. 71);

- видаткової накладної № 15 від 06.06.2023 на суму 27 792 грн. 00 коп. (а.с. 67);

- видаткової накладної № 16 від 14.06.2023 на суму 599 868 грн. 00 коп. (а.с. 84);

- видаткової накладної № 17 від 26.06.2023 на суму 23 100 грн. 00 коп. (а.с. 80);

- видаткової накладної № 18 від 29.06.2023 на суму 194 220 грн. 00 коп. (а.с. 93);

- видаткової накладної № 19 від 29.06.2023 на суму 206 532 грн. 00 коп. (а.с. 101);

- видаткової накладної № 20 від 06.07.2023 на суму 25 680 грн. 00 коп. (а.с. 89);

- видаткової накладної № 21 від 12.07.2023 на суму 142 920 грн. 00 коп. (а.с. 97);

- видаткової накладної № 22 від 12.07.2023 на суму 169 320 грн. 00 коп. (а.с. 109);

- видаткової накладної № 23 від 14.07.2023 на суму 250 548 грн. 00 коп. (а.с. 105);

- видаткової накладної № 24 від 14.07.2023 на суму 220 164 грн. 00 коп. (а.с. 113);

- видаткової накладної № 25 від 19.07.2023 на суму 117 072 грн. 00 коп. (а.с. 130);

- видаткової накладної № 26 від 17.08.2023 на суму 423 696 грн. 00 коп. (а.с. 126);

- видаткової накладної № 28 від 04.09.2023 на суму 356 856 грн. 00 коп. (а.с. 117);

- видаткової накладної № 29 від 06.09.2023 на суму 17 100 грн. 00 коп. (а.с. 122);

- видаткової накладної № 30 від 06.09.2023 на суму 10 788 грн. 00 коп. (а.с. 151);

- видаткової накладної № 32 від 09.10.2023 на суму 253 548 грн. 00 коп. (а.с. 138);

- видаткової накладної № 34 від 11.10.2023 на суму 12 300 грн. 00 коп. (а.с. 134);

- видаткової накладної № 35 від 26.10.2023 на суму 178 536 грн. 00 коп. (а.с. 143);

- видаткової накладної № 36 від 27.10.2023 на суму 3 000 грн. 00 коп. (а.с. 147).

Суд зауважує, що товар, визначений умовами договору, у повній мірі відповідає товару, що був поставлений згідно з вказаними видатковими накладними, а отже судом визначено, що сторонами в цій частині були дотримані умови договору.

При цьому, відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Так, підписання покупцем накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і відповідає вимогам статті 9 вказаного Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Товар, зазначений у вище казаних видаткових накладних, прийнято у позивача без будь-яких зауважень до їх оформлення. Видаткові накладні підписані представником відповідача без будь-яких зауважень та скріплені печаткою підприємства.

Протягом розгляду справи судом жодних заперечень з приводу отримання товару за вказаними вище видатковими накладними відповідачем також не заявлено.

Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов`язку продавця за договором поставити товар відповідає обов`язок покупця оплатити вартість цього товару.

У розділі 4 договору сторонами були визначені умови щодо порядку здійснення оплати, а саме:

- розрахунки провадяться у безготівковій формі на рахунок постачальника, вказаний у договорі, в національній валюті України - гривні (пункт 4.1. договору);

- замовник здійснює оплату поставленого товару з відтермінуванням 7 банківських днів з дати поставки товару та на підставі отриманого від постачальника оригіналу рахунку, але не раніше реєстрації податкової накладної, при умові своєчасного надання постачальником належним чином оформлених рахунку-фактури, видаткової накладної, товарно-транспортної накладної, документів щодо якості на товар. У документах, а саме: рахунку-фактурі, видатковій накладній, товарно-транспортній накладній, податковій накладній, зазначається код товару згідно з УКТ ЗЕД (пункт 4.2. договору).

Як убачається з матеріалів справи, у період з 29.05.2023 по 31.08.2023 відповідач оплатив поставлений у спірний період товар лише частково, в сумі 4 102 234 грн. 00 коп.

Отже, позивач посилається на те, що відповідачем зобов`язання за договором про закупівлю №23053 від 15.02.2023 в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлений позивачем у період з 19.04.2023 по 27.10.2023 товару були порушені - товар у визначені в договорі строки оплачений відповідачем не був, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 2 761 148 грн. 00 коп. За прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 7.5. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 29.04.2023 по 18.12.2023 в сумі 52 866 грн. 29 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з травня по листопад 2023 року у сумі 4 680 грн. 79 коп. Вказане і є причиною спору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав.

Враховуючи визначений у пункті 4.2. договору порядок та строк оплати товару, строк оплати поставленого позивачем у період з 19.04.2023 по 27.10.2023 товару є таким, що настав.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом враховано, що згідно з умовами пункту 6.2. договору замовник, зокрема, має право:

- залишити рахунок постачальника без здійснення оплати у разі не надання або неналежного оформлення товаросупровідних документів, поставки неякісного, некомплектного товару (пункт 6.2.5. договору);

- надавати замовнику відповідну товаросупроводжувальну документацію (видаткову накладну, товарно-транспортну накладну, документи, що підтверджують якість товару) при кожній поставці товару (пункт 6.3.3. договору).

Заперечення відповідача щодо ненастання строку оплати, з огляду на невідповідність складених у спірний період товарно-транспортних накладних вимогам, зазначеним у пункті 4.2. договору (щодо відсутності у них даних про код товару згідно з УКТ ЗЕД), судом відхиляються, з огляду на таке.

Згідно із частиною 3 статті 13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України одними із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Крім того, господарський суд вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідно до частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

При цьому, у рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 зазначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зокрема, з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Суд виходить із того, що у принципі добросовісності, а саме: при реалізації прав і повноважень, закладений принцип неприпустимості зловживання правом, згідно з якими здійснення прав та свобод однієї особи не повинне порушувати права та свободи інших осіб. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

Сторони є вільними у виборі контрагента, у визначенні умов договору, тощо, що відповідає нормам закону. Добросовісність, розумність та справедливість є засадами зобов`язальних правовідносин і зміст даних принципів полягає у тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права з дотриманням прав і інтересів інших осіб. В свою чергу, добросовісність є внутрішнім критерієм, в той час як справедливість і розумність - зовнішнім або об`єктивним, і зазначені принципи у сукупності є оціночними категоріями цивільного права.

Суд враховує і те, що цивільне законодавство не дає визначення даних принципів, віддаючи це на розсуд сторін зобов`язання, тобто укладаючи угоду сторони повинні керуватись внутрішнім критерієм - добросовісністю по відношенню до контрагента (вчиняти дії таким чином, щоб при цьому не завдавалася шкода, неможливість укладення зобов`язання на засадах обману, насильства, зловживання довірою, дотримуватись правової поведінки суб`єктів зобов`язання, вчиняти всі залежні від сторони зобов`язання дії щодо належного виконання зобов`язання та непорушення прав інших осіб), і виходити з зовнішнього критерію - справедливості та розумності, що виражається в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню, тобто кожна сторона у виконанні цивільно-правових зобов`язань повинна дотримуватись такої поведінки по відношенню до своїх прав і обов`язків, яка б виключала необ`єктивні (неупереджені, несправедливі) дії сторін зобов`язання стосовно одна одної.

Згідно з частиною 1 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Згідно зі статтею 1, частиною 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, що містить відомості про господарську операцію. У свою чергу, господарська операція - це дія або подія, що викликає зміну в структурі активів і зобов`язань, власному капіталі підприємства. Метою складання первинних документів є відображення господарських операцій у бухгалтерському обліку.

До первинних документів відноситься, зокрема, видаткова накладна.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, кожна зі спірних видаткових накладних, складених сторонами у період з 19.04.2023 по 27.10.2023, містить відомості щодо коду товару згідно з УКТ ЗЕД.

Аналогічним чином вказані дані відображені і рахунках-фактурах.

Даних про код товару згідно з УКТ ЗЕД не містять лише товарно-транспортні накладні.

Суд відзначає, що код товарів згідно з УКТ ЗЕД застосовуються для визначення відповідності податкових накладних/розрахунків коригування, які подано для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, критеріям ризиковості здійснення операції при здійсненні автоматизованого моніторингу, не зазначення УКТ ЗЕД ніяким чином не впливає на можливість оплати поставленого товару.

Більше того, вказане твердження суду підтверджено діями самого відповідачем, оскільки всі наявні в матеріалах справи документи щодо поставки товару в період з 19.04.2023 по 27.10.2023 оформлені в однаковий спосіб (ТТН не містять даних про код товару згідно з УКТ ЗЕД), але більша частина поставленого у спірний період товару є оплаченою відповідачем, а саме: у період з 29.05.2023 по 31.08.2023 відповідачем сплачено 4 102 234 грн. 00 коп.

Слід також відзначити, що доказів звернення відповідача до позивача із вимогою/претензією стосовно не зазначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД у товарно-транспортних накладних матеріали справи не містять. До моменту звернення позивача із позовом до суду відповідач не заявив про існування будь-яких перешкод в оплаті поставленого товару, з огляду на відсутність даних про код товарів згідно з УКТ ЗЕД, що свідчить про намагання відповідача уникнути виконання своїх зобов`язань за договором перед позивачем.

З приводу заперечень відповідача щодо передачі постачальником разом із товаром товаросупровідних документів (зокрема сертифікату якості) суд зазначає таке.

Статтею 666 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Суд відзначає, що матеріали справи не містять, а сторонами у справі не надано доказів:

- звернення відповідача з вимогою надати документи щодо якості чи інші документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з ним, встановивши при цьому, розумний строк для їх передання;

- відмови відповідача від договору № 23053 від 15.02.2023;

- доказів повного повернення отриманого у період з 19.04.2023 по 27.10.2023 товару на суму 6 863 382 грн. 00 коп.;

- відмови від прийняття товару чи вчинення інших дій, які б могли свідчити про невиконання позивачем своїх зобов`язань за договором у повному обсязі.

Слід також зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів на підтвердження повної оплати поставленого позивачем у період з 19.04.2023 по 27.10.2023 товару на залишкову суму 2 761 148 грн. 00 коп. відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу, шляхом надання належних доказів, не спростував.

Враховуючи зазначені вище норми чинного законодавства України та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та доведеними належними доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню, оскільки зобов`язання повинні виконуватись належним чином та у встановлені строки.

Враховуючи вищевикладене, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 2 761 148 грн. 00 коп.

При цьому, з метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні різноманітних правочинів та договорів законодавство передбачає ряд способів, які сприяють виконанню зобов`язань - способи або види забезпечення виконання зобов`язань.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України, частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно зі статтями 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 7.5. договору передбачено, що у разі порушення строків оплати, замовник сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,01% від несвоєчасно оплаченої суми за кожен день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня.

За прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 7.5. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 29.04.2023 по 18.12.2023 в сумі 52 866 грн. 29 коп.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку пені, зробленого позивачем (а.с.209), та встановлено, що під час його проведення позивачем були вірно визначені суми заборгованості, а також періоди прострочення, арифметично розрахунок пені виконаний вірно.

Отже, розрахунок пені, здійснений позивачем (а.с.209) визнається судом обґрунтованими та такими, що відповідає вимогам законодавства, умовам договору та фактичним обставинам справи.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 52 866 грн. 29 коп. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач посилається на те, що у пункті 11.1. договору сторони домовилися, що прострочені замовником грошові зобов`язання, передбачені договором, повинні виконуватись без урахування індексу інфляції та 3% річних, тобто розмір процентів та інфляція прирівнюються до 0%.

Вказане твердження відповідача розцінюється судом критично, оскільки, закріпивши принцип свободи договору у Цивільному кодексі України, законодавець також визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 6 та статті 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, зокрема, всупереч принципам справедливості, добросовісності, розумності.

Слід відзначити, що стаття 625 Цивільного кодексу України не надає сторонами права та можливості встановлювати розмір інфляційних втрат, напроти, вказана норма імперативним чином встановлює, що на вимогу кредитора боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Так, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з травня по листопад 2023 року у сумі 4 680 грн. 79 коп.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку інфляційних втрат, зробленого позивачем (а.с.209), під час якої враховано таке.

Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 905/21/19 наведено формулу за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн. - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%.

Зазначена правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19.

Крім того, об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 надала роз`яснення, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку інфляційних втрат, зробленого позивачем (а.с.209), та встановлено, що під час його проведення позивачем було вірно визначено суми заборгованості та період нарахування інфляційних втрат, арифметично розрахунок здійснено вірно.

Таким чином, розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем (а.с. 209), визнається судом обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам законодавства, умовам договору та фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню в сумі 4 680 грн. 79 коп.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача; стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 33 824 грн. 34 коп. витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Сінержи" до Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" про стягнення заборгованості за договором про закупівлю № 23053 від 15.02.2023 у загальному розмірі 2 818 695 грн. 08 коп. - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" (вулиця Академіка Белелюбського, будинок 7, м. Дніпро, 49038; ідентифікаційний код 00659101) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Сінержи" (вулиця Подолинського Сергія, будинок 31, м. Дніпро, 49000; ідентифікаційний код 39414945) - 2 761 148 грн. 00 коп. - основного боргу, 52 866 грн. 29 коп. - пені, 4 680 грн. 79 коп. - інфляційних втрат та 33 824 грн. 34 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений та підписаний 06.02.2024.

Суддя Ю.В. Фещенко