ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2024 року м.Дніпро Справа № 904/4806/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії

головуючого судді: Мороза В.Ф. (доповідач),

суддів: Коваль Л.А., Чередко А.Є.

секретар судового засідання Зелецький Р.Р.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Дніпроазот" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 21.09.2023 (суддя Золотарьова Я.С.)

у справі № 904/4806/22

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ"

до Акціонерного товариства "ДніпроАЗОТ"

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Акціонерного товариства "ДніпроАЗОТ" та просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 389 340 334, 19 грн, з яких: 253 325 333,07 грн - основна заборгованість, 7 588 338,60 грн - подвійна облікова ставка, 17 121 991,36 грн - 3% річних, 111 304 671,16 грн - інфляційні втрати та судові витрати.

Відповідачем подано до суду заяву про забезпечення доказів, в якій просить суд на підставі статей 110-111 Господарського процесуального кодексу України здійснити забезпечення доказів шляхом їх витребування у Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Дніпропетровськгаз, а саме витребувати в Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Дніпропетровськгаз оригінали всіх документів економічного обґрунтування встановлення розміру тарифу (економічні причини їх істотного збільшення) для послуг позивача у 2020 році. В обґрунтування поданої заяви зазначив, що вважає невстановленим на даний час тариф на розподіл природного газу для АТ Дніпропетровськгаз, а визначений постановою НКРЕКП від 24.12.2019 №3018 тариф на 2020 рік необґрунтованим. Вказані докази, на його думку, необхідні для встановлення факту надання послуг позивачем відповідачу у грудні 2020 року та визначення дійсної ціни (вартості) цих послуг.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 21.09.2023 у справі №904/4806/22 відмовлено у задоволенні заяви Акціонерного товариства "ДніпроАЗОТ" про забезпечення доказів у справі № 904/4806/22.

Не погодившись з вказаною ухвалою Акціонерним товариством "Дніпроазот" подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 21.09.2023 у справі № 904/4806/22 та прийняте нове рішення, яким задовольнити заяву.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт зазначає, що для прийняття правомірного рішення суд має дослідити всі доводи і заперечення сторін, які ними надані для обґрунтування їх позицій по суті справи та дослідити всі докази, які наявні в матеріалах справи. Отже суду необхідно дослідити обґрунтованість розміру тарифу за розподіл природного газу, встановлений постановою НКРЕКП від 24.12.2019 №3018 на 2020 рік. З огляду на що належним підтвердженням необґрунтованості та неправомірності тарифу за розподіл природного газу, який застосований позивачем для визначення ціни послуг у 2020 році є документи економічного обґрунтування встановлення розміру тарифу (економічні причини їх істотного збільшення) для послуг позивача у 2020 році. Перелік цих документів зазначений у п.6 Розділу ІХ Методики визначення та розрахунку тарифу на послуги розподілу природного газу, затвердженої постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 25.02.2016 №236. Однак ці документи наявні виключно у позивача і відсутні в матеріалах справи. АТ «Дніпроазот» не може надати ці докази на підтвердження своїх заперечень, тому єдиною процесуальною можливістю надати ці докази для дослідження їх судом є забезпечення доказів шляхом їх витребування.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.10.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Дніпроазот" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 21.09.2023 у справі №904/4806/22.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.12.2023 розгляд справи №904/4806/22 призначено на 08.02.2024 о 10 год. 00 хв.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти доводів апеляційної скарги та зазначає, що за приписами частини 1 статті 110 ГПК України, cуд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений, або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим. Проте, заявником у заяві про забезпечення доказів не зазначені жодні підстави припускати, що засоби доказування можуть бути втрачені, або подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим Жодних доказів щодо наявності підстав припускати, що засоби доказування можуть бути втрачені, або подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим заявником не надано. Крім того, відповідачем не зазначено та не додано до заяви жодних доказів звернення з вимогами про надання оригіналів або належним чином засвідчених копій документів. Окрім того позивач зазначає, що оригінали всіх документів економічного обґрунтування встановлення розміру тарифу (економічні причини їх істотного збільшення) для послуг АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» не є належним доказом на підтвердження наявності/відсутності заборгованості у споживача. Крім того позивач зазначає, що виключно в межах адміністративного судочинства можливо визнати нечинною постанову НКРЕКП, як нормативно-правового акту, тобто, оцінка доказам на підтвердження економічного обґрунтування тарифу має бути надана судами адміністративної юрисдикції в межах розгляду відповідної справи.

В судове засідання 08.02.2024 з`явився представник позивача.

Представник відповідача не з`явився в судове засідання, подав клопотання про відкладення розгляду справи.

За приписами частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Велика Палата Верховного Суду в свої постанові від 28.10.2021 у справі №11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).

Відповідно до ч. 11 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Як відзначив Верховний Суд у постанові від 12.03.2019 у справі №910/12842/17 відповідач, як учасник судового процесу, не позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні будь-якого іншого представника, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

В свою чергу, Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 року у справі №361/8331/18 зробив правовий висновок, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Таким чином, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення; при цьому не повинні створюватися в зайвий раз передумови для порушення процесуальних строків розгляду справи.

Враховуючи те, що суд визнав необов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи містяться докази належного їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання, колегія суддів вважає можливим здійснити розгляд апеляційної скарги за наявними матеріалами.

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, повноту їх дослідження місцевим господарським судом, перевіривши правильність висновків суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Акціонерного товариства "ДніпроАЗОТ" про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 389 340 334, 19 грн, з яких: 253 325 333,07 грн основна заборгованість, 7 588 338,60 грн подвійна облікова ставка, 17 121 991,36 грн 3% річних, 111 304 671,16 грн інфляційні втрати та судові витрати.

Відповідач подав до суду заяву про забезпечення доказів, в якій просить суд на підставі статей 110-111 Господарського процесуального кодексу України здійснити забезпечення доказів шляхом їх витребування у Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Дніпропетровськгаз, а саме витребувати в Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Дніпропетровськгаз оригінали всіх документів економічного обґрунтування встановлення розміру тарифу (економічні причини їх істотного збільшення) для послуг Позивача у 2020 році.

В обґрунтування поданої заяви зазначив, що вважає невстановленим на даний час тариф на розподіл природного газу для АТ Дніпропетровськгаз, а визначений постановою НКРЕКП від 24.12.2019 №3018 на 2020 рік необґрунтованим, вказані докази, на його думку, необхідні для встановлення факту надання послуг позивачем відповідачу у грудні 2020 року та визначення дійсної ціни (вартості) цих послуг.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 21.09.2023 у справі №904/4806/22 відмовлено у задоволенні заяви Акціонерного товариства "ДніпроАЗОТ" про забезпечення доказів у справі № 904/4806/22.

Приймаючи вказану ухвалу господарський суд зазначив, що предметом доказування у даній справі є факт надання позивачем відповідачу послуги з розподілу газу за заявлений у позові період на визначену суму, наявність/відсутність заборгованості відповідача за надані послуги, в разі наявності прострочення у виконанні грошового зобов`язання перевірці підлягає розрахунок заявлених до стягнення пені, інфляційних втрат та відсотків річних. Позивач має надати докази на підтвердження надання послуги, наявності заборгованості, у свою чергу, відповідач має надати докази на спростування заявлених вимог. З урахуванням наведеного, суд зазначив, що оригінали всіх документів економічного обґрунтування встановлення розміру тарифу (економічні причини їх істотного збільшення) для послуг позивача у 2020 році не є належним доказом на підтвердження наявності/відсутності заборгованості у відповідача (споживача) перед AT Дніпропетровськгаз, оскільки розрахунок позовних вимог здійснений за вже затвердженим тарифом. Крім того відповідач не вказує, які є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений, або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим.

Колегія суддів погоджується з вказаною ухвалою з огляду на наступне.

Статтею 14 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Підстави та порядок забезпечення доказів визначені статтею 110 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно ст. 110 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений, або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом. Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви. Забезпечення доказів до подання позовної заяви здійснюється судом першої інстанції за місцезнаходженням засобу доказування або за місцем, де повинна бути вчинена відповідна процесуальна дія. Забезпечення доказів після подання позовної заяви здійснюється судом, який розглядає справу.

Тобто, необхідною умовою для забезпечення доказів є наявність підстав припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим.

Процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема, шляхом їх витребування призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено. Тобто, це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки у сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 по справі №9901/845/18).

Разом з тим, як вбачається зі змісту клопотання Акціонерного товариства Дніпроазот про забезпечення доказів шляхом їх витребування, в його обґрунтування відповідач наводив лише доводи щодо відсутності у нього оригіналів всіх документів економічного обґрунтування встановленого розміру тарифу (економічні причини їх істотного збільшення) для послуг позивача у 2020 році. При цьому, відповідач взагалі не зазначив про обставини, які могли б свідчити, що ці докази може бути втрачено або, що подання цих доказів згодом буде неможливим чи утрудненим. Крім того, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що ним було вчинено дії з метою самостійного отримання витребуваних документів.

Таким чином, відповідачем не обґрунтовано та не доведено належними і допустимими доказами існування обставин, які б свідчили, що засіб доказування може бути втрачений чи спотворений позивачем або, що подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим, як обов`язкової умови для забезпечення доказів у порядку статті 110 Господарського процесуального кодексу України.

Пунктами 4, 5 ч.1 ст. 111 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у заяві про забезпечення доказів зазначаються докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом розгляду у даній справі є стягнення з Акціонерного товариства "Дніпроазот" заборгованості у розмірі 389 340 334, 19 грн, з яких: 253 325 333,07 грн основної заборгованості, 7 588 338,60 грн подвійної облікової ставки, 17 121 991,36 грн 3% річних, 111 304 671,16 грн інфляційних втрат та судових витрат.

Отже, предметом доказування у даній справі є факт надання позивачем відповідачу послуги з розподілу газу за заявлений у позові період на визначену суму, наявність/відсутність заборгованості відповідача за надані послуги, в разі наявності прострочення у виконанні грошового зобов`язання перевірці підлягає розрахунок заявлених до стягнення пені, інфляційних втрат та відсотків річних.

Отже позивач має надати докази на підтвердження надання послуги, наявності заборгованості, у свою чергу, відповідач має надати докази на спростування заявлених вимог.

Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що оригінали всіх документів економічного обґрунтування встановлення розміру тарифу (економічні причини їх істотного збільшення) для послуг позивача у 2020 році не є належним доказом на підтвердження наявності/відсутності заборгованості у відповідача (споживача) перед AT "Дніпропетровськгаз", оскільки розрахунок позовних вимог здійснений за вже затвердженим тарифом.

При цьому, подання/витребування доказів оригіналів всіх документів економічного обґрунтування встановлення розміру тарифу (економічні причини їх істотного збільшення) для послуг позивача у 2020 році не є визначальним для даної справи, з урахуванням того, що в межах розгляду господарської справи суд не надає оцінки обґрунтованості встановлення розміру тарифу через відсутність таких повноважень, крім того, вказані докази не можуть підтвердити або спростувати наявність/відсутність заборгованості у відповідача перед AT "Дніпропетровськгаз".

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги відсутність достатнього обґрунтування відповідачем необхідності забезпечення доказів шляхом витребування у позивача оригіналів всіх документів економічного обґрунтування встановленого розміру тарифу (економічні причини їх істотного збільшення) для послуг позивача у 2020 році, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви відповідача про забезпечення доказів.

Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.

В силу приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи встановлені обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Дніпроазот" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 21.09.2023 у справі № 904/4806/22 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 21.09.2023 у справі №904/4806/22 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Дніпроазот".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 12.02.2024

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя Л.А.Коваль

Суддя А.Є.Чередко