ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2024 р. м. Ужгород Справа № 907/946/23

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

№907/946/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АМАРОКС ЮКРЕЙН ЛІМІТЕД», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕВЕНШН», м. Ужгород

про стягнення суми 58 463,05 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до відповідача про стягнення суми 58 463,05 грн., з яких 42 756,05 грн. основного боргу, 2 368,57 грн. три відсотка річних та 13 338,43 грн. втрат від інфляції, посилаючись на порушення відповідачем умов договору поставки №7С від 16.06.2021 та положень ст.525, 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України малозначними справами є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно з ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

З огляду на наведене, оскільки справа №907/946/23, не є складною в розумінні норми ч. 4 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України, суд здійснює розгляд даної справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі (з огляду на заявлені предмет та підстави позову) не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд дійшов висновку про розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 23.10.2023 р. суд ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив; попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи (ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України); встановлено строк для подання позивачем відповіді на відзив - протягом 5 днів з дня отримання відзиву на позов.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Вказана ухвала суду від 23.10.2023 р. була надіслана відповідачу 23.10.2023 р. рекомендованим листом, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці ухвали, на адресу місцезнаходження відповідача, вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, таке повернуто до суду 25.11.2023 р., з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження.

Верховний Суд зазначає, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та/або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статтями 162, 165, 258, 263, 290, 295 ГПК, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Згідно з пунктом 3 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 ГПК України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

15.01.2024 р. представником відповідача, подано до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи. В той же день представник відповідача ознайомився з матеріалами справи.

16.01.2024 р. представником відповідача подано до суду заяву про поновлення строку для подання відзиву та клопотання про закриття провадження в частині стягнення основної заборгованості.

Ухвалою суду від 01.02.2024 р. у задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕВЕНШН», м. Ужгород про поновлення строку на подання відзиву відмовлено.

23.01.2024 р. через систему «Електронний суд» від представника позивача, до суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог. В якій представник позивача, крім іншого зазначає про сплату 28.12.2023 р. відповідачем основної заборгованості за договором поставки № 7С від 16.06.2021 в розмірі 42 756,05 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 7043 від 28.12.2023.

Ухвалою суду від 01.02.2024 р. заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АМАРОКС ЮКРЕЙН ЛІМІТЕД», м. Київ (надійшла 23.01.2024 р. вх. №02.3.1-02/48323) про збільшення розміру позовних вимог залишено без розгляду.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані сторонами матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та їх заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Амарокс Юкрейн Лімітед» (далі - Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Превенш» (далі - Відповідач) 16.06.2021 р. укладено Договір поставки № 7С (далі - Договір поставки), відповідно до якого Позивач постачає Відповідачу лікарські засоби, дієтичні добавки та косметичні засоби, а Відповідач зобов`язується сплатити за поставлений товар.

Постачальник постачає Покупцю лікарські засоби, дієтичні добавки та косметичні засоби (надалі - Товар), згідно замовлень Покупця за ціною та асортиментом (п.1.1 Договору).

Кількість Товару, що поставляється за цим Договором, визначається Покупцем при замовленні Товару та зазначається в накладних на окрему поставку Товару (1.2 Договору).

Сума цього Договору відповідає сумам вартості Товару, що поставляється Покупцеві за всіма накладними за цим Договором (п. 1.3 Договору).

Зобов`язання Постачальника, щодо поставки та передачі замовленого Покупцем Товару, (який відповідає умовам цього Договору, кількості, комплектності), вважаються виконаними в момент передачі Товару Постачальником Покупцю та підтверджується підписами Сторін у накладній на Товар (п. 3.3 Договору).

У момент передачі Товару Постачальник повинен передати Покупцеві наступні документи: Накладну на Товар (2 екземпляри), підписану вповноваженою особою Постачальника та скріплену печаткою Постачальника; Сертифікат якості або інші документи щодо якості, завірені печаткою Постачальника; Висновок про якість ввезених в Україну лікарських засобів (для лікарських засобів іноземного виробництва) (п. 4.1 Договору).

Прийом-передача Товару здійснюється на підставі накладних. Покупець зобов`язується надати Постачальнику засвідчений підписами керівника та головного бухгалтера зразок відбитка печатки (штампа), якими матеріально відповідальна особа Покупця при прийманні Товару буде засвідчувати накладні на отримання Товару. Наявність на накладній відбитка печатки (штампу) та підпису матеріально відповідальної особи Покупця свідчить про прийняття Товару Покупцем (п.4.2 Договору).

Оплата Товару Покупцем здійснюється в термін, що не перевищує 14 (чотирнадцять) календарних днів з моменту відвантаження Товару на склад Покупця (п. 6.1 Договору).

Договір вступає в дію з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін і скріплення їх печатками та діє до 31 грудня 2021 р. В подальшому, якщо Сторони не мають одна до одної ніяких претензій та не заявили в письмовій формі про бажання розірвати Договір, то він автоматично подовжується на один календарний рік на тих же умовах (п.п. 11.1, 11.2 Договору).

За доводами позивача, які підтверджуються матеріалами справи, позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на суму 57 651,09 грн.

В матеріалах справи містяться видаткові накладні № 541 та № 542 від 22.11.2021 р., скріплені підписами та відбитками печаток сторін на суму 8 818,77 грн. та 48 832,32 грн.

За умовами п. 6.1. Договору поставки, строк виконання зобов`язання зі сплати отриманого товару настав 06.12.2021 р.

Відповідач 26.11.2021 р. здійснив часткову оплату за поставлений товар в розмірі 14 895,04 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 3015 від 26.11.2021 р.

У зв`язку з неповним виконанням відповідачем свого обов`язку зі сплати отриманого товару та з метою досудового врегулювання спору позивачем, направлено відповідачу претензію. Однак, цінний лист із описом, що містив Претензію та додані до неї документи, повернувся на адресу Позивача 05.09.2023 р. Відповідно до даних відстеження (трекінгу) відправлення № 202 на веб-сайті «Укрпошти», причиною повернення вказано «Повернення за зворотною адресою: За закінченням встановленого терміну зберігання»

Вказані обставини і стали підставою звернення позивача до суду з позовними вимогами про стягнення суми 58 463,05 грн., з яких 42 756,05 грн. основного боргу, 2 368,57 грн. три відсотка річних та 13 338,43 грн. втрат від інфляції.

28.12.2023 р. відповідачем сплачено основну частину заборгованості за договором поставки № 7С від 16.06.2021 в розмірі 42 756,05 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 7043 від 28.12.2023.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, Суд вважає, що позов в частині стягнення основної суми боргу підлягає закриттю, в іншій частині позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що між сторонами існували договірні відносини на підставі договору поставки № 7С від 16.06.2021 р., а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання параграфа 1 глави 30 Господарського Кодексу України та параграфів 1 і 3 глави 54 Цивільного кодексу України.

Частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб`єктами господарювання товарів не господарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у статті 712 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань.

Спір у даній справі виник у зв`язку з неповним виконанням відповідачем своїх зобов`язань в частині оплати за поставлений товар.

Відповідно до ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно- розпорядчого документа на майно.

Відповідно до ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно - розпорядчого документа на майно. Таким чином, факт прийняття товару підтверджується товарно-транспортними накладними.

Наявні в матеріалах справи копії видаткових накладних № 541 та № 542 від 22.11.2021 р., які підписані без зауважень та заперечень щодо кількості, ціни та якості товару, представником відповідача, свідчать, про поставку товару відповідачу на суму 57 651,09 грн.

За доводами позивача, які підтверджуються матеріалами справи, Відповідач не дотримався взятих на себе зобов`язань, а саме не здійснив повний розрахунок з Постачальником. В результаті чого у відповідача виникла заборгованість за укладеним Договором в сумі 42 756,05 грн.

Факт виконання позивачем своїх зобов`язань з поставки товару підтверджується підписом представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕВЕНШН», м. Ужгород на видаткових накладних, складених за фактом поставки.

Оплата Товару Покупцем здійснюється в термін, що не перевищує 14 (чотирнадцять) календарних днів з моменту відвантаження Товару на склад Покупця (п. 6.1 Договору).

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з пунктом 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 204 Цивільного кодексу України зазначено, що договори укладені між сторонами по справі, як цивільно правові правочини є правомірними на час розгляду справи, якщо їх недійсність прямо не встановлено законом, та вони не визнані судом недійсними, тому зобов`язання за цими договорами мають виконуватися належним чином.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Однак, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань в частині повної оплати за поставлений на підставі договору поставки № 7С від 16.06.2021 р. товар, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 42 756,05 грн.

Водночас, 28.12.2023 р. відповідачем сплачено основну частину заборгованості за договором поставки № 7С від 16.06.2021 в розмірі 42 756,05 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 7043 від 28.12.2023.

Таким чином, відповідач оплатив суму основного боргу після відкриття провадження у даній справі. Вказані обставини зумовлюють необхідність закриття провадження у справі в частині розгляду позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 42 756,05 грн., а не відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині, оскільки відмова у задоволенні позову може мати місце лише у випадку, якщо заборгованість була погашена боржником до звернення кредитора із відповідним позовом до суду, тобто фактично не існувала на момент такого звернення.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність предмету спору та необхідність закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України в частині стягнення з відповідача суми 42 756,05 грн.

Разом з тим, позивачем крім основної суми боргу, нараховано також суму 2 368,57 грн. три відсотка річних та 13 338,43 грн. втрат від інфляції за період з 06.12.2021 по 16.08.2023 р.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Водночас, з урахуванням умов щодо строку виконання зобов`язання зі сплати отриманого товару, 06.12.2021 є останнім календарним днем, для виконання зобов`язання відповідача.

З огляду на наведене, суд, перевіривши правильність нарахування заявлених до стягнення сум 3% річних у розмірі 2 368,57 грн. та інфляційних втрат 13 338,43 грн. за період з 07.12.2021 по 16.08.2023 р. встановив, що такі підлягають задоволенню частково, в розмірі 2 171,77 грн. три відсотка річних та 13 059,35 грн. втрат від інфляції.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

За приписами частини 4 статті 231 Господарського процесуального кодексу України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Враховуючи висновки суду про необхідність закриття провадження у справі в частині позовних вимог внаслідок сплати зазначеного розміру заборгованості після пред`явлення відповідного позову до суду, суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права та можливості на повернення позивачу з Державного бюджету України частини судового збору, сплаченого за подання відповідної позовної вимоги, проте станом на момент постановлення даного рішення відповідне клопотання позивачем не подано, тому підстави для повернення вказаної суми судового збору відсутні.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача в сумі 699,23 грн.

Керуючись ст. ст. 20, 41, 42, 46, 73-79, 86, 129, 216, 222, 233, 237, 238, 240, 241, Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 42 756,05 грн. (сорок дві тисячі сімсот п`ятдесят шість гривень 05 коп.) закрити.

Позовні вимоги в іншій частині задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕВЕНШН» (88000, Закарпатська обл., Ужгородський р-н, місто Ужгород, вул. Швабська, будинок 70, квартира 12, ) на користь Товариства з обмеженою відповід альністю «АМАРОКС ЮКРЕЙН ЛІМІТЕД» (04053, місто Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 77, кімната 702, ) суму 15 231,12 грн. (п`ятнадцять тисяч двісті тридцять одну гривню 12 коп.), в.т.ч. 2 171,77 грн. трьох відсотків річних та 13 059,35 грн. втрат від інфляції, а також суму 699,23 грн. (шістсот дев`яносто дев`ять гривень 23 коп.) у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 06.02.2024

Суддя О.Ф. Ремецькі