ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2024 р.м. ХарківСправа № 922/5211/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерхім-БТВ" (07301, Київська обл., Вишгородський р-н, м. Вишгород, вул. Набережна, 20-В, офіс; адреса для листування: 03039, м. Київ, пр. 40-річчя Жовтня, 15/А; )
до Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" (61037, м. Харків, пр. Героїв Харкова, 199; )
про стягнення заборгованості
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

11.12.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерхім-БТВ" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини", в якій просить суд стягнути з Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" заборгованість за поставлену продукцію за договором про закупівлю продукції №20/01 від 20.01.2021 у розмірі 110 382,00 грн., інфляційні нарахування у розмірі 45 647,15 грн., 3 % річних у розмірі 9 126,93 грн., а також просить суд стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2 684,00 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем свого зобов`язання за договором про закупівлю продукції №20/01 від 20.01.2021 в частині своєчасної та в повному обсязі оплати товару.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 13.12.2023 прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерхім-БТВ" до Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" про стягнення заборгованості до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №922/5211/23. Вирішено розгляд справи №922/5211/23 здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

29.12.2023 через кабінет Електронного Суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№35973 від 29.12.2023).

У відзиві представник відповідача зазначив, відповідач вважає, що у його діях відсутня вина (провина) у затримці розрахунків з позивачем за поставлену продукцію за Договором із початку військової агресії Російської Федерації проти України та введення воєнного стану з 24.02.2022, оскільки відповідач не мав змоги здійснити вчасний розрахунок через існування об`єктивних і незалежних від нього обставин, а саме обставин непереборної сили.

Також представник відповідача просить визнати наявними форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) у господарській діяльності відповідача - АТ «Українські енергетичні машини» у період з 24.02.2022 по теперішній час та застосувати принципи справедливості і збалансованості інтересів сторін при вирішенні питання застосування штрафних санкцій, у зв`язку із чим звільнити АТ «Укренергомашини» від цивільно-господарської відповідальності (з оплати інфляційних втрат та 3% відсотків річних у період з 22.02.2022 по цей час), оскільки з боку відповідача відсутня вина, яка є необхідною умовою для їх застосування. За інший період, застосувати принцип справедливості, у зв`язку із чим відмовити позивачу у стягненні з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат або зменшити розмір їх стягнення на 90%. У зв`язку із скрутним фінансовим становищем відповідача (довідка про фінансово-економічний стан додається) відстрочити чи розстрочити виконання судового рішення на один рік згідно зі статтею 331 ГПК України, у разі ухвалення рішення на користь позивача.

Разом з цим, представник відповідача просив суд поновити (продовжити) процесуальний строк на подання відзиву на позовну заяву.

08.01.2024 через кабінет Електронного Суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№455 від 08.01.2024).

У відповіді на відзив представник відповідача зазначив, що за умовами договору про закупівлю продукції №20/01 від 20 січня 2021 року, укладеного між позивачем та відповідачем, останній був зобов`язаний оплатити 50% вартості поставленої на його адресу продукції (товару) в сумі 110 382,0 грн. на підставі рахунку-фактури №218 від 20.01.2021р. в термін до 26 лютого 2021 року, тобто майже за рік до початку повномасштабного вторгнення на територію України. Протягом вказаного періоду часу від відповідача на адресу ТОВ «Інтерхім-БТВ» не надходили жодні пропозиції щодо відтермінування строків оплати за поставлений товар, не було запропоновано укласти додаткову угоду у справі, іншим чином вирішити питання щодо погашення заборгованості за договором. У зв`язку з чим доводи відповідача щодо відсутності вини у своєчасному не проведенні розрахунків з позивачем є необґрунтованими. Крім того, станом на момент розгляду справи, відповідач заборгованість не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Разом з цим, представник позивача зазначив, що саме по собі існування форс-мажорних обставин не є підставою для звільнення особи від відповідальності за невиконання взятих на себе зобов`язань.

Також у відповіді на відзив представник позивача просить суд продовжити позивачу процесуальний строк для надання відповіді на відзив та долучити відповідь на відзив до матеріалів справи №922/5211/23.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.02.2024 клопотання представника Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" про поновлення процесуального строку для подання відзиву задоволено. Поновлено Акціонерному товариству "Українські енергетичні машини" процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відзив Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" на позовну заяву (вх.№35973 від 29.12.2023) прийнято до розгляду та долучено її до матеріалів справи №922/5211/23. Зобов`язано Акціонерне товариство "Українські енергетичні машини" надати суду копії документів доданих до відзиву, а саме: Витягу з ЄРДР № 0001240 від 12.05.2022, Витягу з ЄРДР № 90000725 від 28.07.2022, Витягу з ЄРДР № 00002603 від 08.08.2022, Витягу з ЄРДР № 00000687 від 15.04.2022, Витягу з ЄРДР № 50000247 від 27.07.2022, Рапорту від 10.02.2023 року, Рапорту від 13.03.2023 року, Рапорту від 01.06.2023 року, Листа-заяви АТ «Укренергомашини» за вих. №01/03/27-675 від 24.08.2023 до Національного наукового центру «Інституту експертиз ім. М.С. БОКАРІУСА» про проведення судової експертизи, Витягу з висновку експертизи № 21610/21611 від 07.09.2023 р. Національного наукового центру «Інституту експертиз ім. М.С. БОКАРІУСА», Витягу з висновку експертизи № 22650/24741 від 27.11.2023 Національного наукового центру «Інституту експертиз ім. М.С. БОКАРІУСА», копії довіреності від 26.12.2022 №27-10 на представника - підписанта відповідача, виготовлені неналежної якості або їх оригінали у строк до 09.02.2024. Клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерхім-БТВ" про поновлення процесуального строку для подання відповіді на відзив задоволено. Поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Інтерхім-БТВ" процесуальний строк для подання відповіді на відзив. Відповідь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерхім-БТВ" на відзив (вх.№455 від 08.01.2024) прийнято до розгляду та долучено її до матеріалів справи №922/5211/23.

09.02.2024 через канцелярію суду від представника відповідача надійшло клопотання (вх.№3805 від 09.02.2024) про приєднання копій документів, виготовлених належним чином, витребуваних ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.02.2024, з додатками.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Згідно з частиною 3 зазначеної статті судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України.

Відповідно до частини 1, пункту 10 частини 3 статті 2 та частини 2 статті 114 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Основними засадами (принципами) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом, а строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право особи на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Відповідно до статті 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Так, процесуальні документи у цій справі направлялись всім учасникам судового процесу, що підтверджуються штампом канцелярії на зворотній стороні відповідного документу та інформацією з КП "Діловодство спеціалізованого суду" про доставку електронного листа в електронний кабінет.

Таким чином, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також судом надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.

Приймаючи до уваги належне повідомлення сторін про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність у матеріалах справи достатньої кількості документів для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про її розгляд за наявними матеріалами.

Згідно з ч.4 ст.240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерхім-БТВ» (, місцезнаходження: 07301, Київська обл., Вишгородський р-н, місто Вишгород, вул. Набережна, буд. 20-В, офіс) зареєстроване як юридична особа Вишгородською районною державною адміністрацією Київської області 03.02.2004 року, номер запису 1 000726. Основним видом господарської діяльності товариства є неспеціалізована оптова торгівля (КВЕД 46.90).

20.01.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерхім-БТВ" (постачальник) і Акціонерним товариством "Українські енергетичні машини" (покупець) було укладено договір про закупівлю продукції №20/01 (надалі - Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору постачальник зобов`язався поставити покупцю продукцію, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити продукцію: електроди FOX CN 23/12 Мо-А d=4.0 Код УКТ ЗЕД: у кількості 103,4 кг (ціна за одиницю 530,00 грн.) та електроди FOX CN 23/12 Мо-А d=3.2 Код УКТ ЗЕД : у кількості 239,2 кг. (ціна за одиницю 540,00 грн.) на загальну суму з ПДВ у розмірі 220 764,00 грн.

Обсяги закупівлі продукції можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків (п.1.2.Договору).

Загальна сума Договору складає: 220 764,00 грн., у тому числі ПДВ 20% - 36 794,00 грн.

Згідно з п.3.1. договору, ціна на продукцію може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

Розрахунки проводяться шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника на умовах: 50% протягом п`яти банківських днів після підписання договору, 50% впродовж 10-15 днів після доставки продукції на склад покупця (п.4.1.Договору).

Продукція постачається згідно з установленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування та вантажно-розвантажувальних робіт (п.5.1.Договору).

Поставка продукції здійснюється засобами покупця на умовах EXW склад постачальника - птг. Чабани, вул. Кірова, 5а, Київська область (офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс 2010) згідно із заявками покупці (п.5.2.Договору).

Разом з продукцією постачальник повинен передати покупцю документи, відповідно до чинного законодавства України (п.5.3.Договору).

Строк поставки продукції за даним договором становить 30 днів, з моменту попередньої оплати (5.4.Договору).

Право власності на продукцію переходить до покупця з моменту отримання продукції та підписання сторонами видаткових накладних (п.5.5.Договору).

Згідно 6.3. Договору покупець зобов`язаний сплатити вартість продукції у порядку, передбаченому цим договором.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №36-р від 16.01.2019 затверджено перелік об`єктів великої приватизації державної власності.

26.08.2021 розпорядженням Кабінету Міністрів України №1005-р доповнено перелік об`єктів великої приватизації державної власності додатковою позицією: «05762269 Акціонерне товариство «Турбоатом» 75,22407664».

27.08.2021 відповідно до рішення позачергових загальних зборів Акціонерне товариство «Турбоатом» перейменовано у Акціонерне товариство «Українські енергетичні машини». У зв`язку з чим розпорядженням Кабінету Міністрів України №1228-р від 06.10.2021 перелік об`єктів приватизації внесені відповідні зміни щодо назви Товариства.

Додатковою угодою №1 від 16.09.2021 до Договору у зв`язку із зміною назви Акціонерного товариства "Турбоатом" на Акціонерне товариство"Українські енергетичні машини" сторони домовились, що усі права та обов`язки покупця за договором №20/01 20.01.2021 зберігаються за Акціонерним товариством "Українські енергетичні машини" з 10.09.2021.

20.01.2021 постачальником було виставлено покупцю на оплату рахунок-фактуру №218 на суму 220 764,00 грн.

Відповідно до платіжної інструкції №410 від 04.02.2021 на суму 110 382,00 грн. АТ «Турбоатом» сплатило 50% вартості продукції.

На виконання умов Договору №20/01 від 20.01.2021 постачальник поставив на адресу покупця продукцію за видатковою накладною №РН-0397 від 11.02.2021, а саме: електроди FOX CN 23/12 Mo-A d=4.0 (код УКТ ЗЕД: ) в кількості 103,4 кг за ціною 530,00 грн./кг без ПДВ на суму 54 802,00 грн. (без ПДВ), електроди FOX CN 23/12 Mo-A d=3,2 (код УКТ ЗЕД: ) в кількості 239,2 кг за ціною 540,00 грн./кг без ПДВ на суму 129 168,00 грн. (без ПДВ), всього на загальну суму 220764,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 36 794,00 грн.).

Вказана продукція була прийнята уповноваженим представником покупця Клименко Іваном Сергійовичем на підставі довіреності №60 від 10.02.2021.

Як стверджує позивач, згідно п. 4.1 Договору, граничний строк оплати за поставлену продукцію за видатковою накладною №РН-0397 від 11.02.2021р. - 26 лютого 2021 року. Проте до теперішнього часу покупець не провів з постачальником остаточних розрахунків за поставлену продукцію, сума заборгованості складає 110 382,00 грн.

26.09.2023 позивач надіслав на адресу відповідача вимогу №10, в якій зазначив про несплачений борг, у тому числі, за договором про закупівлю продукції №20/01 від 20.01.2021 у сумі 110 382,00 грн., та просив у 5-денний термін з дня отримання претензії погасити борг перед ТОВ «Інтерхім-БТВ». Відправлення та отримання відповідачем вказаної вимоги підтверджується поштовою квитанцією №355 від 26.09.2023 та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №355.

Проте, як стверджує позивач, відповідач на вказану вимогу відповіді не надав, заборгованість за вказаним договором не сплатив, що і стало підставою для звернення цим позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Пунктом 3 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України вcтановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В частинах 1,2 статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами частини 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом, 20.01.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерхім-БТВ" (постачальник) і Акціонерним товариством "Українські енергетичні машини" (покупець) було укладено договір про закупівлю продукції №20/01, відповідно до п.1.1. якого постачальник зобов`язався поставити покупцю продукцію, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити продукцію: електроди FOX CN 23/12 Мо-А d=4.0 Код УКТ ЗЕД: у кількості 103,4 кг (ціна за одиницю 530,00 грн.) та електроди FOX CN 23/12 Мо-А d=3.2 Код УКТ ЗЕД : у кількості 239,2 кг. (ціна за одиницю 540,00 грн.) на загальну суму з ПДВ у розмірі 220 764,00 грн.

Частиною 1 статті 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.2 ст.265 Господарського кодексу України договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Сторонами договору поставки можуть бути суб`єкти господарювання, зазначені у пунктах 1, 2 частини другої статті 55 цього Кодексу (ч.3 ст.265 ГК України).

Сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України (ч.3 ст.265 ГК України).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно частин першої, другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вказаний перелік обов`язкових реквізитів документа кореспондується з п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджений наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, згідно з яким первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 2.5 вказаного Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Як було встановлено судом, 20.01.2021 постачальником було виставлено покупцю на оплату рахунок-фактуру №218 на суму 220 764,00 грн.

Відповідно до платіжної інструкції №410 від 04.02.2021 на суму 110 382,00 грн. АТ «Турбоатом» сплатило 50% вартості продукції.

11.02.2021 позивач поставив, а відповідач прийняв товар на суму 220 764,00 грн. згідно видаткової накладної №РН-0397 від 11.02.2021.

Вказаний товар було отримано уповноваженим представником відповідача на підставі довіреності №60 від 10.02.2021 без жодних зауважень чи заперечень.

Пунктом 4.1. Договору сторони погодили, що розрахунки проводяться шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника на умовах: 50% протягом п`яти банківських днів після підписання договору, 50% впродовж 10-15 днів після доставки продукції на склад покупця.

Таким чином остаточний платіж відповідач повинен був здійснити у строк до 26.02.2021 включно.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч.2 ст.530 ЦК України).

Проте, як було встановлено судом, відповідач лише частково оплатив позивачу товар в сумі 110 382,00 грн.

Доказів сплати заборгованості за товар у розмірі 110 382,00 грн. матеріали справи не містять.

Відповідачем наявність вказаної заборгованості не спростовано.

У відповідності до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з частиною 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Приймаючи до уваги те, що відповідач не надав суду доказів, які б спростовували наявність перед позивачем заборгованості з оплати за товар отриманий згідно видаткової накладної №РН-0397 від 11.02.2021, керуючись приписами ст.526 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання повинні виконуватись належним чином та в установлений строк, суд дійшов висновку, що позивачем обґрунтовано пред`явлено позов про стягнення суми боргу з відповідача у розмірі 110 382,00 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 45 647,15 грн. та 3% річних у розмірі 9 126,93 грн.

Частиною 2 статті 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року, з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Верховний Суд України у постанові від 12 квітня 2017 року по справі №3-1462гс16 зазначив, що порушення відповідачем строків розрахунків за отриманий товар, що встановлені договором поставки, є підставою для нарахування платежів, передбачених ст. 625 ЦК України, а наявність форс-мажору не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

Верховний Суд України підкреслив, що платежі, встановлені ст.625 ЦК України, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер, які наприклад статті законів, які передбачають неустойку. Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Також Верховний Суд України відмітив, що ст.617 ЦК України встановлені загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, а ст. 625 ЦК України є спеціальною та такою, що не передбачає жодних підстав для звільнення від відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання.

Отже, Верховний Суд України розв`язуючи спір застосовує принцип права щодо пріоритету спеціальної норми над загальною.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 9 листопада 2016 року у справі № 3-1195гс16.

14 січня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи №924/532/19 досліджував питання щодо особливостей нарахування інфляційних втрат і 3% річних, де визначив, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

З огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем). Аналогічні правові висновки викладені також в постановах Верховного Суду від 27.05.2019 по справі №910/20107/17, від 21.05.2019 по справі №916/2889/13, від 16.04.2019 по справам №922/744/18 та №905/1315/18, від 05.03.2019 по справі №910/1389/18, від 14.02.2019 по справі №922/1019/18, від 22.01.2019 по справі №905/305/18, від 21.05.2018 по справі №904/10198/15, від 02.03.2018 по справі №927/467/17.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3% річних суд встановив, що дані розрахунки є арифметично вірними та здійснені у відповідності до вимог чинного законодавства.

В свою чергу відповідач просить суд визнати наявними форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) у господарській діяльності Відповідача-АТ «Українські енергетичні машини» у період з 24.02.2022 по теперішній час та застосувати принципи справедливості і збалансованості інтересів сторін при вирішенні питання застосування штрафних санкцій, у зв`язку із чим звільнити АТ «Укренергомашини» від цивільно-господарської відповідальності (з оплати інфляційних втрат та 3 % відсотків річних у період з 22.02.2022 по цей час), оскільки з боку відповідача відсутня вина, яка є необхідною умовою для їх застосування.

В обґрунтування клопотання відповідач посилається на введення воєнного стану в Україні та через систематичні обстріли території відповідача.

На підтвердження представник відповідача надав довідку «Щодо фінансово-економічного стану АТ «Укренергомашини» №27- 292 11.07.23, постанову дирекції та профспілкового комітету від 243.02.2022 р №5/88 «Про роботу підприємства в умовах військового стану» (додана до Заяви про поновлення строку для подання відзиву у справі), витяг з офіційного сайту Нацбанку України про ліквідацію АТ «Мегабанку», довідка «Щодо кількісного складу працюючих співпрацівників» від 21.07.2023р №27/30, витяг з Графіку роботи на період воєнного часу за лютий 2022р на підтвердження кількості працюючих 280 осіб, витяг з Графіку роботи на період воєнного часу за березень 2022р на підтвердження кількості працюючих 344 осіб, витяг з Графіку роботи на період воєнного часу за квітень 2022р на підтвердження кількості працюючих 512 осіб, довідку «Щодо переліку посад, професій працівників, які мобілізовані» №27-308 21.07.23, перелік посад, професій працівників АТ «Укренергомашини», які тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з мобілізацією та перебуванням у складі ЗСУ, Лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022р., Сертифікат Харківської торгово-промислової палати № 114/63.01-6 від 30.09.2022р., витяг з ЄРДР № 0001240 від 12.05.2022, витяг з ЄРДР № 90000725 від 28.07.2022, витяг з ЄРДР № 00002603 від 08.08.2022, витяг з ЄРДР № 00000687 від 15.04.2022, витяг з ЄРДР № 0000817 від 22.04.2022, витяг з ЄРДР № 50000247 від 27.07.2022, витяг з ЄРДР № 0001455 від 20.10.2023, рапорт від 10.02.2023 року, рапорт від 13.03.2023 року, рапорт від 01.06.2023 року, лист-заява АТ «Укренергомашини» за вих. № 01/03/27-675 від 24.08.2023 до Національного наукового центру «Інституту експертиз ім. М.С. БОКАРІУСА» про проведення судової експертизи, витяг з висновку експертизи № 21610/21611 від 07.09.2023 р. Національного наукового центру «Інституту експертиз ім. М.С. БОКАРІУСА», витяг з висновку експертизи № 22650/24741 від 27.11.2023 Національного наукового центру «Інституту експертиз ім. М.С. БОКАРІУСА».

Відповідно до ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з ст.218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст.14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палати України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Відповідно до п.3.3. Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затверджених рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 р. №44(5), сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - Сертифікат) - документ, за затвердженими Президією ТПП України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Згідно п.п.6.1., 6.2. Регламенту підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст.14-1 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні в редакції від 02.09.2014 року, а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

До кожної окремої заяви додається окремий комплект документів.

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести.

Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 141 Закону України "Про торгово-промислові палати України" шляхом видачі сертифіката.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.01.2022 у справі №904/3886/21.

Отже, з наведених норм слідує, що форс-мажорні обставини мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін. Відтак сертифікат видається заінтересованому суб`єкту господарювання на підставі його звернення. Іншого порядку засвідчення форс-мажорних обставин не визначено.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, який наразі продовжено.

Листом Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 засвідчено, що військова агресія Російської Федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) та до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності по зобов`язанням за договорами, виконання яких настало і стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин.

Суд зазначає, що вказаний лист носить загальний інформаційний характер, оскільки констатує абстрактний факт без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні. Неможливість виконання договірних зобов`язань особа повинна підтверджувати документально в залежності від її дійсних обставин, що унеможливлюють виконання на підставі вимог законодавства.

Крім того, відповідач надав Сертифікат Харківської торгово-промислової палати за вих.№114/63.01-6 від 30.09.2022, яким засвідчено виникнення форс- мажорних обставин (обставин непереборної сили) у Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» щодо обов`язку сплати податку на прибуток за 1 квартал 2022 року, за 1 півріччя 2022 року.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України чи уповноваженими регіональними торгово-промисловими палатами, що засвідчують наявність форс-мажорних обставин, які впливають на реальну можливість виконання зобов`язань відповідача саме за спірним договором про закупівлю продукції №20/01 від 20.01.2021.

При цьому, за умовами договору про закупівлю продукції №20/01 від 20 січня 2021 року, укладеного між позивачем та відповідачем, останній був зобов`язаний оплатити 50% вартості поставленої на його адресу продукції (товару) в сумі 110 382,0 грн. на підставі рахунку-фактури №218 від 20.01.2021 в термін до 26 лютого 2021 року, тобто майже за рік до початку повномасштабного вторгнення на територію України.

Доказів виникнення у відповідача форс-мажорних обставин, які вплинули на реальну можливість виконання зобов`язань відповідача за спірним договором про закупівлю продукції №20/01 від 20.01.2021 у період до 26 лютого 2021 року матеріали справи не містять.

Доказів повідомлення відповідачем позивача про форс-мажорні обставини та надання останньому з дня їх виникнення доказів про неможливість виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про закупівлю продукції №20/01 від 20.01.2021 у зв`язку із настанням відповідних форс-мажорних обставин матеріали справи не містять.

При цьому суд зазначає, що в силу положень ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.625 Цивільного Кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відтак, введення воєнного стану в Україні та наявність листа Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, який засвідчує військову агресію Російської Федерації проти України, Сертифікату Харківської торгово-промислової палати за вих.№114/63.01-6 від 30.09.2022, яким засвідчено виникнення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» щодо обов`язку сплати податку на прибуток за 1 квартал 2022 року, за 1 півріччя 2022 року, а також надані відповідачем докази, зокрема, витяги з висновку експертиз, рапорти, витяг з ЄРДР, не звільняють відповідача від виконання ним зобов`язань перед позивачем взятих на себе на підставі договору про закупівлю продукції №20/01 від 20.01.2021, які повинні були бути виконані відповідачем у строк до 26 лютого 2021 року, тобто за рік до введення воєнного стану в Україні.

За інший період відповідач просить суд застосувати принцип справедливості, у зв`язку із чим відмовити позивачу у стягненні з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат або зменшити розмір їх стягнення на 90%.

В обґрунтування клопотання представник відповідача зазначив, що трапляються випадки, коли несправедливі нормативно-правові акти з`являються внаслідок "помилок" законодавця. Інша ситуація може мати місце тоді, коли застосування нормативно-правового акту в конкретній ситуації у сукупності з іншими істотними обставинами справи стає настільки несумісним зі справедливістю, що унеможливлює його застосування в розумінні здорового глузду. Тому відповідач має правомірні очікування на застосуванні принципу справедливості (ст. 2 ГПК України для вирішення питання звільнення від відповідальності зі зменшення розміру 3 % річних та інфляційних втрат). Адже трапляються випадки, коли несправедливі нормативно-правові акти з`являються внаслідок "помилок" законодавця. Інша ситуація може мати місце тоді, коли застосування нормативно-правового акту в конкретній ситуації у сукупності з іншими істотними обставинами справи стає настільки несумісним зі справедливістю, що унеможливлює його застосування в розумінні здорового глузду.

Також представник відповідача посилається на те, що відповідач - Акціонерне товариство «Українські енергетичні машини» () є акціонерним товариством, що віднесене до підприємств державного (стратегічного) сектору економіки України, оскільки державна частка у статутному капіталі відповідача становить понад 98, 1536 % акцій.

Відповідно до ст.230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За приписами частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно ч.1 ст.233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Схоже правило міститься в частині третій статті 551 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 2, 3 статті 551 ЦК України, розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання; строк прострочення виконання; наслідки порушення зобов`язання, відповідність/невідповідність розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінку винної особи (в тому числі, вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Згідно з пунктом 13 постанови Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №924/709/17 зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові КГС ВС від 12.02.2020 у справі №924/414/19.

Таким чином, законом надано право суду зменшити неустойку, яка є надмірною порівняно з наслідками порушення грошового зобов`язання, що спрямовано на встановлення балансу між мірою відповідальності і дійсного (а не можливого) збитку, що завданий правопорушенням, а також проти зловживання правом.

Однак, позивачем у цій не було заявлено вимог про стягнення з відповідача неустойки (штрафу, пені).

Суд зазначає, що в силу положень ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином відповідач, уклавши договір про закупівлю продукції №20/01 від 20.01.2021, став стороною вказаного Договору, а відтак на відповідних умовах зобов`язаний нести всі ризики, пов`язані з порушенням власних зобов`язань.

Суд також констатує, що матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем всіх можливих заходів з метою виконання зобов`язань перед позивачем та недопущення виникнення їх прострочення.

Відповідно до ст.625 Цивільного Кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що відповідач, прийнявши на себе зобов`язання за Договором погодився із передбаченою ним відповідальністю за прострочення взятих на себе зобов`язань, а також усвідомлював визначені Договором строки здійснення оплати за поставлений йому товар.

Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною 2 статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання.

При цьому, як уже було зазначено вище, ст.617 ЦК України встановлені загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, а ст.625 ЦК України є спеціальною та такою, що не передбачає жодних підстав для звільнення від відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання.

За таких обставин, оскільки відповідачем добровільно на власний розсуд було взято на себе відповідальність передбачену умовами Договору, в тому числі за прострочення грошового зобов`язання, беручи до уваги наведені обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача щодо зменшення розміру інфляційних втрат та 3% річних.

З огляду на зазначене, суд позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних задовольняє в повному обсязі.

За приписами ч.1 ст.331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відстрочення виконання рішення означає перенесення виконання рішення на інший час, а розстрочення - надання можливості виконання рішення по визначених частинах у встановлені строки.

Однак, відповідач у відзиві просить суд у зв`язку із скрутним фінансовим становищем відповідача (довідка про фінансово-економічний стан додається) відстрочити чи розстрочити виконання судового рішення на один рік згідно зі статтею 331 ГПК України, у разі ухвалення рішення на користь позивача.

З огляду на зазначене, оскільки відповідач чітко не визначився зі своєю позицією щодо заявленого клопотання в частині відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, суд вказане клопотання залишає без розгляду.

При цьому суд зазначає, що відповідач не позбавлений права повторно заявити клопотання про відстрочити або розстрочення виконання судового рішення.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1,2,3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Руїс-Матеос проти Іспанії від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У п.26 рішення від 15.05.2008р. Європейського суду з прав людини у справі Надточій проти України суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Згідно з вимогами частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на зазначене, беручи до уваги принцип змагальності сторін, враховуючи стандарт переваги більш вагомих доказів, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, Суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суд задовольнив позов повністю, у відповідності ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати щодо сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерхім-БТВ" до Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" (61037, м. Харків, пр. Героїв Харкова, 199; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерхім-БТВ" (07301, Київська обл., Вишгородський р-н, м. Вишгород, вул. Набережна, 20-В, офіс; адреса для листування: 03039, м. Київ, пр. 40-річчя Жовтня, 15/А; ) заборгованість за поставлену продукцію за договором про закупівлю продукції №20/01 від 20.01.2021 у розмірі 110 382 (сто десять тисяч триста вісімдесят дві) грн. 00 коп., інфляційні нарахування у розмірі 45 647 (сорок п`ять тисяч шістсот сорок сім) грн. 15 коп., 3 % річних у розмірі 9 126 (дев`ять тисяч сто двадцять шість) грн. 93 коп., а також суму судового збору у розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Клопотання відповідача про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення - залишити без розгляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено "12" лютого 2024 р.

Суддя Т.О. Пономаренко