ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року м. ОдесаСправа № 915/175/22
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №6

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів: Колоколова С.І.,

Разюк Г.П.,

секретар судового засідання - Андрущенко В.В.,

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: Гедз Ю.В., за ордером;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївелектротранс"

на рішення Господарського суду Миколаївської області

від 17 жовтня 2023 року (повний текст складено 30.10.2023)

у справі № 915/175/22

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

до відповідача: Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївелектротранс"

про стягнення коштів у сумі 343 043,70 грн.,-

суддя суду першої інстанції: Коваль С.М.

місце винесення рішення: м. Миколаїв, вул. Фалєєвська, 14, Господарський суд Миколаївської області

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 07.02.2024 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група» (далі також - позивач, ПрАТ «СК «УСГ», Страхова компанія) звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовними вимогами про стягнення з Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївелектротранс" (далі також - відповідач, КП ММР "Миколаївелектротранс") страхового відшкодування у розмірі 343 043,70 грн.

В обґрунтування позивних вимог позивач зазначив, що відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу - автомобіля відповідача марки "SKODA 14TR", реєстраційний номер НОМЕР_1 , із завданням останнім шкоди транспортному засобу - автомобілю марки "МАЗ", державний номер НОМЕР_2 , який належить ТОВ «Ексімлізинг», у зв`язку з чим, враховуючи здійснення позивачем виплати страхового відшкодування, відповідно до договору добровільного страхування наземного транспортного засобу, укладеного між ПрАТ «СК «УСГ» та ТОВ «Ексімлізинг», до позивача перейшло право вимоги до винної у заподіянні збитків особи.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 17.10.2023 у справі №915/175/22 (суддя Коваль С.М.) позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" задоволені повністю. Стягнуто з Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївелектротранс" на користь позивача грошові кошти в сумі 343 043,70 грн. - виплаченого страхового відшкодування, а також грошові кошти на відшкодування витрат на оплату позовної заяви судовим збором у сумі 5 145,66 грн. та грошові кошти в сумі 5 000,00 грн. - на відшкодування витрат з оплати професійної правничої допомоги.

Відповідно до висновку суду першої інстанції, відносно громадянина ОСОБА_1 , як відповідальної особи КП ММР "Миколаївелектротранс", винесено постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 15.02.2021 у справі №487/250/21, якою визнано винним громадянина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП, а саме: порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу - автомобіля марки "МАЗ", державний номер НОМЕР_2 . Вказана постанова набрала законної сили та є преюдиціальною для вирішення спору в даній справі.

Враховуючи наведене та те, що за відновлення пошкодженого транспортного засобу - автомобіля марки "МАЗ", державний номер НОМЕР_2 , ПрАТ «СК «УСГ» було перераховано страхове відшкодування в сумі 343 043,70 грн., вимоги Страхової компанії, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу, суд визнав обґрунтованими.

При цьому, місцевим господарським судом було відхилено клопотання КП ММР "Миколаївелектротранс" про призначення автотоварознавчої експертизи, яке було обґрунтовано сумнівом відповідача у заявленому до стягнення суми матеріальної шкоди.

Відхиляючи вказане клопотання, суд першої інстанції зазначив про необґрунтованість останнього, оскільки розмір понесених позивачем затрат вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, зазначений у звіті від 16.11.2021 №338/06-21 та підтверджується платіжним дорученням від 19.11.2021 №31583 та рахунком від 12.11.2021 №176, а тому, суд дійшов висновку про те, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення понесених затрат вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, що входять до предмета доказування.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Комунальне підприємство Миколаївської міської ради "Миколаївелектротранс" звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 17.10.2023 у справі №915/175/22 скасувати, як незаконне та призначити у справі №915/175/22 автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставить наступне питання:

- Яка сума матеріальної шкоди завдана ТОВ «Ексімлізінг», як власнику автобуса МАЗ-206086, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті ДТП 02.01.2021 о 8-15 год. в м. Миколаїві по проспекту Центральний,в районі будинку №265 за участю тролейбуса Шкода 14ТР реєстраційний номер 3019, під керуванням водія КП ММР «Миколаївелектротранс» ОСОБА_2 .?

Проведення вказаної експертизи апелянт просить доручити Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз в особі Миколаївського відділення ОНДІСЕ (54038, м. Миколаїв, вул. Карпенко, 27).

Також КП ММР "Миколаївелектротранс" просить зупинити провадження у справі №915/175/22 до закінчення проведення у цій справі вказаної експертизи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначає, що ним в ході ознайомлення з матеріалами справи, було встановлено явне завищення суми страхового відшкодування, яка складалась з вартості ремонтних робіт та вартості запасних частин на пошкоджений автобус, у зв`язку з чим КП ММР «Миколаївелектротранс» було подане до суду першої інстанції клопотання про проведення автотоварознавчої експертизи із зазначенням питань, які повинен був вирішити експерт.

Проте, за твердженням апелянта, місцевий господарський суд належним чином не розглядав клопотання відповідача про призначення автотоварознавчої експертизи та поставився до заявленого клопотання формально, чим порушив принцип змагальності сторін, передбачений ст. 13 Господарського процесуального кодексу України та вимоги ст.ст. 73, 74 цього Кодексу.

Вмотивованої ухвали суду першої інстанції за результатом розгляду клопотання відповідача у матеріалах справи не міститься, а тому, на думку апелянта, оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, є незаконним та необґрунтованим.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.12.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївелектротранс" на рішення Господарського суду Миколаївської області від 17.10.2023 у справі №915/175/22; розгляд справи призначено на 07.02.2024 об 11:00 год. Позивачу встановлено строк для подання відзиву.

25.12.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач звертає увагу на те, що у якості єдиної підстави для скасування рішення суду першої інстанції КП ММР "Миколаївелектротранс" вказує непризначення судом першої інстанції автотоварознавчої експертизи. Однак, посилаючись на вимоги ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, позивач вказує, що відповідачем ні під час розгляду даної справи в суді першої інстанції, ні в апеляційній скарзі не наведено жодної умови, визначеної вищезазначеною нормою як необхідною та обов`язковою умовою для призначення судової експертизи.

Також ПрАТ "СК "Українська страхова група" наголошує, що у матеріалах справи №915/175/22 міститься висновок з питань, які просить поставити відповідач на вирішення експерту, а саме: звіт №338/06-21 від 16.11.2021.

Крім того, за твердженням позивача, в матеріалах справи також є рахунок ремонтного підприємства №176 від 12.11.2021, який підтверджує правильність розрахунків, що наведені оцінювачем у його звіті.

Зазначаючи, що відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження його тверджень про те, що вартість відновлювального ремонту (матеріального збитку) оцінювачем вказана неправильно, позивач вважає, що у даному випадку відсутня сукупність умов, за яких суд призначає судову експертизу.

Враховуючи наведене, ПрАТ "СК "Українська страхова група" просить рішення суду першої інстанції залишити в без змін, а апеляційну скаргу та клопотання про призначення експертизи без задоволення.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.01.2024 задоволено заяву представника ПрАТ "СК "Українська страхова група" - Гедз Юлії Володимирівни щодо надання їй можливість взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів - через систему відеоконференцзв`язку "EasyCon". Вирішено здійснювати розгляд справи №915/175/22 в режимі відеоконференції.

07.02.2024 у судовому засіданні, яке проводилось в режимі відеоконференції, прийняв участь представник позивача, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та, виклавши свою правову позицію по справі, просив залишити рішення суду першої інстанції в силі як обґрунтоване та законне.

Представник відповідача у зазначене судове засідання не з`явився, що у розумінні норми ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Матеріали справи свідчать, що власником транспортного засобу: автобусу «МАЗ»-206086, реєстраційний номер НОМЕР_2 є ТОВ «Ексімлізінг», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с. 27).

12.05.2020 між ПрАТ Страховою компанією "Українська страхова група" (страховик) та ТОВ "Ексімлізинг" (страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-0199-00015 (далі - Договір).

Згідно з пунктом 8 Договору строк його дії становить з 15.05.2020 по 14.05.2021.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється сторонами у даній справі, що 02.01.2021 в м. Миколаєві на пр. Центральному, в районі будинку 265, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів, а саме:

- "МАЗ", державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 ,

- тролейбуса "SKODA 14TR", номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 .

В результаті ДТП було пошкоджено застрахований позивачем транспортний засіб - "МАЗ", державний номер НОМЕР_2 .

В свою чергу, апеляційним господарським судом встановлено, що станом на 02.01.2021 тролейбус "SKODA 14TR", номерний знак НОМЕР_1 , належав КП ММР "Миколаївелектротранс".

Винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, передбаченої ст. 124 КУпАП, визнано громадянина ОСОБА_1 та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу у розмірі 340,00 грн., що підтверджується постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 15.02.2021 у справі №487/250/21 (а.с. 21).

При цьому, у наведеній постанові Заводського районного суду м. Миколаєва зазначено, що громадянин ОСОБА_1 працює водієм у КПММР "Миколаївелектротранс".

Внаслідок настання страхового випадку 04.01.2021 до ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулась потерпіла сторона - ТОВ "Ексімлізинг" із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 25-26).

Із змісту акту від 04.01.2021 огляду пошкодженого транспортного засобу (дефектної відомості) (а.с. 29) та акту огляду транспортного засобу від 04.01.2021 (а.с. 39-40) випливає, що автомобіль "МАЗ", державний номер НОМЕР_2 , мав пошкодження, зокрема (але, не виключно), кришки багажника, бампера, бокового крила, фари, капоту тощо.

16.11.2020 ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" на підставі акту огляду транспортного засобу від 28.10.2020, рахунку на оплату від 10.11.2020, страхового акту №ДККА-73596 від 16.11.2020 та розрахунку суми страхового відшкодування, здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 48 840,82 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 28349 від 16.11.2020.

Вказане підтверджується і інформацією, наведеної у ремонтній калькуляції від 08.07.2021 №338/06-214, яка була складена ПрАТ СК "Українська страхова група", та в якій також визначено вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, що дорівнює 343 223,96 грн. (з ПДВ) (а.с. 41-43).

З наявного в матеріалах справи звіту суб`єкта оціночної діяльності - ФОП Болдарєва Сергія Миколайовича від 16.11.2021 №338/06-21 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, вбачається, що ринкова вартість автобусу «МАЗ»-206086, реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 1 392 129,50 грн., вартість відновлювального ремонту - 343 043,70 грн., значення коефіцієнту фізичного зносу - 0, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу - 343 043,70 грн. (а.с. 31-60).

ПрАТ «СК «Українська страхова група» в розрахунку суми страхового відшкодування визначила, що сума цього відшкодування становить 343 043,70 грн. (а.с. 61), що також підтверджується копією страхового акту від 18.11.2021 за №ПСКА-11324 (а.с. 62).

Вказана сума, відповідно до платіжного доручення від 19.11.2021 №31583 була перерахована отримувачу: ПП ВТФ «Компанія «Сава» на відновлення пошкодженого вищевказаного автомобіля марки "МАЗ", державний номер НОМЕР_2 (а.с. 63).

Судова колегія звертає увагу на те, що у матеріалах справи міститься рахунок від 12.11.2021 №176 на надання послуг по ремонту «МАЗ»-206086, реєстраційний номер НОМЕР_2 на суму 343 225,00 грн., який виданий ПП ВТФ «Компанія «Сава» (а.с. 146).

Враховуючи, що у постанові Заводського районного суду м. Миколаєва від 15.02.2021 у справі №487/250/21 вказано, що громадянин ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом "SKODA 14TR", номерний знак НОМЕР_1 (тролейбус) перебував у трудових відносинах з КП ММР "Миколаївелектротранс" та оскільки останнє є власником джерела підвищеної небезпеки, яким спричинено ДТП, в якому завдано шкоду автомобілю ТОВ "Ексімлізинг", а тому особою, відповідальною за збитки, відповідно до ст. ст. 1187, 1188 Цивільного кодексу України, є відповідач, Страхова компанія звернулась саме до КП ММР "Миколаївелектротранс" з претензією від 23.11.2021 за вих. №11/21013, в якій просило відповідача сплатити суму в розмірі 343 043,07 грн. в якості відшкодування страхової виплати (а.с. 64).

Оскільки зазначена претензія залишилась з боку КП ММР "Миколаївелектротранс" без реагування, ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група» звернулось до господарського суду із відповідним позовом.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.

Нормами ст. 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 988 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування у встановлений договором строк.

Аналогічна норма наведена у ст.20 Закону України "Про страхування", за якою страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Страховим випадком, відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування" є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 990 Цивільного кодексу України встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про страхування" страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

За приписами ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. В таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора, а саме потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди.

Таким чином, за суброгацією відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов`язанні (зміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов`язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).

Виплата страховиком страхувальнику страхового відшкодування не може вважатися відшкодуванням шкоди потерпілому, оскільки страховик у правовідносинах добровільного майнового страхування не є боржником у деліктному зобов`язанні. Тобто, заподіювач шкоди залишається зобов`язаним відшкодувати завдану ним шкоду незалежно від того, чи звертався до нього з відповідною вимогою сам потерпілий, чи страховик після виплати потерпілому відшкодування за договором майнового страхування.

З огляду на викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої особи страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої особи у деліктному зобов`язанні.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справах №910/2603/17 та № 755/18006/15-ц, які в силу приписів ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України мають бути враховані при застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Отже, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув право вимоги до відповідальної за заподіяні збитки особи.

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про стягнення з КП ММР "Миколаївелектротранс" грошових коштів в розмірі 343 043,07 грн. в порядку регресу з власника автомобіля, водій якого визнаний винним у ДТП, у зв`язку із виплатою страхового відшкодування потерпілій особі.

За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди.

Але, частиною 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України встановлено особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. А саме, таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Аналогічна позиція викладена у п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01.03.2013 №4.

Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

При цьому, відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності повного господарського відання, оперативного управління або інших підстав.

За приписами ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа, відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм (аналогічна позиція застосована Верховним Судом у постанові від 05.12.2018 у справі №426/16825/16-ц).

Водночас, відповідно до пунктів 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

З огляду на матеріали справи вбачається, що вина водія тролейбусу "SKODA 14TR", номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_1 , який станом на момент ДТП був працівником КП ММР "Миколаївелектротранс" встановлена у постанові Заводського районного суду м. Миколаєва від 15.02.2021 у справі №487/250/21.

Відтак, особою, відповідальною за збитки, відповідно до ст. ст. 1187, 1188 Цивільного кодексу України, є саме КП ММР "Миколаївелектротранс", що не заперечується відповідачем.

Судова колегія звертає увагу на те, що єдиним доводом апеляційної скарги є незгода відповідача із вартістю визначеного Страховою компанією страхового відшкодування, а незаконність рішення суду першої інстанції полягає у відхиленні судом клопотання КП ММР "Миколаївелектротранс" про проведення автотоварознавчої експертизи, яке знов заявлене апелянтом в межах апеляційного перегляду справи №915/175/22.

Колегія суддів, оцінивши обґрунтування відповідача щодо необхідності призначення у даній справі автотоварознавчої експертизи, дійшла висновку про відмову у задоволенні відповідних вимог, враховуючи наступне.

Згідно із ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Тобто, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Водночас, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 74 Господарського процесуального кодексу України), у той час як, фактично, необхідність призначення у даній справі вищевказаної експертизи відповідачем обґрунтовується лише тим, що КП ММР "Миколаївелектротранс" не погоджується з розміром страхового відшкодування, наполягаючи на його завищеності.

Однак, на підтвердження розміру заподіяної шкоди позивач посилався на звіт від 16.11.2021 №338/06-21 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, складений суб`єктом оціночної діяльності - ФОП Болдарєвим С.М. (кваліфікаційне свідоцтво серії МФ №2653 від 13.11.2004 року, видане Фондом державного майна України та ЗАТ «Республіканський навчальний центр», відповідно до якого оцінювач має фаховий рівень підготовки за напрямом оцінки майна» «Оцінка об`єктів у матеріальній формі» за спеціалізацією, зокрема, «оцінка дорожніх транспортних засобів»; сертифікат суб`єкта оціночної діяльності від 19.12.2018 №990/18, виданий Фондом державного майна Болдарєву С.М.), яким визначено вартість відновлювального ремонту автобусу «МАЗ»-206086, реєстраційний номер НОМЕР_2 , яка станом на момент огляду, складає 343 043,70 грн.

Крім того, як зазначалось вище, у матеріалах справи також є рахунок ремонтного підприємства ПП ВТФ «Компанія «Сава» №176 від 12.11.2021, в якому визначено вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля у розмірі 343 225,00 грн.

Матеріали справи свідчать, що саме ПП ВТФ «Компанія «Сава» Страхова компанія перерахувала кошти на відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому, визначаючи розмір заподіяної шкоди суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля (висновок Верховного Суду, викладений в постановах від 28.01.2020 у справі №917/500/18, від 20.03.2018 у справі №911/482/17).

Отже, доказом дійсної вартості ремонтних робіт є рахунок СТО, який містить перелік робіт та використаних матеріалів щодо ремонту транспортного засобу, що стосуються саме пошкодженої частини транспортного засобу.

Реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення.

Така правова позиція наведена Верховним Судом у постанові від 13.03.2018 у справі №910/9396/17, яка враховується апеляційною колегією в силу ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на вищевикладене, з урахуванням наявності у матеріалах справи рахунку ремонтного підприємства, яким проводився ремонт автомобіля, що підтверджується оплатою цього ремонту на користь ПП ВТФ «Компанія «Сава», судова колегія вважає, що позивачем належними доказами доведено як наявність завданої шкоди, так і її розмір.

Окремо судова колегія звертає увагу на те, що визначення суб`єктом оціночної діяльності розміру збитків на підставі ремонтної калькуляції, що додана до матеріалів справи, здійснено на основі комп`ютерної програми «AUDATEX», яка рекомендована пунктом 59 додатку 8 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду Державного майна України 24.11.2003 №142/5/2092, яка застосовується для визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу.

Колегія суддів також звертає увагу, що відповідач, заперечуючи розмір заподіяної шкоди майну позивача, не подав суду доказів, які б підтверджували інший розмір шкоди, аніж зазначений позивачем у позовній заяві на підставі звіту суб`єкта оцінювання №338/06-21 від 16.11.2021 та рахунку ремонтного підприємства №176 від 12.11.2021.

Також відповідачем не мотивовано неможливість самостійного звернення до експерта після дорожньо-транспортної пригоди 02.01.2021 або після отримання претензії щодо оплати рахунку Страхової компанії, у разі незгоди з останнім.

Таким чином, аргументи відповідача про встановлення ним явного завищення суми страхового відшкодування, яка складалась з вартості ремонтних робіт та вартості запасних частин, не підтверджується жодним альтернативним документом, а тому є необґрунтованими.

Більш того, враховуючи здійснення ремонту автобусу «МАЗ»-206086, реєстраційний номер НОМЕР_2 у 2021 році, не зрозуміло, яким чином має здійснюватись у 2024 році автотоварознавча експертиза вже відремонтованого транспортного засобу, в якому відновлено всі пошкодження, що повинні бути предметом експертного дослідження.

Відтак, апеляційна колегія, враховуючи дійсні обставини справи, характер спірних правовідносин, дійшла висновку, що для вирішення спору у даній справі у суду відсутня потреба у необхідності призначення автотоварознавчої експертизи, оскільки належними доказами, наявними у матеріалах справи доведено розмір страхового відшкодування, заявленого позивачем до стягнення.

З огляду на встановлені обставини, судова колегія зазначає, що наведені апелянтом у апеляційній скарзі доводи не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення і ухвалення нового рішення, а наявні в матеріалах справи докази свідчать про обґрунтованість викладених в оскаржуваному рішенні висновків суду.

Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Миколаївської області від 17.10.2023 у справі №915/175/22 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права; доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому вона є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає; відповідно, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишається без змін, а апеляційна скарга Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївелектротранс" - без задоволення.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 17.10.2023 у справі №915/175/22 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених ч. 3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 12.02.2024.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Колоколов С.І.

Суддя Разюк Г.П.