номер провадження справи 18/113/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2024 справа № 908/2084/23

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі головуючого судді Левкут Вікторії Вікторівни, розглянувши матеріали справи № 908/2084/23

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю КОМПАНІЯ ПОЛІТРЕЙД (вул. Грушевського Михайла, буд. 9-Б, приміщення Д7-1Б, м. Київ, 01021)

до відповідача публічного акціонерного товариства ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО (вул. Сталеварів, буд. 14, м. Запоріжжя, 69035)

про стягнення 99923,53 грн.

Без повідомлення (участі) представників учасників справи

Заявлено позовні вимоги про стягнення з публічного акціонерного товариства ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО 99923,53 грн., які складаються з 94406,53 грн. попередньої оплати за розподіл електричної енергії та 5517,00 грн. 3% річних.

Позовні вимоги вмотивовані наступним. Господарські відносини сторін були врегульовані укладеним 01.01.2019 ТОВ «КОМПАНІЯ ПОЛІТРЕЙД» та ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» Договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 141, за умовами якого ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» надавав ТОВ «КОМПАНІЯ ПОЛІТРЕЙД» послуги з розподілу (передачі) електричної енергії. На виконання умов цього Договору відповідач виставив позивачу рахунок №141/ПП/11 від 02.10.2020 на попередню плату за послуги оператора системи розподілу у листопаді 2020 року на суму 175313,08 грн. Позивач платіжним дорученням №1166 від 23.10.2020 перерахував на рахунок відповідача кошти в сумі 175313,08 грн. в якості попередньої оплати за послуги оператора системи розподілу у листопаді 2020 року. Також позивач звертає увагу, що у рахунку №141/9/рп від 30.09.2020, що був виставлений на кінець місяця, відображено кількість електроенергії у вересні 2020 року та сальдо на 01.10.2020 в сумі 236402,41 грн. Починаючи з 01.11.2020 позивач вирішив скористатися своїм правом щодо оплати послуг розподілу (передачі) Постачальнику, який в подальшому повинен, відповідно п. 5.4 Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, перераховувати їх Оператору системи при умові, якщо згідно з умовами договору про постачання оплату послуги з розподілу (передачі) забезпечує постачальник. При цьому, за відповідачем утворилась кредиторська заборгованість перед Позивачем, яка виникла внаслідок неповернення невикористаних залишків грошових коштів, сплачених відповідачу у якості попередньої оплати за послуги з розподілу (передачі) електричної енергії відповідно до умов Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії. Посилаючись на приписи ст.ст. 11, 509, 510, 525, 526, 610, 612, 625 ЦК України та ст.ст. 193, 222, 230, 343 ГК України, позивач просив позов задовольнити.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.06.2023 справу № 908/2084/23 передано на розгляд судді Левкут В.В.

Ухвалою суду від 03.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 908/2084/23, присвоєно справі номер провадження 18/113/23, на підставі ст. 252 ГПК України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення учасників справи. В даній ухвалі суду зазначалось, що розгляд справи по суті розпочнеться через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі № 908/2084/23; відповідачу запропоновано надати у строк, що не перевищує 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше 27.07.2023, відзив на позов із урахуванням вимог ст.165 ГПК України; позивачу запропоновано у строк протягом 5 днів з дня отримання відзиву (у разі його отримання) надати суду відповідь на відзив, а також надати письмові пояснення та обґрунтування підстав визначення ним періоду нарахування 3% річних з 19.07.2021.

Сторони повідомлені про розгляд справи у визначеному ГПК України порядку, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа позивачу 04.07.2023 та розпискою про отримання ухвали суду представником відповідача 11.07.2023.

Від відповідача 26.07.2023 надійшов відзив на позов, в якому відповідач повідомив, що відповідно до угоди № 2 від 19.07.2021 Договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 141 від 01.01.2019 розірваний. Проти наявності заборгованості відповідач не заперечив, але зазначив, що відповідно до листа позивача № 43-П від 05.08.2022 про повернення коштів останній звертався до відповідача з приводу повернення іншої суми, ніж зазначеної у позові, а саме 92837,35 грн. Також відповідач вказав на те, що позивачем не враховано, що починаючи з 24.02.2022, тобто з початку повномасштабної військової агресії Російської Федерації проти України та ведення на території України режиму воєнного стану, більша частина Запорізької області відноситься до тимчасово окупованих територій, які є непідконтрольними Україні. Знаходження великої кількості території в тимчасовій окупації або в зоні проведення воєнних (бойових) дій значним чином відображається на господарській діяльності ПАТ «Запоріжжяобленерго», зокрема: у зв`язку з призупиненням діяльності захоплених структурних підрозділів; втратою ПАТ «Запоріжжяобленерго» контролю над здійсненням діяльності з розподілу електричної енергії на окупованій території; не оплатою споживачами вартості спожитої та розподіленої електричну енергії; зменшенням рівня споживання електричної енергії починаючи з березня 2022 року в порівнянні з аналогічним періодом минулого року більш ніж вдвічі; відсутністю у споживачів житлово-комунальних послуг на тимчасово окупованих територіях можливості здійснювати платежі (оплату) за надані послуги; відсутністю можливості здійснити припинення послуги з розподілу електричної енергії споживачам (юридичним особам), які не здійснюють оплату послуг з розподілу електричної енергії на тимчасово окупованій частині Запорізької області; постійними пошкодженнями та руйнуванням енергетичної інфраструктури через воєнні бойові дії; витратами товариства на відновлення електромереж, каналів диспетчерського та технологічного зв`язку; невідповідністю затвердженого для ПАТ «Запоріжжяобленерго» НКРЕКП України рівня тарифів на послуги з розподілу електричної енергії сьогоднішнім реаліям: очікувані на базі фактичних показників перших 6 місяців 2022 року обсяги розподілу відносно тих, що враховані в тарифах, зменшуються на 43%, майже 40% надходжень електричної енергії припадають саме на «проблемні» території, на яких ведуться активні бойові дії або які знаходяться в тимчасовій окупації. Також у відзиві на позов відповідач, у випадку повного, або часткового задоволення позовних вимог, просить суд надати йому розстрочення виконання судового рішення на строк 12 місяців та зменшити розмір суми 3% річних з 5517,00 грн. до 100,00 грн. Підставою для розстрочення виконання рішення відповідач зазначив те, що на теперішній час підприємство знаходиться у вкрай тяжкому фінансовому стані та не має можливості виконати рішення суду по даній справі у зв`язку з відсутністю на поточних рахунках грошових коштів, наявної мільярдної заборгованості з податкового боргу, а тому є об`єктивні підстави для розстрочення виконання рішення суду. Звертає увагу, що така ситуація утворилась не з вини відповідача. Основною причиною скрутного фінансового становища товариства є значна заборгованість споживачів за надані населенню області послуги з постачання електричної енергії, надання судами розстрочки виконання рішень боржникам ПАТ «Запоріжжяобленерго», а також відсутність у товариства можливості отримувати прибуток через встановлення НКРЕКП для відповідача нульового алгоритму та встановлення щодобових багатомільйонних відрахувань протягом кількох років. Відповідач зазначив, що станом на 01.06.2023 дебіторська заборгованість споживачів за відпущену до 01.01.2019 електроенергію та за послуги з розподілу електроенергії склала 1257,80 млн. грн. Найкрупнішими боржниками відповідача на той момент були ТОВ «Запорізький титаномагнієвий комбінат», ПАТ «ЗФЗ», ДП «Кремнійполімер», ЗДП «Радіоприлад», ПрАТ «Завод напівпровідників» ТОВ «Запоріжжяелектропостачання», ДПЗД «Укрінтеренерго». Щодо ряду підприємств-споживачів, які мають досить значну заборгованість перед ПАТ «Запоріжжяобленерго», зокрема ЗДП «Кремнійполімер», господарським судом порушено справи про банкрутство, внаслідок чого примусове стягнення заборгованості з таких підприємств є процесуально неможливим. Відповідач просить врахувати, що ПАТ «Запоріжжяобленерго» є підприємством державного сектору економіки та включено до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 № 83. Вважає, що прийняття рішення про стягнення з відповідача боргу без врахування обставин, що ускладнюють його виконання, ставить під сумнів стабільність фінансового стану енергопостачальника, та, як наслідок, може відобразитись на безпеці експлуатації об`єктів електроенергетики, на екологічній безпеці об`єктів електроенергетики, на збережені цілісності та забезпеченні надійного і ефективного функціонування ОЕС України тощо.

До відзиву на позов відповідачем долучено клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Позивачем 01.08.2023 надані пояснення, в яких позивач щодо періоду нарахування 3% річних з 19.07.2021 зазначив, що з цієї дати сторонами розірвано договір шляхом підписання відповідної додаткової угоди. Також позивач вказав на укладення 01.04.2021 договору № 141-П про реструктуризацію заборгованості, відповідно до якого сторони домовились про розстрочення погашення заборгованості, що виникла у боржника перед кредитором у зв`язку із здійсненням попередньої оплати за електричну енергію за договором № 141 від 01.01.2019. Божник дотримувався визначеного цим договором графіку погашення заборгованості, але у червні оплати не було і з 19.07.2021 основний договір розірвано.

Розглянувши клопотання відповідача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, суд відмовив у його задоволенні.

При вирішенні даного клопотання суд врахував, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. В обґрунтування клопотання відповідачем не наведено жодного доказу існування обставин, які вимагають розгляду справи № 908/2084/23 в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Наявні матеріали справи № 908/2084/23 дозволяють здійснити її розгляд по суті.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зважаючи на закінчення строків розгляду справи, запровадження воєнного стану на території України, ведення бойових дій на території Запорізької області, інтенсивні ракетні та артилерійські обстріли м. Запоріжжя протягом липня 2023 року - січня 2024 року, що загрожувало життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів та працівників суду в умовах збройної агресії проти України, а також знаходження судді Левкут В.В. у відпустці, рішення прийнято без його проголошення 29.01.2024.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Публічним акціонерним товариством Запоріжжяобленерго (Оператор системи, відповідач у справі) та товариством з обмеженою відповідальністю КОМПАНІЯ ПОЛІТРЕЙД (Споживач, позивач у справі) 01.01.2019 укладений договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 141 (надалі Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору цей договір споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови розподілу (передачі) електричної енергії споживачам (надалі - Споживач) як послуги Оператора системи. Цей Договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання Споживача до умов цього договору згідно з «Заявою-приєднання», що є Додатком № 1 до цього Договору.

Згідно із п. 2.1 Договору Оператор системи надає Споживачу послуги з розподілу (передачі) електричної енергії, параметри якості якої відповідають показникам, визначеним Кодексом системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 309, та Кодексу систем розподілу затвердженого постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 310 (надалі - КСР), за об`єктом, технічні параметри якого фіксується в «Паспорті точки розподілу» за об`єктом споживача, який є Додатком № 2 до цього Договору, та в особовому рахунку Споживача, облікових базах даних Оператора системи.

Пунктом 2.3 Договору передбачено, що Споживач оплачує за розподіл (передачу) електричної енергії згідно з умовами глави 5 цього договору та інші послуги Оператора системи згідно з Додатком № 4 «Порядок розрахунків».

За визначенням п. 5.3 Договору, Тариф (ціна) на послугу з розподілу (передачі) електричної енергії та терміни оплати послуги зазначаються в Додатку №4 «Порядок розрахунків».

Згідно із пп. 1, 8 п. 6.2. Договору Споживач зобов`язався виконувати умови цього Договору, в тому числі, своєчасно проводити розрахунки відповідно до умов Договору; у разі здійснення оплати за послугу з розподілу (передачу) безпосередньо Оператору системи здійснювати таку оплату у терміни передбачені Додатком №4 «Порядок розрахунків» до цього Договору.

Відповідно до п. 1.4 Додатку № 4 до Договору оплата послуг з розподілу електричної енергії здійснюється Споживачем у формі попередньої оплати за рахунками, що направляються Споживачу Оператором системи у розрахунковий період, що передує звітному. Кінцевим терміном оплати є 25 число місяця, що передує звітному розрахунковому періоду. Сума платежу для попередньої оплати послуг з розподілу електричної енергії визначаються на основі фактичних значень обсягу розподіленої електричної енергії за розрахунковий період, що передує даті формування рахунка для передплати, величини тарифів на послуги з розподілу електричної енергії та з урахуванням коштів, одержаних від Споживача за надання послуг з розподілу електричної енергії в попередньому розрахунковому періоді. У разі відсутності інформації про рівень тарифів на наступний розрахунковий період на день виставлення платежу, його сума розраховується за тарифами, що діють у поточному розрахунковому періоді.

Відповідно до п. 11.1 Договору цей договір набирає чинності з дня приєднання Споживача до умов цього договору і діє протягом 1 року, якщо інший термін не зазначено в заяві-приєднання. Договір вважається продовженим на кожен наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною і припинення його дії або перегляд його умов.

З матеріалів справи вбачається, що згідно умов Договору відповідач виставив позивачу рахунок № 141/ПП/11 від 02.10.2020 на суму 175313,08 грн. на попередню оплату за послуги оператора системи розподілу у листопаді 2020 року.

Платіжною інструкцією № 1166 від 23.10.2020 підтверджується сплата позивачем 175313,08 грн., яка зазначена відповідачем у рахунку на попередню оплату.

В рахунку № 141/9/рп від 30.09.2020 відповідачем зазначено сальдо на користь Споживача, яке станом на 01.10.2020 дорівнювало 236402,41 грн.

Як вказує позивач, починаючи з 01.11.2020 він вирішив скористатися своїм правом щодо оплати послуг розподілу (передачі) Постачальнику (ТОВ «Вільна енергетична компанія «ПАЛІВЕНЕРГО»), який в подальшому повинен, відповідно п. 5.4 Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, перераховувати їх Оператору системи при умові, якщо згідно з умовами договору про постачання оплату послуги з розподілу (передачі) забезпечує постачальник. При цьому, за відповідачем утворилась кредиторська заборгованість перед позивачем, яка виникла через неповернення невикористаних залишків грошових коштів, які були сплачені відповідачу у якості попередньої оплати за послуги з розподілу (передачі) електричної енергії відповідно до умов Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії.

ТОВ «КОМПАНІЯ ПОЛІТРЕЙД» (Споживач) та ТОВ «Вільна енергетична компанія «ПАЛІВЕНЕРГО» (Постачальник) 09.06.2020 укладений договір № 308 про постачання електричної енергії споживачу, відповідно до п. 2.1 якого за цим договором Постачальник продає електричну енергію Споживачу, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електроенергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Згідно із підписаною ТОВ «КОМПАНІЯ ПОЛІТРЕЙД» Заявою-приєднання (Додаток №1 до договору про постачання електричної енергії споживачу) об`єкт постачання Суспільно-торгівельний центр за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чарівна, 74.

Відповідно до п. 5.11 Договору Споживач здійснює плату за послугу з розподілу (передачі) електричної енергії або через Постачальника, або безпосередньо оператору системи. Спосіб оплати за послугу з розподілу (передачі) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції, яка є Додатком 2 до цього Договору. Споживач може змінити спосіб оплати через діючого Постачальника на оплату напряму оператору системи за послугу з розподілу електричної енергії шляхом вибору відповідної комерційної пропозиції Постачальника. При укладенні цього Договору Постачальник інформує Споживача про можливість оплати послуги з розподілу напряму оператору системи та надає відповідні роз`яснення. Постачальник зобов`язаний при виставленні рахунку за електричну енергію Споживачу окремо вказувати плату за послугу з розподілу електричної енергії.

У п. 4 Комерційної пропозиції (Додаток № 2 до договору про постачання електричної енергії споживачу) визначено, що оплата послуг з розподілу електричної енергії здійснюється Споживачем через Постачальника з наступним переведенням цієї оплати Постачальником оператору системи розподілу.

Таким чином, відповідно до умов укладеного з ТОВ «Вільна енергетична компанія «ПАЛІВЕНЕРГО» договору про постачання електричної енергії та Комерційної пропозиції до нього, зобов`язання позивача з оплати послуг Оператору системи за розподіл електричної енергії перейшли до Постачальника.

ПАТ Запоріжжяобленерго та ТОВ КОМПАНІЯ ПОЛІТРЕЙД 01.04.2021 укладений договір № 141-П про реструктуризацію заборгованості, згідно з яким сторони домовились, що на момент підписання цього договору сума залишку попередньої оплати за електричну енергію за основним договором складає 174452,56 грн. та визначили графік погашення заборгованості з квітня 2020 року по лютий 2022 року (рівними частинами по 1859,33 грн. чотири місяці та по 15859,32 грн. сім місяців).

Угодою № 2 від 19.07.2021 про розірвання договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 141 від 01.01.2019 сторони дійшли згоди про розірвання Договору.

Листом № 43-П від 05.08.2022 позивач звернувся до відповідача з вимогою щодо повернення 92837,35 грн. заборгованості (суми попередньої оплати).

Відповідач листом № 007-66/4472 від 13.09.2022 повідомив позивача про наявність заборгованості перед позивачем в розмірі 92837,35 грн., але вказав на відсутність можливості розрахуватись у зв`язку із форс-мажорними обставинами через введення воєнного стану та знаходження значної кількості електромереж ПАТ «Запоріжжяобленерго» на території ведення бойових дій або тимчасово окупованої.

Неповернення відповідачем залишку суми передплати стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази, суд визнав позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини… Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України.

Господарські взаємовідносини сторін було врегульовано договором про споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 141 від 01.01.2019, який з 19.07.2021 є розірваним.

Згідно з ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частинами 6 та 7 статті 276 ГК України закріплено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Наведені вище фактичні обставини справи свідчать, що за ПАТ Запоріжжяобленерго рахується кредиторська заборгованість перед позивачем у справі, як споживачем електричної енергії, в розмірі 94406,53 грн. попередньої оплати за послуги розподілу у листопаді 2020 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. (ч. 2 ст. 714 ЦК України)

За приписами ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

Відповідач належних та допустимих доказів повернення позивачу 94406,53 грн. попередньої оплати за послуги оператора системи розподілу у листопаді 2020 року, які не надавались, суду не надав.

У відзиві на позов відповідач не заперечив того факту наявності кредиторської заборгованості перед позивачем, але вказав, що у листі щодо повернення коштів позивач вказував на інший розмір заборгованості - 92837,35 грн. Суд зазначені доводи відповідача відхилив, розрахунок заборгованості за Договором, наведений позивачем в акті звірки за період з 01.01.2020 по 19.06.2023, визнав обґрунтованим. Відповідач свої доводи шляхом надання відповідного контррозрахунку не підтвердив.

Правові підстави для утримання відповідачем попередньої оплати відсутні. Праву покупця вимагати повернення суми попередньої оплати кореспондує обов`язок продавця повернути попередню оплату.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, у справах Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії від 23.10.1991, Федоренко проти України від 01.06.2006 зазначив, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути існуючим майном або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття майно, а саме в контексті ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як наявне майно, так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування щодо ефективного здійснення свого "права власності".

Статтю 1 Першого протоколу Конвенції можна застосовувати для захисту правомірних (законних) очікувань щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності.

Отже, неповернення відповідачем коштів (невикористаної суми попередньої оплати) прирівнюється до порушення права на мирне володіння майном (рішення Європейського суду з прав людини у справах Брумареску проти Румунії, Пономарьов проти України, Агрокомплекс проти України).

Враховуючи викладене, суд визнає позовні вимоги про стягнення з відповідача сплаченої позивачем суми попередньої оплати в розмірі 94406,53 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За порушення грошового зобов`язання позивач нарахував відповідачу 5517,00 грн. 3% річних.

Відповідно ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних за період з 20.07.2021 (позивач вказує 19.07.2021, але нараховує з 20.07.2020) по 30.06.2023, суд встановив, що до стягнення з відповідача підлягають стягненню 5517,00 грн., як і визначено позивачем.

Відносно клопотання відповідача про зменшення розміру 3% річних до 100,00 грн. суд зазначає наступне.

За приписами ч. 1 ст. 233 ГК України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

За змістом частини 2 статі 625 Цивільного кодексу України нарахування на суму боргу 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

За таких обставини, враховуючи, що 3% річних, що стягуються у разі порушення стороною грошового зобов`язання, мають компенсаційний, а не штрафний характер, тоді як ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України передбачена можливість зменшення виключно штрафних санкцій, доводи відповідача щодо можливості їх зменшення є необґрунтованими.

Суд приймає до уваги, що в пункті 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 зазначено, що з огляду компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. Верховний Суд зазначив, що конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання за Контрактом, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність), мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності, має правове значення під час вирішення питання щодо застосування частини третьої статті 511 ЦК України, статті 233 ГК України (щодо права суду зменшувати розмір процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України).

Разом з тим, у справі №902/417/18 сторони в пункті 5.5 договору поставки визначили розмір процентів - сорок процентів річних від суми заборгованості від несплаченої загальної вартості товару протягом дев`яноста календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем, та дев`яноста шести процентів річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів. Правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, сформована саме виходячи з умов п. 5.5 договору поставки і за цих обставин суд дійшов висновку частково задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат.

В даному випадку нарахування позивачем 3% річних на суму заборгованості є обґрунтованим, підстави для звільнення відповідача від їх сплати або зменшення їх розміру відсутні.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Позивач заявлені позовні вимоги обґрунтував, а відповідач визнані судом обґрунтованими позовні вимоги не спростував, доказів повернення залишку суми попередньої оплати за послуги оператора системи розподілу у листопаді 2020 року не надав.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Судовий збір на підставі пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

Відповідач у відзиві на позов просив суд надати розстрочку виконання рішення суду на строк 12 місяців.

Розглянувши клопотання публічного акціонерного товариства ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО, проаналізувавши матеріали та обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення, виходячи з наступного.

Пунктом 2 частини 6 статті 238 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі необхідності у резолютивній частині рішення суду вказується про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 239 ГПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Положенням ч. 3 ст. 331 ГПК України передбачено, зокрема, що підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч.ч. 4, 5 ст. 331 ГПК України).

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, а тому оцінка доказів, що підтверджують зазначені обставини повинна бути здійснена судом за правилами ст. 86 ГПК України.

При вирішенні питання про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення, суд виходить з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. При цьому, при прийнятті рішення про надання розстрочки та відстрочки суд має враховувати, що відстрочка або розстрочка виконання рішення допускається лише у виняткових випадках і залежно від обставин справи.

Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання розстрочки виконання судового рішення, має бути підтверджена відповідними засобами доказування, а до заяви повинні бути додані докази щодо неможливості чи ускладнення виконання рішення.

Тобто, можливість розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку у будь-якому випадку пов`язується з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. При цьому рішення про розстрочку виконання рішення суду має ґрунтуватись на додержанні балансу інтересів стягувача та боржника.

В обґрунтування заяви про надання розстрочки виконання судового рішення відповідач вказує на наявність форс-мажорних обставин у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні через військову агресію Російської Федерації проти України відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Відповідач посилається на тяжкий фінансовий стан підприємства, наявність мільярдної заборгованості з податкового боргу, значної кредиторської та дебіторської заборгованості, що унеможливлює одночасне виконання рішення суду у даній справі.

Згідно з частиною 2 статті 141 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні військові дії вважаються форс-мажорними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору.

Форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. При цьому закон звільняє від відповідальності за порушення зобов`язань, якщо воно стало саме наслідком форс-мажору.

Отже, визначення форс-мажору передбачає, що сам по собі воєнний стан не може бути автоматично форс-мажором, для визнання його таким обов`язково щоб він безпосередньо спричинив неможливість виконати те чи інше договірне зобов`язання.

Таким чином, ознаками форс-мажорних обставин є наступні: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Наразі строк дії режиму воєнного стану в Україні продовжений до 14.02.2024.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Керуючись вищевказаною нормою, Торгово-промислова палата України ухвалила рішення спростити процедуру засвідчення форс-мажорних обставин. З метою позбавлення обов`язкового звернення до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП і підготовки пакету документів у період дії воєнного стану, на сайті Торгово-промислової палати України розміщено загальний офіційний лист щодо засвідчення форс-мажорних обставин.

Зокрема, листом від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, що розміщений в мережі Інтернет, та адресований Всім кого це стосується, Торгово-промислова палата України (на підставі ст.ст. 14, 141 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні, Статуту ТПП України, засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні. ТПП України підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Разом з цим, незважаючи на те, що такий загальний офіційний лист щодо засвідчення форс-мажорних обставин стосується невизначеного кола осіб, це не означає, що такий лист звільняє від цивільно-правової відповідальності сторону договору. Зокрема, у будь-якому разі стороні необхідно довести, що зобов`язання невиконане саме у зв`язку з воєнними діями.

ТПП України 13.05.2022 опублікувала на своєму сайті пояснення, що в період дії воєнного стану у разі порушення зобов`язань згаданий вище лист від 28.02.2022 можна роздрукувати із сайту ТПП України та долучати до повідомлення про форс-мажорні обставини, які унеможливили виконання договірних зобов`язань у встановлений термін, для спроможності обґрунтованого перенесення строків виконання зобов`язань та вирішення спірних питань мирним шляхом. Також вказується, що у разі необхідності сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного Сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014, за кожним зобов`язанням окремо.

З огляду на це, абстрактний та загальний лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зумовлених військовою агресією РФ проти України, не відповідає вимогам конкретизації впливу відповідної форс-мажорної обставини на конкретне зобов`язання (а доведення причинно-наслідкового зв`язку в такому випадку є обов`язковим).

Також суд відзначає, що ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Іншими словами, сама по собі військова агресія Російської Федерації проти України не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні.

Війна як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин юридична чи фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Вище наведене у сукупності дає підстави для висновку, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 30.05.2022 у справі № 922/2475/21.

Відповідно до п.п. 9.1, 9.2 Договору сторони не несуть відповідальності за повне або часткове невиконання своїх зобов`язань за цим договором, якщо воно є результатом дії непереборної сили, що перешкоджають виконанню договірних зобов`язань у цілому або частково. Наявність обставин непереборної сили підтверджується відповідною довідкою, виданою Торгово-промисловою палатою України. Строк виконання зобов`язань у такому разі відкладається на строк дії обставини непереборної сили. Сторона, для якої виконання зобов`язань стало неможливим внаслідок дії обставин непереборної сили, має не пізніше ніж через 5 днів письмово повідомити іншу сторону про початок, тривалість та вірогідну дату припинення дії обставин непереборної сили.

Відповідачем не надано доказів дотримання обумовленого Договором порядку повідомлення позивача про виникнення обставин непереборної сили та, як наслідок, неможливість забезпечити повернення сплаченої позивачем суму попередньої оплати за послуги оператора систем розподілу, з моменту початку збройної агресії Російської Федерації проти України.

Відповідач не повідомляв позивача про настання форс-мажорних обставин, які унеможливлюють залишку попередньої оплати за Договором, та про отримання відповідних підтверджуючих документів.

Воєнний стан на території України не означає, що відповідач не може здійснювати статутну діяльність та набувати кошти. Суд зазначає, що введення воєнного стану негативним чином впливає на можливість ведення господарської діяльності суб`єктами господарювання, не лише відповідача (боржника), але й позивача (стягувача).

Боржник (заявник) не надав достатніх доказів на підтвердження винятковості обставин та в обґрунтування неможливості одночасного виконання рішення суду по даній справі.

З урахуванням викладеного, проаналізувавши доводи заявника щодо розстрочення виконання судового рішення та надані в їх обґрунтування докази, суд не вбачає підстав для розстрочення виконання рішення суду в даній справі.

Суд зазначає, що безпідставне надання розстрочки виконання судового рішення без обґрунтованих на те мотивів, без дотримання балансу інтересів сторін, позбавляє стягувача можливості захистити свої права та отримати задоволення своїх грошових вимог у процедурі примусового виконання судового рішення.

Наведені відповідачем доводи не є доказом наявності виняткових обставин, достатніх та необхідних для розстрочки виконання рішення суду в розумінні ст.ст. 73, 74, 76, 77, 331 ГПК України та не доводять неможливість виконання рішення суду у даній справі.

Нестабільний фінансовий стан відповідача не може бути підставою для звільнення його від обов`язку належного виконання зобов`язань перед позивачем та не робить неможливим виконання рішення суду. Тому посилання заявника на важкий фінансовий стан не є достатньою підставою для розстрочки виконання судового рішення.

При цьому судом враховується, що при вирішенні заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення, потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 331 ГПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. Тобто, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але також необхідно враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про розстрочення виконання судового рішення у даній справі.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 74, 76-80, 123, 129, 233, 236-242, 247-250 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14; ідентифікаційний код 00130926) на користь товариства з обмеженою відповідальністю КОМПАНІЯ ПОЛІТРЕЙД (вул. Грушевського Михайла, буд. 9-Б, приміщення Д7-1Б, м. Київ, 01021; ідентифікаційний код 37805847) 94406,53 грн. (дев`яносто чотири тисячі чотириста шість грн. 53 коп.) залишку попередньої оплати за розподіл електричної енергії, 5517,00 грн. (п`ять тисяч п`ятсот сімнадцять грн. 00 коп.) 3% річних та 2684,00 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири грн. 00 коп.) судового збору. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено, оформлено і підписано у відповідності до вимог ст.ст. 240, 241 ГПК України 05.02.2024.

Суддя В.В. Левкут