ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2024 Справа № 917/1921/23

Господарський суд Полтавської області у складі судді Тимощенко О.М., при секретарі судового засіданні Отюговій О. І., розглянувши справу № 917/1921/23

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика", б. Л. Українки, буд. 26, оф. 411, м. Київ, 01133

до фізичної особи ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

про стягнення 95 146,91 грн заборгованості,

Без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Полтавської області через систему "Електронний суд" 23.10.2023 року надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 95 146,91 грн за договором № 087077-КС-004 про надання кредиту від 14.11.2020 року, з яких: 45 633,11 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 49 513,800грн - сума прострочених платежів по процентам (вх. №2057/23).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання кредиту № 087077-КС-004 від 14.11.2020 року в частині повернення суми кредиту та сплати процентів у погоджені в такому договорі строки.

Ухвалою від 09.11.2023 року суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 917/1921/23 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України протягом 15 днів з дня отримання ухвали; після отримання від позивача відповіді на відзив - подати до суду заперечення в строк 5 днів з дня отримання такої відповіді від позивача з урахуванням вимог ст. 167, 184 ГПК України. Встановив позивачу строк для подання відповіді на відзив з урахуванням вимог ст. 166 ГПК України - 5 днів з моменту отримання від відповідача відзиву на позов. Клопотання позивача про витребування доказів задовольнити частково. Витребував у Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» інформацію, що містить банківську таємницю, а саме: чи випускалася банківська картка № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ). У задоволенні іншої частини клопотання відмовлено. Також ухвалено звернутися до Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації Полтавської міської ради із запитом щодо доступу до персональних даних фізичної особи ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Зобов`язано Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації Полтавської міської ради у п`ятиденний строк з моменту отримання цієї ухвали надіслати на адресу Господарського суду Полтавської області інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_1 (відома суду адреса проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

16.11.2023 року на адресу суду від Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації Полтавської міської ради надійшла відповідь на виконання ухвали суду від 09.11.2023 року (вих. № 01-12-05-09/1369 від 14.11.2023 року), відповідно до якої за відомостями Реєстру територіальної громади Полтавської міської територіальної громади місце проживання гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

28.11.2023 року до суду Акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» надіслано відповідь на запит, в якій зазначено, що банківська картка НОМЕР_1 була випущена на ім`я ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 (вих. № 20.1.0.0.0./7-231120/62164 від 21.11.2023 року).

Копія ухвали від 09.11.2023 року, що була направлена на адресу ОСОБА_1 (відповідно до позовної заяви та до відповіді № 290598 від 26.10.2023 року з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - АДРЕСА_1 ) повернулася до суду без вручення з відміткою поштового відділення "не обслуговує".

03.01.2024 року судом було повторно направлено на адресу відповідача копію ухвали від 09.11.2023 року, яка повернулася до суду 31.01.2024 року без вручення з відміткою поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою".

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Згідно пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, керуючись приписами п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України суд приходить до висновку, що днем вручення відповідачу ухвали суду від 09.11.2023 року є 26.01.2024 року. Отже, суд належним чином повідомляв відповідача про розгляд справи. Крім того ухвала від 09.11.2024 року у даній справі була своєчасно розміщена судом в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк не скористався.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).

Розглянувши подані документи і матеріали, дослідивши та з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" є фінансовою установою відповідно до свідоцтва № ФК № 880 від 06.04.2017, виданого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (а с. 56).

14.11.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" (далі позивач, кредитодавець) та Фізичною особою-підприємцем Приведенним Дмитром Леонідовичем (далі відповідач, позичальник) укладено договір № 087077-КС-004 про надання кредиту (далі договір, а. с. 33, 34), відповідно до умов якого кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 50 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності (далі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту та правилами про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям. Строк кредиту: 24 тижнів. Процентна ставка: в день 0,77502487, фіксована. Загальний розмір наданого кредиту: 50 000,00 грн. Термін дії договору до 01.05.2021 року. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 92 400,00 грн (п. 1 договору).

Відповідно до п. 2 договору протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом (надалі - проценти за користування кредитом) нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.

У п. 3 договору встановлений графік платежів, якого має дотримуватися позичальник для належного виконання умов кредитного договору. Даним графіком передбачено повернення кредиту частинами з кінцевим строком останнього платежу 01.05.2021 року.

У разі прострочення позичальником дати сплати чергового платежу визначеного графіком платежів, кредитодавець має право нарахувати штраф за кожен випадок такого порушення позичальником у розмірі 10 процентів від загальної суми простроченої заборгованості в порядку, визначеному Розділом 5 Правил (п. 4 договору).

Позичальник підтверджує, що він ознайомлений з договором про надання кредиту та правилами, текст яких розмішено на сайті кредитодавця, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх, та, відповідно, укладає договір (п. 5договору).

Підписанням цього договору позичальник підтверджує, що до укладання договору отримав від Кредитодавця інформацію, надання якої передбачені законодавством України, зокрема передбачену частиною другою ст. 12 ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" (п. 8 договору).

Відповідно до п. 9 договору інші умови цього правочину регулюються правилами, які є невід`ємною частиною договору. Усі неврегульовані договором правовідносини сторін регулюються законодавством України.

14.11.2020 року товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" та фізичною особою-підприємцем Приведенним Дмитром Леонідовичем погоджено прийняття (акцент) пропозиції (оферти) щодо укладення Договору №087077-КС-004 про надання кредиту (а. с. 49, 50).

Договір про надання кредиту № 087077-КС-004 від підписано відповідачем 14.11.2020 року одноразовим ідентифікатором G7090, який відправлено йому на номер телефону вказаний у анкеті: НОМЕР_3 .

Слід зазначити, у договору вказана інформація щодо позичальника, а саме: місце проживання, паспортні дані, ідентифікаційний код.

Кредитний договір був укладений відповідачем як фізичною особою підприємцем.. Згідно відомостей з безкоштовного запиту з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач здійснював підприємницьку діяльність протягом періоду з 23.08.2019 року по 28.12.2020 року.

ТОВ „Бізнес позика" також надано суду Правила про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі правила).

Відповідно до п. 5.1 правил обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за користування кредитом за договором про надання кредиту здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з урахуванням умов договору (додаткової угоди). Таким чином, проценти за користування кредитом щоденно нараховуються на неповернену суму кредиту, з першого дня перерахування суми кредиту позичальнику до закінчення терміну дії договору про надання кредиту (включно).

Згідно з п. 5.2 правил нарахування комісії здійснюється в момент укладання договору. Порядок та розмір оплат комісії визначено графіком платежів.

Заборгованість підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок кредитодавця в строк відповідно до графіку платежів, встановленого договором про надання кредиту. Датою повернення (погашення) кредиту, так само як і датою сплати процентів за користування кредитом та інших платежів, передбачених умовами договору про надання кредиту при безготівкових розрахунках вважається - дата зарахування коштів на рахунок кредитодавця (5.3. правил).

Відповідно до п. 5.5. правил у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про надання кредиту в повному обсязі, ця сума погашає вимоги кредитодавця в такій черговості: 1) у першу чергу - відшкодовуються витрати кредитодавця, пов`язані з поверненням виданого кредиту (судові витрати, витрати на державного/приватного виконавця, нотаріуса тощо); 2) у другу чергу - нараховані кредитодавцем неустойка (штраф), інші платежі відповідно до договору про надання кредиту - у разі їх нарахування; 3) у третю чергу - прострочені проценти за користування кредитом та прострочена сума кредиту; 4) у четверту чергу - проценти за користування кредитом; 5) у п`яту чергу - сума кредиту.

На підтвердження факту перерахування грошових коштів на рахунок ОСОБА_1 позивачем було надано суду докази перерахування грошових коштів на загальну суму 50 000,00 грн на картковий рахунок (квитанція платіжної системи №303123575 та №303124089 від 14.11.2020 року) (а. с. 54, 55).

28.11.2023р. до суду від АТ КБ „Приватбанк" на виконання ухвали від 09.11.2023р. було повідомлено, що банківська картка № НОМЕР_1 дійсно була видана ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Слід зазначити, що ТОВ „Бізнес позика" на підтвердження факту укладення кредитного договору було надано суду довідки, підписані представником, у яких відображено форму послідовності дій Клієнта, вчинених для укладення договору (а. с. 47 53).

Як стверджує позивач, відповідач здійснив часткову оплату на загальну суму 15 457,66 грн.

Оскільки відповідач зобов`язання щодо погашення кредиту та процентів частково не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за тілом кредиту в сумі 45 633,11 грн та заборгованість за процентами 49 513,80 грн. Доказів протилежного суду не надано.

Вказане стало підставою для звернення позивача до суду за захистом порушеного права.

На підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивач надав наступні докази (копії): розрахунок заборгованості за кредитом, договір №087077-КС-004 про надання кредиту від 14.11.2020 року, Правила про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», пропозицію укласти договір (оферта) №087077-КС-004 про надання кредиту від 14.11.2020 року, прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) щодо укладення договору №087077-КС-004 про надання кредиту від 14.11.2020 року, візуальну форму послідовності дій клієнта, анкету клієнта від 08.08.2023 року, квитанції платіжної системи №303123575 та №303124089 від 14.11.2020 року, свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК №880, виписку з ЄДРЮОФОПГФ станом на 02.11.2022 року, довіреність № 7 від 19.05.2023 року, копію паспорта відповідача, копію картки фізичної особи - платника податків.

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Відповідно до відповіді №290598 з ЄДРЮОФОПГФ від 26.10.2023 року судом з`ясовано, що 23.08.2019 року здійснено державну реєстрацію підприємницької діяльності ФОП Приведенного Д. Л., а 28.12.2020 року фізична особа - підприємець Приведенний Д. Л. (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) припинив підприємницьку діяльність (за власним рішенням), про що зроблено відповідний запис 002046221 (а. с. 72 75).

Суд враховує, що відповідно до положень ст. 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Зокрема, за змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, частини дев`ятої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (стаття 179 ГК України).

Отже, відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП, не припинились.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

В силу ч. ч. 1-3 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їх власноручних підписів.

Частиною 2 ст. 639 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

30.09.2015 набрав чинності Закон України від 03.09.2015 № 675-VIII "Про електронну комерцію", який регулює правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів.

Вказаний Закон визначає, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (ст. 1 Закону).

В ч. 3 ст. 11 Закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

За частинами 4, 6 наведеної норм, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Також, положеннями ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено поняття "підпис у сфері електронної комерції". Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію", одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Господарським судом під час вирішення даного спору було встановлено, що 14.11.2020 року між ТОВ „Бізнес позика" та ФОП Приведенним Д. Л. було укладено договір про надання кредиту №087077-КС-004, який був укладений у електронній формі та підписаний, зокрема, відповідачем одноразовим ідентифікатором.

Окрім того, позивачем долучено до матеріалів справи візуальну форму послідовності дій клієнта ФОП Приведенного Д. Л. щодо укладення електронного договору (а. с. 51, 52).

У справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 року Верховний Суд зазначив, що оскільки оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Наведене вище підтверджує укладення між сторонами кредитного договору № 087077-КС-004 від 14.11.2020 року.

Частиною 7 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, що електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Частиною 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Як підтверджується зазначеними вище доказами (квитанції платіжної системи №303123575 та №303124089 від 14.11.2020 року), на виконання кредитного договору № 087077-КС-004 від 14.11.2020 року позивач надав відповідачу 14.11.2020 року кредит в сумі 50 000,00 грн з кінцевим строком повернення остаточного платежу 01.05.2021 року.

Договір містить погоджений Графік платежів, який за розрахунком позивача недотриманий відповідачем, а саме було сплачено в рахунок погашення кредиту лише 15 457,66 грн. Зарахування позивачем інших сплачених відповідачем коштів на погашення процентів за користування кредитом відповідає передбаченому в Правилах порядку розподілу коштів та узгоджується з приписами ст. 534 Цивільного кодексу України.

Внаслідок вказаного, а також враховуючи закінчення кінцевого строку повернення кредиту, за фізичною особою ОСОБА_1 виникла заборгованість в розмірі 45 633,11 грн кредитних коштів.

Вказана сума заборгованість за кредитом не спростована відповідачем під час розгляду справи.

За правилами ч. ч. 1, 3, 4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У зв`язку з викладеним, є підтвердженими підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 45 633,11 грн суми кредиту.

Окрім кредиту, позивач також нарахував та заявив до стягнення проценти за користування кредитом.

Як встановлено, сплата процентів за користування кредитом узгоджена договором.

Перевіривши розрахунок процентів суд зазначає, що нарахування процентів за період з 14.11.2020 року по 01.05.2021 року в загальній сумі 49 513,80 грн (з урахуванням часткових оплат відповідача в розмірі 15 457,66 грн) відповідає даті фактичного надання кредитних коштів та даті закінчення строку кредитування, а також розміру і порядку розрахунку.

Відповідач зазначений позивачем розрахунок не спростував, власного контррозрахунку до суду не подав.

Таким чином, є доведеними підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 49 513,80 грн процентів за користування кредитом.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ "Бізнес Позика" про стягнення з фізичної особи ОСОБА_1 заборгованості за договором № 087077-КС-004 від 14.11.2020 року в розмірі 45 633,11 грн кредитних коштів та 49 513,80 грн процентів обґрунтовані, відповідачем не спростовані та не заперечуються, підтверджуються наявними доказами та підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання позову покладається на відповідача.

При цьому, суд враховує, що згідно ухвали господарського суду від 28.08.2023 №917/1503/23 було відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Приведенного Дмитра Леонідовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» 95 146,91 грн., з яких 45 633,11 грн. заборгованість за договором про надання кредиту № 087077-КС-004 від 14.11.2020 р., 49 513,80 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Згідно ч. 2 ст. 151 Господарського процесуального кодексу України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

При сплаті позивачем судового збору у даній справі було враховано зазначене, а тому судовий збір покладається на відповідача в розмірі з урахуванням викладеного.

Інших судових витрат сторони не заявляють.

Керуючись статтями 126, 129, 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" (бул. Лесі Українки, буд. 26, офіс 411, м. Київ, 01133, ідентифікаційний ) 95 146,91 грн. заборгованості, яка складається з 45 633,11 грн суми прострочених платежів по тілу кредиту, 49513,80 грн заборгованості по процентам за користування кредитом, а також стягнути 2147,20 грн витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення підписано 06.02.2024 року.

Згідно із ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 256 ГПК України та п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя О. М. Тимощенко