номер провадження справи 17/182/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2024 Справа № 908/2954/23

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі головуючого судді Корсуна В.Л., при секретарі судового засідання Станіщук Д.М., розглянувши матеріали справи № 908/2954/23

за позовною заявою: Міністерства оборони України, 03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, буд. 6

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "НАШ ІМПОРТ", 69006, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, буд. 69-а

про стягнення 3 616 866,00 грн

У судовому засіданні приймали участь:

від позивача: Зінченко С.О., витяг з наказу від 19.02.20 № 52

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

22.09.23 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява за вих. від 15.09.23 з вимогами Міністерства оборони України до товариства з обмеженою відповідальністю "НАШ ІМПОРТ" (далі ТОВ "НАШ ІМПОРТ") про стягнення штрафних санкцій згідно договору про закупівлю для державних потреб товарів речової служби (за кошти Державного бюджету України) від 15.07.22 № 286/3/22/312 у розмірі 3 616 866,00 грн, а саме: 844 866,00 грн пені та 2 772 000,00 грн штрафу.

22.09.23 автоматизованою системою документообігу господарського суду здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу № 908/2954/23 передано на розгляд судді Корсуну В.Л.

Ухвалою від 27.09.23 судом прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2954/23 в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 25.10.23 о/об 12 год. 00 хв.

23.10.23 до суду надійшло клопотання за вих. від 23.10.23, в якому представник позивача просить суд підготовче судове засідання провести без участі уповноваженого представника позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Ухвалою від 25.10.23 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 14.11.23 о 10 год. 00 хв.

08.11.23 до суду в системі "Електронний суд" надійшла заява за вих. від 08.11.23, в якій представник ТОВ "НАШ ІМПОРТ" Кузнецов І.С. просить суд про участь у судовому засіданні 14.11.23 о 10 год. 00 хв. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми "Електронний суд" із обліковим записом представника - Кузнецов Ілля Сергійович, електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_1 по справі № 908/2954/23.

Ухвалою від 09.11.23 судом залишено без задоволення заяву представника ТОВ "НАШ ІМПОРТ" за вих. від 08.11.23 про участь у судовому засіданні 14.11.23 о 10 год. 00 хв. в режимі відеоконференції у справі № 908/2954/23 з підстав викладених у тексті такої ухвали суду.

14.11.23 до суду в системі "Електронний суд" надійшло клопотання представника відповідача Кузнецова І.С. за вих. від 14.11.23 про відкладення підготовчого засідання 14.11.23 на іншу дату та про проведення наступного судового засідання у справі № 908/2954/23 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі.

У судове засідання 14.11.23 представники сторін не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Ухвалою від 14.11.23 судом відкладено підготовче засідання у справі № 908/2954/23 на 12.12.23 об 11 год. 00 хв.

Ухвалою від 14.11.23 судом задоволено заяву представника ТОВ "НАШ ІМПОРТ" - Кузнецова І.С. за вих. від 14.11.23 про участь у судовому засіданні 12.12.23 об 11 год. 00 хв. у справі № 908/2954/23 в режимі відеоконференції.

28.11.23 до суду в системі "Електронний суд" надійшов відзив за вих. від 28.11.23 на позовну заяву, в якому представник відповідача просить суд відмовити в задоволені позову, а у випадку задоволення позовних вимог просить суд зменшити заявлену до стягнення неустойку на 90 % до 361 686,60 грн, а саме: 84 486,60 грн пені та 277 200,00 грн штрафу.

06.12.23 до суду в системі "Електронний суд" надійшло клопотання представника позивача - Зінченко С.О. за вих. від 06.12.23 про проведення судового засідання у справі № 908/2954/23 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою від 07.12.23 судом задоволено клопотання представника Міністерства оборони України за вих. від 06.12.23 про проведення судового засідання 12.12.23 об 11 год. 00 хв. в режимі відеоконференції у справі № 908/2954/23.

В судовому засіданні 12.12.23 судом прийнято до розгляду відзив відповідача за вих. від 28.11.23 на позовну заяву.

Ухвалою від 12.12.23 закрито підготовче провадження у справі; постановлено розпочати розгляд справи по суті з 28.12.23; призначено справу до судового розгляду по суті на 23.01.24 о 10 год. 00 хв.

В судове засідання 23.01.24 представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

22.01.24 представником відповідача в системі «Електронний суд» сформовано клопотання про відкладення розгляду справи через зайнятість представника в іншому засіданні у Верховному Суді. Також просить, у разі відмови в задоволенні клопотання, розглянути справу без участі представника відповідача.

Враховуючи приписи ч. 2 ст. 195 ГПК України (за якою справа по суті має бути розглянута протягом 30 днів та цей строк є присічним), а також те, що розгляд справи по суті розпочато з 28.12.23, судом відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 23.01.24, на підставі ч. 4 ст. 240 ГПК України, судом ухвалено рішення по суті спору.

В судовому засіданні 23.01.24 представник позивача підтримав позовні вимоги та просить їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

Відповідач заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві. Також просить у разі задоволення позову зменшити розмір пені на 90%.

Наявні матеріали справи за № 908/2954/23 дозволяють розглянути справу по суті спору.

За таких обставин, спір у справі підлягає вирішенню за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

15.07.22 між Міністерством оборони України /замовник/ та ТОВ «НАШ ІМПОРТ» /постачальник/ укладено договір №286/3/22/312 про закупівлю для державних потреб товарів речової служби (за кошти Державного бюджету України) (далі по тексту - договір), за умовами п.1.1, 1.2 якого постачальник зобов`язується у 2022 р. поставити замовнику товар - санітарно-технічне обладнання (39715300-0) (Душова установка - котел швидкісного нагріву води (КШНВ)) в асортименті, комплектності, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому договорі, а замовник - забезпечити прийняття та оплату товару.

В п. 1.3. договору визначено, що номенклатура товару, передбаче6ного до поставки за договором, вимоги згідно яких виготовлюється товар, терміни виконання договору, визначаються нижченаведеною специфікацією: санітарно-техніч6не обладнання (39715300-0) (Душова установка - котел швидкісного нагріву води (КШНВ)) - технічна специфікація ТС А01ХJ.07148-259:2020 (01) - до 31.10.22 включно - кількість 400 шт. - загальна вартість без ПДВ - 39 600 000,00 грн.

Відповідно до п. 2.1. договору, ціна цього договору становить 39 600 000,00 грн, у т.ч. ПДВ 00 грн 00 коп. (платник єдиного податку ІІІ група за ставкою 2%).

Пунктом 3.2.2 договору визначено, що розрахунки за фактично поставлений товар проводяться шляхом поетапної оплати замовником поставлених йому партій товарів протягом 10 банківських днів після пред`явлення постачальником рахунку на їх оплату.

Пунктом 3.4. договору обумовлено, що до рахунку додаються:

- видаткова накладна Постачальника;

- акт приймання-передачі військового майна, яка оформлюється одержувачем відповідно до додатку 22 Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України з відміткою про перевірку його якісного стану;

- повідомлення-підтвердження, яке оформлюється одержувачем товару відповідно до Порядку розподілу та доведення до військ виділених асигнувань, здійснення централізованої оплати товарів, робіт і послуг у Міністерстві оборони України, що затверджено наказом Міністерства оборони України 31.12.16 № 757.

За умовами п. 4.6. договору, датою поставки товару вважається дата вказана одержувачем товару у посвідченні, що оформлене та підписане відповідно до додатку 1 до Порядку здійснення контролю за якістю речового майна, що постачається для потреб Збройних Сил України (пункт 1 розділу ІІ), що затверджений наказом Міністерства оборони України 19 липня 2017 р. №375 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2017 р. за №1461/31329.

Пунктом 6.3.1. договору встановлено обов`язок постачальника забезпечити поставку товару у строки (термін), встановлені договором.

В п. 7.3.2. договору сторони обумовили, що за порушення строків виконання зобов`язання постачальник сплачує пеню в розмірі 0,1 % від вартості несвоєчасно поставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі відсотків вказаної ціни (пункт 2.1.).

Матеріали цієї господарської справи свідчать про наступне.

На виконання умов договору від 15.07.22 № 286/3/22/312 між уповноваженими особами Міністерства оборони України та ТОВ «НАШ ІМПОРТ» вчинено наступні дії.

03.11.22 виставлено рахунок-фактуру №СФ-11/03/01 на поставку 80 шт. душових установок на суму 7 920 000,00 грн.

Відповідно до акту приймання-передачі №Р-1528, дати початку приймання - 04.11.22 та закінчення приймання - 04.11.22.

24.11.22 виставлено рахунок-фактуру №СФ-11/22/02 на поставку 46 шт. душових установок на суму 4 554 000,00 грн.

Відповідно до акту приймання-передачі №Р-1759, дати початку приймання - 24.11.22 та закінчення приймання - 24.11.22.

30.11.22 виставлено рахунок-фактуру №СФ-11/29/01 на поставку 62 шт. душових установок на суму 6 138 000,00 грн.

Відповідно до акту приймання-передачі №Р-1848, дати початку приймання - 01.12.22 та закінчення приймання - 01.11.22.

19.12.22 виставлено рахунок-фактуру №СФ-12/13/02 на поставку 112 шт. душових установок на суму 11 088 000,00 грн.

Відповідно до акту приймання-передачі №Р-2037, дати початку приймання - 19.12.22 та закінчення приймання - 19.12.22.

Судом прийнято до уваги, що позивачем до матеріалів справи не надано посвідчень про приймання товару, оформлення яких передбачено п. 4.6. договору.

Листом за вих. №1027/1 від 27.10.22 ТОВ «НАШ ІМПОРТ» повідомило Департамент державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України про виникнення обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) за договорами №286/3/22/312 від 15.07.22 та №286/3/22/378 від 25.10.22 та зазначило, що постачання товару відбудеться з затримкою. Також в листі вказано, що відповідні сертифікати про виникнення обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) будуть надані після їх належного оформлення.

Як свідчать умови договору (п. 1.3.), товар має бути поставлений у строк до 31.10.22 включно.

В позовній заяві позивач посилається на прострочення відповідачем строків поставки товару:

- за Актом приймання-передачі військового майна № Р-1528 поставлено товар із запізненням на 3 доби;

- за Актом приймання-передачі військового майна № Р-1759 поставлено товар із запізненням на 23 доби;

- за Актом приймання-передачі військового майна № Р-1848 поставлено товар із запізненням на 30 діб;

- за Актом приймання-передачі військового майна № Р-2037 поставлено товар із запізненням на 48 діб.

З метою досудового врегулювання спору позивачем було надіслано відповідачеві претензії:

- від 21.02.23 № 286/1075 про нарахування штрафних санкцій за прострочення постачання товару на суму 312 642,00 грн;

- від 03.03.23 № 286/1372 про нарахування штрафних санкцій за прострочення постачання товару на суму 3 304 224,00 грн.

У відповіді на претензію на вих. №0310/1 від 10.03.23 відповідач повідомив, що претензії не підлягають задоволенню, оскільки наявність форс-мажорних обставин підтверджена сертифікатом №3200-23-1022 від 02.03.23 виданим Київською обласною (регіональною) торгово-промисловою палатою. Торгово-промисловою палатою засвідчено настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) за договором з 27.10.22 та їх закінчення 27.12.22. Звільнення від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором передбачено п. 8.1. договору.

Невиконання відповідачем зобов`язання зі сплати пені на загальну суму 844 866,300 грн та штрафу у розмірі 2 772 000,00 грн стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення суми заборгованості в примусовому порядку.

Судом прийнято до уваги, що вказаний договір в установленому законом порядку не оспорювався та не визнавався недійсним. Доказів зворотнього жодною із сторін суду не надано.

Оцінивши наявні у матеріалах справи документи (докази) суд дійшов висновку про наступне.

Статтею 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1). У разі посилання учасника справи на невчинення ін. учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (ч. 2). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3).

Положення ст. ст. 76, 77 ГПК України передбачають, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 11 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та ін. правочини.

Зобов`язанням, відповідно до частин 1 та 2 ст. 509 ЦК України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Пунктом 1 ст. 193 Господарського кодексу України (далі ГК України) передбачено, що суб`єкти господарювання та ін. учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в ст. 526 ЦК України.

За приписами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або ін. подібним використанням, а замовник зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а замовник приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами цієї справи підтверджено та відповідачем не спростовано порушення ним (відповідачем) зобов`язання з поставки визначених обсягів товару в обумовлені строки.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобов`язань, покладаються додаткові юридичні обов`язки, в т.ч. передбачені статтями 611, 625 ЦК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, стягнення неустойки.

Згідно із ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Статтею 216 ГК України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч.1 ст. 230 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання, зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Відповідно до ч. 1 ст. 231 ГК України, законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначено розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 231 ГК України, у разі, якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 % вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вказаної вартості.

У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (ч. 4 ст. 231 ГК України).

Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з ч. 5 ст. 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Пунктом 7.3.2. договору сторони визначили, що за порушення строків виконання зобов`язання постачальник сплачує пеню в розмірі 0,1 % від вартості несвоєчасно поставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 % вказаної ціни договору (п. 3.1).

Перевіривши розрахунки пені та штрафу, надані позивачем, та періоди нарахування, суд дійшов висновку про їх правомірність.

Відповідно, позовна вимога про стягнення з відповідача пені на загальну суму 844 866,00 грн та штрафу у розмірі 2 772 000,00 грн підлягає задоволенню.

При цьому, судом враховано наступне.

Відповідно до п.8.1 договору, сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили (форс-мажорні обставини), які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін і безпосередньо вплинули на можливість належного виконання договору.

За умовами п.8.2 договору сторона, що не може виконувати зобов`язання за договором унаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), повинна не пізніше ніж протягом п`яти робочих днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу Сторону у письмовій формі.

Пунктом 8.3 договору визначено, що доказом виникнення обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) та строку їх дії є Сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України та/або регіональними Торгово-промисловими палатами України.

Відповідач в обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог посилається на те, що у визначений договором п`ятиденний строк, 27.10.22 листом за вих. №1027/1 він повідомив позивача про виникнення обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) і поставку товару з затримкою. Вказані обставини підтверджується Сертифікатом №3200-23-1022 від 02.03.23, виданим Київською обласною (регіональною) торгово-промисловою палатою, згідно якого обставини непереборної сили тривали з 27.10.22 по 27.12.22.

В той же час, судом визнаються не обґрунтованими та, як наслідок, відхиляються заперечення відповідача з огляду на те, що посилаючись на існування форс-мажорних обставин, відповідачем здійснювалась поставка товару в період з 27.10.22 по 27.12.22, що нівелює існування для відповідача форс-мажорних обставин та неможливість виконання в цей період своїх зобов`язань за договором, що є предметом дослідження у даній справі.

З цієї ж причини судом відхиляються твердження відповідача з посиланням на сертифікат № 3200-23-1005 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) виданий Київською обласною (регіональною) Торгово-промисловою палатою ТОВ «ЮГСТАЛЬ» щодо обов`язку на поставку товару - духової установки-котла швидкого нагріву води за договором поставки від 18.07.22 № /1807 укладеним із ТОВ «Наш Імпорт» (в якому (Сертифікаті) є посилання на накази: № 56 від 27.10.22 по ТОВ «ЮГСТАЛЬ» «Про зупинення роботи виробничих дільниць із 27.10.22 до окремого розпорядження» та № 56 від 27.12.22 «Про поновлення роботи виробничих дільниць із 27.12.22».

Розглядаючи клопотання представника відповідача, проти якого заперечив представник позивача, щодо зменшення розміру пені та штрафу на 90% судом враховано наступне.

В обґрунтування клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 90% відповідач посилається на те, що ТОВ "НАШ ІМПОРТ" з самого початку військової агресії зазнає ракетних обстрілів, і само по собі розташування в районі проведення бойових (військових) дій негативно впливає на підприємницьку діяльність. В період воєнного стану ТОВ "НАШ ІМПОРТ" щомісячно несе значні витрати на оплату податків для поповнення державного бюджету України. Незначне прострочення поставки не призвело до погіршення фінансового стану, ускладнення в діяльності чи завдання позивачу будь-яких збитків. ТОВ "НАШ ІМПОРТ" виконує завдання із задоволення потреб Збройних Сил, і цим самим протягом 2022 р. та надалі у 2023 р. докладає значні зусилля і витрати для зміцнення обороноздатності країни. Також зазначає, що незначні, на його думку, порушення договірних зобов`язань не мало ніяких негативних наслідків для позивача та не порушили його майнові інтереси.

Позивач (його представник в суді) заперечив проти задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру неустойки.

За приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в т.ч. вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду. За відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в т.ч. вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 05.04.2018 у справі № 905/1180/17, від 12.09.2018 у справі № 912/3594/17.

Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

При вирішенні клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки (пені), суд перевірив всі доводи сторін і врахував всі істотні обставини, а також інтереси сторін, які заслуговують на увагу, у зв`язку з чим дійшов висновку про відсутність обставин, за яких можливе зменшення штрафних санкцій.

Так, зокрема, судом прийнято до уваги, що відповідачем поставку товару здійснено з порушенням строку. Крім того, не виконання відповідачем договорів у строк є непоодиноким випадком. Також, посилання відповідача на значну кількість укладених договорів, що унеможливило своєчасне виконання зобов`язання перед позивачем, є безпідставним.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (частини 1, 2 статті 193 ГК України).

Суд також відзначає, що в силу приписів ст. 11 ГПК України суд, при розгляді справи, керується принципом верховенства права та розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України з огляду на що відсутність в чинному ГПК України норми процесуального права, яка б встановлювала спосіб та порядок застосування господарськими судами ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України під час вирішення господарських спорів, не позбавляє суд права застосовувати відповідні норми.

Таким чином, прийнявши до уваги наведені відповідачем доводи та контраргументи зазначені позивачем, а також враховуючи:

- інтереси сторін і їх баланс;

- що станом на час прийняття процесуального рішення у цій справі по суті спору в Україні розпочинаючи із 24.02.22 введено і діє правовий режим воєнного стану…, продовжується збройна агресія з боку рф, яка триває понад 1 рік 10 місяців;

- що позивачем у справі є Міністерство оборони України, а безумовне дотримання умов господарських договорів на забезпечення потреб Міністерства оборони України, тобто Міністерства воюючої держави, є пріоритетним;

- що сторони укладаючи договір у цій справі мали розраховувати і розраховували на належне його виконання (при укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, при яких він (договір) буде виконуватись);

судом не вбачається підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру заявленої позивачем до стягнення неустойки.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 11-15, 20, 24, 42, 46, 53, 73-80, 86, 91, 123, 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "НАШ ІМПОРТ" (69006, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, буд. 69А, ) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, буд. 6, ) пеню у сумі 844 866 (вісімсот сорок чотири тисячі вісімсот шістдесят шість) грн 00 коп., штраф у розмірі 2 772 000 (два мільйона сімсот сімдесят дві тисячі) грн 00 коп., судовий збір у розмірі 54 252 (п`ятдесят чотири тисячі двісті п`ятдесят дві) грн 99 коп. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено у апеляційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 253-285 ГПК України.

Повний текст рішення складено 05.02.2024.

Суддя В.Л. Корсун