ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2024 р. Справа№ 910/6171/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Гаврилюка О.М.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання: Новосельцева О.Р.

представників сторін:

від позивача: Марченко О.Г.;

від відповідача: Ненахов О.О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ГРЕТА"

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2023 (оприлюднено 20.09.2023)

у справі №910/6171/23 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "ГРЕТА"

до Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК"

про визнання правочинів недійсними

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2023 року Приватне акціонерне товариство "ГРЕТА" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва (далі-відповідач) з позовною заявою до Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК", в якій просило:

- визнати недійсним односторонній правочин АТ "Таскомбанк" щодо дострокового одноразового виконання грошового зобов`язання за Генеральним договором про надання банківських послуг (мультивалютний) № Т 09.12.2014 К 1874 від 27.03.2018, яке міститься у вимозі АТ "Таскомбанк" № 9926/70.1 від 29.06.2022;

- визнати недійсними пункти 8.5. та 8.13 Генерального договору про надання банківських послуг (мультивалютний) № Т 09.12.2014 К 1874 від 27.03.2018, укладеного між АТ "Таскомбанк" та ПрАТ "Грета".

Позовні вимоги обґрунтовані невідповідністю оспорюваних правочинів загальним принципам цивільного законодавства.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.09.2023 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд зазначив, що порядок надсилання повідомлень, їх отримання сторонами у кредитному договорі, так і право відповідача на дострокове стягнення всієї суми кредиту та додаткових платежів не суперечить актам цивільного законодавства, і скріплення договору підписами та печатками уповноважених осіб сторін, а також виконання умов цього договору шляхом надання кредитних коштів позичальнику на умовах визначених даним договором та беззаперечне прийняття цих коштів, сплата позичальником відсотків за кредитом, свідчить про погодження та прийняття усіх умов оспорюваного договору.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено суду належними засобами доказування, що оспорювані ним пункти Генерального договору про надання банківських послуг (мультивалютний) № Т 09.12.2014 К 1874 від 27.03.2018 суперечать закону, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, або особи, які вчинили цей правочин, не мали на це необхідного обсягу цивільної дієздатності, чи волевиявлення учасників правочину не було вільним та не відповідало їх внутрішній волі, або правочин не було вчинено у формі, встановленій законом, чи правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "ГРЕТА" до Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК" про визнання правочинів недійсними є недоведеними та задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "ГРЕТА" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2023 у справі № 910/6171/23 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального і матеріального права.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції зроблені невірні висновки щодо відсутності доказів на підтвердження повідомлення апелянтом АТ «ТАСКОБАНК» про настання форс-мажорних обставин та не надано доказів неможливості виконання апелянтом кредитних зобов`язань внаслідок настання форс-мажорних обставин. А також суд не врахував загальновідомі факти при ухваленні рішення та те, що форс-мажорні обставини мають причинний зв`язок з негативними наслідками для підприємницької діяльності позивача.

Скаржник вказує, що банк в односторонньому порядку змінив умови кредитного договору шляхом направлення повідомлення-вимоги про дострокове повернення кредиту у повному обсязі поштою у Донецьку область, де йшла евакуація населення, а Товариство позивача не працює, хоча позивач мав можливість, як це передбачено п.8.5 договору направити вимогу електронними засобами, що судом першої інстанції не враховано при винесенні оскаржуваного рішення.

Також апелянт стверджує, що пункти 8.5 та 8.13 Генерального договору, які передбачають спосіб направлення кореспонденції за Генеральним договором є дискримінаційними та несправедливими до клієнта, оскільки надають перевагу банку, створюють дисбаланс договірних прав та обов`язків. При цьому вважає, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не вірно зроблені висновки про те, що позивачем не доведено належним способом, що оспорювані пункти Генерального договору порушують права позивача і є недійсними.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач у своєму відзиві, наданому до суду 21.11.2023, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін.

Крім того, відповідач вказує, що позивач, у порушення умов п.9.2 Генерального договору ПАТ «ГРЕТА» не повідомили АТ «ТАСКОБАНК» про настання дії обставин непереборної сили та не надали жодного підтвердження компетентного органу України (сертифікату) протягом 3-х робочих днів від дати настання зазначених обставин. Недотримання строків повідомлення про настання обставин непереборної сили позбавляє сторону посилатися на такі обставини, як на підставу звільнення від відповідальності. Також зазначає, що сама конструкція форс-мажору передбачає не звільнення від зобов`язання як такого, а лише звільнення від відповідальності за його невиконання.

Відповідач також звертає увагу, що позивачем ненадано жодних належних доказів на підтвердження повідомлення відповідача про зміну адреси місцезнаходження, а направлення повідомлення-вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором через клієнт-банк не передбачено умовами кредитного договору.

Також відповідач не погоджується з доводами апелянта стосовно визнання недійсними пунктів 8.5. та 8.13 Генерального договору про надання банківських послуг (мультивалютний) № Т 09.12.2014 К 1874 від 27.03.2018, оскільки при укладанні зазначеного Генерального договору Приватне акціонерне товариство «ГРЕТА» підтвердило, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов та відсутні будь-які підстави для визнання даного договору недійним.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2023 справу № 910/6171/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Гаврилюк О.М., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.10.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/6171/23.

26.10.2023 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/6171/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "ГРЕТА" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2023 у справі №910/6171/23 та справу призначено до розгляду на 11.12.2023.

У судовому засіданні 11.12.2023 оголошено перерву у розгляді справи № 910/6171/23 до 22.01.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2024 оголошено перерву у розгляді справи № 910/6171/23 до 05.02.2024.

Позиції учасників справи

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 05.02.2024 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційної інстанції 05.02.2024 заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

27.03.2018 між Публічним акціонерним товариством «ТАСКОБАНК» та Приватним акціонерним товариством «ГРЕТА» було укладено Генеральний договір про надання банківських послуг №Т 09.12.2014 К 1874 (далі - договір).

Відповідно до п.2 договору банк має право надавати позичальнику банківські послуги на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, визначених цим договором, а позичальник зобов`язується сплачувати кредит у строки/терміни та в порядку, визначених цим договором, сплачувати проценти та комісії у розмірі та у порядку, визначених цим договором, а також виконувати інші обов`язки, передбачені цим договором та чинним законодавством, зокрема, відповідно до наступного: генеральний ліміт 41 000 000,00 грн; генеральний строк з 27.03.2018 по 31.07.2020 включно.

Відповідно до п.8.5 загальних умов договору, сторони також погодились, що банк може надавати повідомлення позичальнику у зв`язку із цим договором шляхом їх направлення на адресу позичальника, зазначену в реквізитах сторін, а також засобами комплексу електронного банкінгу. Такі повідомлення вважаються наданими банком належним чином та отриманими позичальником, якщо направлені засобами поштового зв`язку на адресу позичальника, зазначену в реквізитах сторін, після спливу 10 (десяти) календарних днів з дати відправлення такого повідомлення. У випадку направлення повідомлень засобами комплексу електронного банкінгу такі повідомлення вважаються наданими банком належним чином та отриманими позичальником в день їх відправлення. До надання повідомлення на адресу позичальника прирівнюється також і його вручення позичальнику чи його представникам під розписку або через будь-які інші засоби доставки кореспонденції (зокрема, кур`єрською доставкою). У випадку направлення повідомлень позичальником на адресу банку, такі повідомлення вважаються направленими належним чином за умови відправлення їх на адресу банку, зазначену в цьому договорі або письмово повідомлену банком позичальнику рекомендованим листом та вважаються отриманими банком з дати їх фактичного отримання банком або вручення уповноваженому представнику банку під розпис.

Згідно з п.8.13 загальних умов договору, відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, ст. 525, 611 Цивільного кодексу України, сторони погодили, що у випадку настання будь-якої з обставин, визначених п.5.4.1. частини № 2 цього договору, банк направляє позичальнику повідомлення з вимогою виконання позичальником боргових зобов`язань за цим договором та/або формування позичальником грошового забезпечення на рахунках покриття за діючими акредитивами та гарантіями, у визначеній банком частині або в цілому (надалі - «повідомлення»). При цьому строк виконання позичальником боргових зобов`язань та/або формування позичальником грошового забезпечення на рахунках покриття за діючими акредитивами та гарантіями, за взаємною згодою сторін, вважається таким, що настав, на 10 (десятий) календарний день з дня направлення позичальнику повідомлення, якщо інший новий строк не передбачений в такому повідомленні. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного вище десятиденного строку, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні листа з повідомленням про вручення на адресу позичальника, зазначену в реквізитах цього договору або адресу, повідомлену позичальником відповідно до п.5.1.5. частини №2 цього договору.

У цьому випадку позичальник зобов`язаний достроково повернути заборгованість за кредитом та/або сформувати грошове забезпечення на рахунках покриття за діючими акредитивами та гарантіями, сплатити проценти/комісії за користування кредитом та інші платежі, що належать до сплати за цим договором у встановлений відповідно до цього пункту договору новий строк у визначеному банком обсязі.

Як вказує позивач та не заперечує відповідач, кредитні кошти за договором надавалися траншами і повернення кредиту повинно було бути здійснено згідно з додатком №13а від 27.03.2018 по 30.12.2018, відповідно до додатку №13б від 27.03.2018 - до 31.07.2020.

Повідомленням-вимогою №9926/70.1 від 29.06.2022 відповідач вимагав від позивача достроково повністю повернути кредит, сплатити проценти, інші обов`язкові платежі, штрафи і пеню у розмірі 87 831 006,98 грн та у розмірі 1024911,11 євро протягом 10 календарних днів з дня направлення вимоги, що підтверджується копією накладної АТ «Укрпошта».

Звертаючись до суду з даною позовною заявою позивач зазначив, що повідомлення-вимогу №9926/70.1 від 29.06.2022 не отримував, відсутнє порушене право відповідача, а тому такий односторонній правочин, викладений у вимозі, є недійсним, а також порушує публічний порядок. Так, підприємство позивача знаходиться у м. Дружківка поблизу проведення бойових дій, наказом №176 від 28.02.2022 призупинено здійснення діяльності позивача, АТ «Укрпошта» працює у нештатному режимі, а тому направлення відповідачем вимоги на адресу позивача засобами поштового зв`язку є неприпустимим, оскільки останній міг скористатися системою «електронного банкінгу». Крім того, недійсними є п.п.8.5, 8.13 договору, оскільки умови є несправедливими по відношенню до банку й позивача. За таких підстав, просить суд визнати недійсним односторонній правочин АТ "ТАСКОБАНК" щодо дострокового одноразового виконання грошового зобов`язання за Генеральним договором про надання банківських послуг (мультивалютний) № Т 09.12.2014 К 1874 від 27.03.2018, яке міститься у вимозі АТ "ТАСКОБАНК" № 9926/70.1 від 29.06.2022; визнати недійсними пункти 8.5. та 8.13 Генерального договору про надання банківських послуг (мультивалютний) № Т 09.12.2014 К 1874 від 27.03.2018, укладеного між АТ "ТАСКОБАНК" та ПрАТ "ГРЕТА".

В обґрунтування заперечень на позовну заяву відповідач зазначив, що вимога була надіслана на адресу позивача, яка визначена умовами договору, станом на 29.06.2022 позивач не повідомляв про іншу адресу, на яку необхідно направляти кореспонденцію. Позивачем додано до матеріалів позовної заяви не діючу редакцію договору, оскільки до нього було укладено 9 договорів про внесення змін та доповнень. Крім того, позивачем не доведено наявності обставин для визнання недійними правочину та пунктів договору, а також право його не є порушеним.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (стаття 20 Господарського кодексу України).

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. Аналогічні положення містить статті 20 Господарського кодексу України.

За приписом статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Статтею 207 Господарського кодексу України передбачено, що недійсною може бути визнано також нікчемну умову господарського зобов`язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов`язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб. Нікчемними визнаються, зокрема, такі умови типових договорів і договорів приєднання, що виключають або обмежують відповідальність виробника продукції, виконавця робіт (послуг) або взагалі не покладають на зобов`язану сторону певних обов`язків.

Так, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними.

Крім того, виходячи зі змісту статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 по справі №905/1227/17).

Відповідно до ст. 217 Цивільного кодексу України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Судом першої інстанції встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено Генеральний договір про надання банківських послуг №Т 09.12.2014 К 1874 від 27.03.2018.

Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 345 Господарського кодексу України передбачено, що кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Колегія суддів звертає увагу, що сторони при укладенні спірного договору були вільні у виборі контрагентів та визначенні умов договору, на свій розсуд приймали даний правочин на певних встановлених умовах, узгодили ці умови, підписавши кредитний договір, а тому всі умови спірного договору з моменту його укладення стають однаково обов`язковими для виконання сторонами.

Судом першої інстанції встановлено, що при укладенні договору між Товариством та Банком, сторонами було погоджено предмет, порядок й умови надання кредиту, його погашення, права й обов`язки сторін, відповідальність сторін, інші умови.

Повідомленням-вимогою №9926/70.1 від 29.06.2022 відповідач вимагав від позивача достроково повністю повернути кредит, сплатити проценти, інші обов`язкові платежі, штраф і пеню у розмірі 87 831 006,98 грн та у розмірі 1 024 911,11 євро протягом 10 календарних днів з дня направлення вимоги, що підтверджується копією накладної АТ «Укрпошта».

Позивач у позовній заяві зазначив, що повідомлення-вимогу №9926/70.1 від 29.06.2022 не отримував, відсутнє порушене право відповідача, а тому такий односторонній правочин, викладений у вимозі, є недійсним, а також порушує публічний порядок.

Так, відповідно до п.5.1.11 загальних умов договору протягом всього строку дії договору позичальник зобов`язаний достроково повернути заборгованість за кредитом та сплатити проценти та інші належні до сплати платежі за користування ним на письмову вимогу банку та у строк, зазначений в такій вимозі, у випадках, передбачених цим договором та/або діючими договорами забезпечення, чинним законодавством України. При цьому, якщо згідно з умовами цього договору або отриманої від банку вимоги позичальник зобов`язується здійснити повне дострокове погашення боргових зобов`язань, сторони домовились, що дата повернення заборгованості за кредитом, зазначена в п. 2.1. частини №2 цього договору, за домовленістю сторін, вважається перенесеною та такою, що змінена на дату чи строк, що зазначений у письмовій вимозі банку про дострокове погашення чи настає в інших випадках, передбачених цим договором.

Згідно з п. 5.4.1. загальних умов договору банк має право відмовити позичальнику у наданні кредиту, призупинити/зупинити надання позичальнику кредиту без попереднього повідомлення позичальника, та/або зменшити генеральний ліміт /ліміт банківської(их) послуг(и), та/або вимагати дострокового виконання позичальником боргових зобов`язань перед банком за цим договором, та/або вимагати рахунок власних коштів позичальника формування грошового забезпечення на рахунках покриття за акредитивами тa гарантіями, відкритими/наданими на підставі цього договору, змінивши при цьому строк виконання боргових зобов`язань в порядку визначеному п. 8.13. частини №2 цього договору, при настанні будь - якої обставини або події, які визначені сторонами як такі, що явно свідчать про те, що кредитні кошти не будуть своєчасно повернуті, у тому числі: при порушенні/невиконанні позичальником будь-яких зобов`язань за цим договором.

Відповідно до п.8.13 загальних умов договору, відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, ст. 525, 611 Цивільного кодексу України, сторони погодили, що у випадку настання будь-якої з обставин, визначених п.5.4.1. частини № 2 цього договору, банк направляє позичальнику повідомлення з вимогою виконання позичальником боргових зобов`язань за цим договором та/або формування позичальником грошового забезпечення на рахунках покриття за діючими акредитивами та гарантіями, у визначеній банком частині або в цілому (надалі - «повідомлення»). При цьому строк виконання позичальником боргових зобов`язань та/або формування позичальником грошового забезпечення на рахунках покриття за діючими акредитивами та гарантіями, за взаємною згодою сторін, вважається таким, що настав, на 10 (десятий) календарний день з дня направлення позичальнику повідомлення, якщо інший новий строк не передбачений в такому повідомленні. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного вище десятиденного строку, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні листа з повідомленням про вручення на адресу позичальника, зазначену в реквізитах цього договору або адресу, повідомлену позичальником відповідно до п.5.1.5. частини №2 цього договору.

У цьому випадку позичальник зобов`язаний достроково повернути заборгованість за кредитом та/або сформувати грошове забезпечення на рахунках покриття за діючими акредитивами та гарантіями, сплатити проценти/комісії за користування кредитом та інші платежі, що належать до сплати за цим договором у встановлений відповідно до цього пункту договору новий строк у визначеному банком обсязі.

Судом першої інстанції встановлено, що станом на 23.06.2022 у Приватного акціонерного товариства "ГРЕТА" перед Акціонерним товариством "ТАСКОМБАНК" утворилась заборгованість за Генеральним договором про надання банківських послуг №Т 09.12.2014 К 1874 від 27.03.2018 у розмірі 87 831 006,98 грн та у розмірі 1 024 911,11 євро, що підтверджується детальним розрахунком заборгованості, наданим відповідачем. Оскільки позивачем не було додано належних та допустимих доказів на підтвердження сплати Приватним акціонерним товариством "ГРЕТА" Акціонерному товариству "ТАСКОМБАНК" заборгованості за Генеральним договором про надання банківських послуг №Т 09.12.2014 К 1874 від 27.03.2018, тому останній скористався своїм правом, передбаченим умовами вказаного договору, на дострокове стягнення заборгованості, в тому числі шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Як встановлено судом першої інстанції, місцезнаходженням Приватного акціонерного товариства "ГРЕТА" є Донецька область, м. Дружківка, вул. Чайковського, буд. 1. Вказана адреса юридичної особи позивача також зазначена у розділі 11 Генерального договору про надання банківських послуг №Т 09.12.2014 К 1874 від 27.03.2018, а тому відповідно до п.8.13 договору вимога була надіслана на вказану адресу позивача.

Згідно з наказом Приватного акціонерного товариства "ГРЕТА" №176 від 28.02.2022 призупинено тимчасово господарчу діяльність заводу на період дії воєнного стану та дії «стоп-листа» ЄС від 23.02.2022, а наказом №177 від 24.03.2022 - призупинено тимчасово трудові відносини на період дії воєнного стану.

В той же час, п.5.1.5 загальних умов договору передбачено, що позичальник зобов`язаний письмово інформувати банк про всі зміни своїх реквізитів, зазначених в цьому договорі, зміни в керівництві (перший керівник, особи з правом підпису на фінансових документах, головний бухгалтер), внесення змін до установчих та реєстраційних документів позичальника, складу засновників, протягом 10 (десяти) Робочих днів з дати внесення таких змін із наданням оригіналів або належним чином засвідчених копій відповідних підтверджуючих документів.

Проте, матеріали справи не містять, а позивачем в свою чергу не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження повідомлення відповідача про зміну адреси місцезнаходження, а тому відповідач правомірно, у відповідності до умов Генерального договору про надання банківських послуг №Т 09.12.2014 К 1874 від 27.03.2018 надіслав на адресу позивача, визначену у розділі 11, спірну вимогу.

Також судом першої інстанції вірно відхилені доводи позивача щодо нестабільної роботи АТ «Укрпошта» на території міста Дружківка, оскільки вказане не підтверджено жодними належними та допустимими доказами.

Стосовно доводів скаржника щодо неможливості виконання кредитних зобов`язань внаслідок настання форс-мажорних обставин, колегія суддів зазначає таке.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Законом затверджено Указ Президента України від 6 лютого 2023 року №58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (

Так, відповідно до частини 1 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Зокрема, листом від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України на підставі ст. ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 №671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Наразі, введення воєнного стану на території України є форс-мажором та незважаючи на те, що загальний офіційний лист щодо засвідчення форс-мажорних обставин стосується невизначеного кола осіб та звільняє від цивільно-правової відповідальності сторону договору, проте у будь-якому разі стороні необхідно буде довести, що зобов`язання невиконане саме у зв`язку з воєнними діями.

13.05.2022 ТПП України опублікувала на своєму сайті пояснення, що в період дії воєнного стану у разі порушення зобов`язань згаданий вище лист від 28.02.2022 можна роздрукувати із сайту ТПП України та долучати до повідомлення про форс-мажорні обставини, які унеможливили виконання договірних зобов`язань у встановлений термін, для спроможності обґрунтованого перенесення строків виконання зобов`язань та вирішення спірних питань мирним шляхом. Також вказується, що у разі необхідності сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного Сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014, за кожним зобов`язанням окремо.

Колегія суддів зауважує, що ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Іншими словами, сама по собі військова агресія російської федерації проти України не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні.

Воєнний стан як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із ним обставин юридична чи фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Вищенаведене у сукупності дає підстави для висновку, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 30.05.2022 у справі №922/2475/21.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Таким чином, сам по собі лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не засвідчує форс-мажорні обставини саме для спірних правовідносин, але у сукупності з доказами, наданими позивачем, може їх підтверджувати.

В той же час, з огляду на вищенаведені норми чинного законодавства України, суд зазначає, що позивачем не надано доказів неможливості виконання ним свого зобов`язання з повернення кредиту за укладеним Генеральним договором про надання банківських послуг №Т 09.12.2014 К 1874 від 27.03.2018 внаслідок настання форс-мажорних обставин.

Як встановлено судом першої інстанції, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження повідомлення позивачем відповідача про настання форс-мажорних обставин, тому суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги доводи позивача в цій частині.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами підстав для визнання недійсним одностороннього правочину АТ "Таскомбанк" щодо дострокового одноразового виконання грошового зобов`язання за Генеральним договором про надання банківських послуг (мультивалютний) № Т 09.12.2014 К 1874 від 27.03.2018, яке міститься у вимозі АТ "Таскомбанк" № 9926/70.1 від 29.06.2022.

Стосовно доводів позивача в частині визнання недійсними пунктів 8.5. та 8.13 Генерального договору про надання банківських послуг (мультивалютний) № Т 09.12.2014 К 1874 від 27.03.2018, укладеного між АТ "Таскомбанк" та ПрАТ "Грета", колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 6 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. (частини 2-3)

Отже, якщо сторонами кредитного договору досягнуто домовленості з усіх його умов, у тому числі щодо настання строку виконання зобов`язання, то такі умови повинні виконуватись сторонами з моменту досягнення домовленості, тобто з моменту підписання договору.

Також, встановлення у договорі за згодою сторін порядку надсилання повідомлень й їх отримання сторонами не суперечить приписам ст. 627 Цивільного кодексу України, якою визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, договір може містити будь-які умови, узгоджені сторонами на власний розсуд. Наявність таких умов не є підставою для визнання укладеного договору недійсним, оскільки останні можуть бути змінені в установленому чинним законодавством порядку в процесі виконання договору.

За таких підстав, порядок надсилання повідомлень, їх отримання сторонами у кредитному договорі, так і право відповідача на дострокове стягнення всієї суми кредиту та додаткових платежів не суперечить актам цивільного законодавства, і скріплення договору підписами та печатками уповноважених осіб сторін, а також виконання умов цього договору шляхом надання кредитних коштів позичальнику на умовах визначених даним договором та беззаперечне прийняття цих коштів, сплата позичальником відсотків за кредитом, свідчить про погодження та прийняття усіх умов оспорюваного договору.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов правильного висновку, що позивачем не доведено суду належними засобами доказування, що оспорювані ним пункти Генерального договору про надання банківських послуг (мультивалютний) № Т 09.12.2014 К 1874 від 27.03.2018 суперечать закону, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, або особи, які вчинили цей правочин, не мали на це необхідного обсягу цивільної дієздатності, чи волевиявлення учасників правочину не було вільним та не відповідало їх внутрішній волі, або правочин не було вчинено у формі, встановленій законом, чи правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "ГРЕТА" до Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК" про визнання правочинів недійсними є недоведеними та задоволенню не підлягають у повному обсязі.

На переконання колегії суддів, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункуту 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "ГРЕТА" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2023 у справі №910/6171/23 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2023 у справі №910/6171/23 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ГРЕТА" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2023 у справі №910/6171/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2023 у справі №910/6171/23 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на Приватне акціонерне товариство "ГРЕТА".

4. Матеріали справи №910/6171/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 12.02.2024.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.М. Гаврилюк

В.В. Сулім