ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року м. Черкаси справа № 925/1165/16(925/422/23)

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Боровика С.С. з помічником (за дорученням судді) Пастуховою О.С., за участю:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом

публічного акціонерного товариства «Жашківський маслозавод» в особі арбітражного керуючого Кучака Юрія Федоровича

до підприємства «Дойче Аграртехнік»

про стягнення 4 907 695,02 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Ліквідатор публічного акціонерного товариства «Жашківський маслозавод», арбітражний керуючий Кучак Юрій Федорович, звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовом про стягнення з підприємства «Дойче Аграртехнік» заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги № 241 від 17.12.2014 в сумі 4 907 695,02 грн.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 29.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі і вирішено проводити її розгляд за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 02.05.2023.

У зв`язку з відпусткою головуючого судді підготовче засідання у справі призначено на 18.05.2023.

Ухвалою суду від 18.05.2023 підготовче засідання у справі відкладено на 27.06.2023.

Ухвалою суду від 27.06.2023 підготовче засідання у справі відкладено на 25.07.2023.

Від ліквідатора публічного акціонерного товариства Жашківський маслозавод, арбітражного керуючого Кучака Ю.Ф., надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме, нерухоме майно та грошові кошти, які знаходяться на рахунках підприємства Дойче Аграртехнік, що будуть виявлені під час виконання заходів забезпечення позову в межах суми позовних вимог.

Ухвалою суду від 14.07.2023 відмовлено ліквідатору публічного акціонерного товариства Жашківський маслозавод, арбітражному керуючому Кучаку Ю.Ф., у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 25.07.2023 підготовче засідання у справі відкладено на 04.10.2023.

25.07.2023 від представника відповідача надійшло клопотання, в якому просить суд призначити судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Ухвалою суду від 04.10.2023 у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи відмовлено, підготовче засідання у справі відкладено на 31.10.2023.

Ухвалою суду від 31.10.2023 підготовче засідання відкладено до повернення матеріалів справи з Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою суду від 21.11.2023 підготовче засідання у справі призначено на 10.01.2024.

Ухвалою суду від 10.01.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.01.2024.

11.01.2024 від відповідача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду.

Ухвалою суду від 12.01.2024 у задоволенні заяви відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду відмовлено, оскільки час, на який ухвалою суду призначено судове засідання у даній справі, вже заброньований іншими користувачами для проведення судових засідань в режимі відеоконференції.

22.01.2024 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі.

09.01.2024 від відповідача надійшла заява про застосування наслідків спливу строків позовної давності, яка умотивована тим, що Додаткова угода №3 від 30.12.2015 до Договору поворотної фінансової допомоги №241 від 17.12.2014 директором відповідача Соловйовим Анатолієм Михайловичем не підписувалась, а отже не може бути належним письмовим доказом у справі, а тому відповідач у справі ставить питання перед судом про застосування спливу строку позовної давності до спірних правовідносин про стягнення з відповідача на користь позивача 4 907 695,02 грн. за Договором поворотної фінансової допомоги №241 від 17.12.2014, а саме загального строку позовної давності в три роки, встановленого ст.257 ЦК України, який сплинув 31.12.2018.

22.01.2024 від позивача надійшли письмові пояснення до позовної заяви, в яких посилаючись на преюдиційність факту укладення 30.12.2015 Додаткової угоди №3, згідно якої відповідач зобов`язався повернути отриману допомогу в повному обсязі не пізніше 31.12.2018, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, якими продовжені строки, визначені положеннями цивільного законодавства, в т.ч., які визначають строки позовної давності, у зв`язку з введенням на території України карантину та введенням в Україні воєнного стану, вважаючи звернення ліквідатора з даною позовною заявою в межах строків, встановлених положеннями статі 257 ЦК України, просить задовольнити позов.

23.01.2024 у судове засідання представники сторін не з`явились.

У зв`язку з неявкою сторін суд розглядає справу за наявними матеріалами.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, з`ясувавши обставини справи, суд встановив наступне.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 08.11.2016 відкрито провадження у справі №925/1165/16 про банкрутство ПАТ "Жашківський маслозавод", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника строком на сто п`ятнадцять календарних днів, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Каплю С.В.

Постановою Господарського суду Черкаської області від 18.11.2019 ПАТ "Жашківський маслозавод" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Кучака Ю.Ф.

На даний час провадження у справі №925/1165/16 перебуває на стадії ліквідаційної процедури.

Ліквідатор ПАТ «Жашківський маслозавод», арбітражний керуючий Кучак Юрій Федорович, на виконання своїх повноважень відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства звернувся до Господарського суду Черкаської з позовом до іноземного підприємства Дойче Аграртехнік про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги № 241 від 17.12.2014 в сумі 4 907 695,02 грн.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Заяви (позовні заяви) учасників провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або інших осіб у спорах, стороною в яких є боржник, розглядаються в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач має право в позовній заяві заявити мотивоване клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Якщо суд за результатами розгляду клопотання позивача дійде висновку про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, він зазначає про це в ухвалі про відкриття провадження у справі.

У разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи.

Під час виконання повноважень ліквідатора банкрута, арбітражним керуючим Кучаком Ю.Ф. встановлено, що між публічним акціонерним товариством «Жашківський маслозавод» та підприємством «Дойче Аграртехнік» було укладено договір поворотної фінансової допомоги №241 від 17.12.2014.

Відповідно до умов договору позикодавець передає позичальнику в тимчасове користування грошові кошти в сумі 2 750 000,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути дану суму коштів не пізніше 31.12.2014.

Договір скріплений печатками та підписаний обома сторонами.

30.12.2014 сторонами було укладено Додаткову угоду №1, згідно якої позичальник зобов`язується повернути отриману допомогу в повному обсязі не пізніше 31.12.2015.

12.01.2015 сторонами було укладено Додаткову угоду №2, згідно якої позикодавець передає позичальнику в тимчасове користування грошові кошти в сумі 9 000 000,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути дану суму коштів в строк та на умовах, передбачених Договором.

30.12.2015 сторонами було укладено Додаткову угоду №3, згідно якої позичальник зобов`язується повернути отриману допомогу в повному обсязі не пізніше 31.12.2018.

З банківської виписки відкритому у ПАТ «Банк Восток» рахунку № НОМЕР_1 вбачається, що публічне акціонерне товариство «Жашківський маслозавод» на користь підприємства «Дойче Аграртехнік» перерахувало з призначенням платежу: надання поворотної фінансової допомоги згідно договору №241 від 17.12.2014:

12.03.2015 - 1 368 041,00 грн.;

29.01.2015 - 1 395 000,00 грн.;

29.01.2015 - 650 000,00 грн..

З банківської виписки відкритому у ПАТ КБ «Хрещатик» рахунку № НОМЕР_2 вбачається, що 26.12.2014 публічне акціонерне товариство «Жашківський маслозавод» на користь підприємства «Дойче Аграртехнік» перерахувало з призначенням платежу: надання поворотної фінансової допомоги згідно договору №241 від 17.12.2014 - 550 000,00 грн.

Таким чином, ПАТ «Жашківський маслозавод» перерахувало на користь підприємства «Дойче Аграртехнік» 3963041,00 грн. поворотної фінансової допомоги.

Однак, перераховані грошові кошти ПАТ «Жашківський маслозавод» не були повернуті у строк до 31.12.2018.

Згідно з Податкового кодексу України поворотна фінансова допомога (ПФД) - сума коштів, що надійшла платникові податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення (пп. 14.1.257 ПКУ).

Суб`єкт господарювання (підприємство чи підприємець) може як отримувати, так і надавати ПФД. Своєю чергою, розмір такої допомоги законодавчо не обмежений.

Неповернена фінансова допомога фактично є дебіторською заборгованістю, яку відображають в обліку за своїми правилами.

Таким чином, Договір безвідсоткової фінансової допомоги за своєю правовою природою є договором позики.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання коштів або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1 ст. 1046 ЦКУ).

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦКУ).

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розміру, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Такого ж змісту норма міститься у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75.

Таким чином, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів на конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами заборгованості за кредитними договорами (постанова ВС від 25.05.2021 р. у справі №554/4300/16-ц).

Відтак, виписки по рахунках банкрута є належними доказами укладення Договору.

Стосовно заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, в порядку розгляду апеляційної скарги директора іноземного підприємства «Дойче Аграртехнік» Соловйова Анатолія Михайловича на рішення Господарського суду Черкаської області від 01.11.2022 по справі № 925/1165/16(925/359/21) господарський суд апеляційної інстанції встановив наступне:

30.12.2015 сторонами було укладено Додаткову угоду №З, згідно якої позичальник зобов`язується повернути отриману допомогу в повному обсязі не пізніше 31.12.2018.

Зазначений факт встановлений судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

Таким чином, господарським судом апеляційної інстанції встановлено факт укладення 30.12.2015 Додаткової угоди №3, згідно якої відповідач зобов`язався повернути отриману допомогу в повному обсязі не пізніше 31.12.2018.

Дані обставини були встановлені за участі директора іноземного підприємства «Дойче Аграртехнік» Соловйова Анатолія Михайловича, який безпосередньо брав участь в судовому засіданні та не заперечувались останнім.

До того ж дані обставини встановлені судом апеляційної інстанції на підставі матеріалів справи та не піддавались правовій оцінці.

В юридичній науці застосовується такий термін, як преюдиційність (від лат. praejudicio передрішення) у процесуальному праві обов`язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені судовим рішенням або вироком, що набрало законної сили у будь-якій іншій справі. Преюдиційність дозволяє уникнути ухвалення суперечливих судових актів щодо одного й того ж питання та вирішувати справи з найменшими витратами часу та засобів.

Верховний Суд вже неодноразово у своїх постановах зазначав про особливості застосування інститут преюдиції.

Тобто факти, установлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ (постанова КГС ВС від 26.11.2019 по справі №922/643/19).

Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії (постанова КГС ВС від 10.12.2019 по справі №910/6356/19).

Отже, дана норма визначає преюдиційні підстави звільнення осіб, які беруть участь у справі, від доказування обставин з метою досягнення процесуальної економії за наявності цих підстав у суду не буде необхідності досліджувати докази для встановлення певних обставин (постанова КАС ВС від 15.10.2019 по справі №813/8801/14).

Преюдиційні факти це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень (постанова КЦС ВС від 19.12.2019 по справі №520/11429/17).

Преюдиціальність це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами (постанова КГС ВС від 26.11.2019 по справі №902/201/19, постанова КГС ВС від 15.10.2019 по справі №908/1090/18).

Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини (далі Конвенція) та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (постанова КЦС ВС від 17.12.2019 по справі №641/1793/17).

За таких обставин, факт укладення 30.12.2015 Додаткової угоди №3, згідно якої відповідач зобов`язався повернути отриману допомогу в повному обсязі не пізніше 31.12.2018, не підлягає новому доказуванню при розгляді даної справи, позаяк обставини укладення такої додаткової угоди встановлено постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.03.2023 у справі №925/1165/16(925/359/21).

Відтак, суд приходить до висновку, що кінцевим терміном повернення позики, який встановлено сторонами, є 31.12.2018.

Поряд з цим, у відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільним кодексом України визначено два види строків позовної давності: а) загальний; б) спеціальні.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Загальні строки позовної давності є абстрактними, поширюються на всі цивільні правовідносини, за винятком тих, щодо яких законом встановлений інший строк або які взагалі виведені з-під дії строків позовної давності.

Загальний строк позовної давності складає три роки і не залежить від суб`єктного складу правовідносин (стаття 257 ЦК України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 30 квітня 2023 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, від 20 травня 2020 р. № 392 Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та від 22 липня 2020 р. № 641 Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2)

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 натупного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Поряд з цим, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, було введено в Україні воєнний стан.

Надалі, Указами Президента України строки дії воєнного стану в Україні продовжуються.

Законом України № 2120-IX від 15.03.2022 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

Відповідно до умов п.3 Договору поворотної фінансової допомоги № № 241 від 17.12.14 (Додаткова угода №3 від 30.12.2015) позичальник зобов`язався повернути отриману допомогу в повному обсязі не пізніше 31.12.2018.

Враховуючи продовження строку дії карантину, встановленого з 12.03.2020 до 30.07.2023, та запровадження в Україні воєнного стану з 24.02.2022, суд не приймає доводи відповідача, викладені у заяві про застосування спливу строку позовної давності.

За приписами ч. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться в ст.ст.525,526 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

З огляду на те, що у строк, встановлений п. 3 Договору, відповідач отриману допомогу не повернув, суд задовольняє вимогу позивача про стягнення з відповідача суми отриманої допомоги за Договором поворотної фінансової допомоги № 241 від 17.12.14 в розмірі 3 963 041, 00 грн.

Поряд з цим, згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.

Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12.

Висновок про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову є усталеним та підтримується Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду, зокрема у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах N 910/16945/14 та N 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі N 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах N 905/2324/17 та N 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі N 924/312/18.

Водночас, відповідно до п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, було введено в Україні воєнний стан.

За такого, позивач має право на позов про стягнення коштів з відповідача на підставі статті 625 ЦК України у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання, встановленого Договором поворотної фінансової допомоги № 241 від 17.12.14 за останні три роки, які передували подачі даного позову, з урахуванням введеного 24 лютого 2022 року воєнного стану в Україні.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за період з 23.03.2020 по 24.02.2022, дійшов висновку, що вказаний розрахунок зроблено вірно, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 229 060,75 грн. та інфляційних втрат у розмірі 715 593,27 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1, 3 ст.74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За змістом ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, керуючись своїм внутрішнім переконанням, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення, а тому стягує з підприємства «Дойче Аграртехнік» на користь публічного акціонерного товариства «Жашківський маслозавод» грошові кошти в сумі 3 963 041,00 грн. поворотної фінансової допомоги згідно договору №241 від 17.12.2014, 229 060,75 грн. 3% річних за період з 23.03.2020 по 24.02.2022 та 715 593,27 грн. інфляційних втрат за період з 23.03.2020 по 24.02.2022.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із задоволенням позову сплачений позивачем за подання позову судовий збір необхідно покласти на відповідача.

Керуючись Кодексом України з процедур банкрутства, статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з підприємства «Дойче Аграртехнік» (01042, м. Київ, вул. М.Приймаченко, 1/27, ) на користь публічного акціонерного товариства «Жашківський маслозавод» (19201, Черкаська обл., м. Жашків, вул. Маслозаводська, буд. 6, ) 3 963 041, 00 грн. поворотної фінансової допомоги згідно договору №241 від 17.12.2014, 229 060,75 грн. 3% річних за період з 23.03.2020 по 24.02.2022 та 715 593,27 грн. інфляційних втрат за період з 23.03.2020 по 24.02.2022.

3. Стягнути з підприємства «Дойче Аграртехнік» (01042, м. Київ, вул. М.Приймаченко, 1/27, ) на користь публічного акціонерного товариства «Жашківський маслозавод» (19201, Черкаська обл., м. Жашків, вул. Маслозаводська, буд. 6, ) 73 615,43 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати накази.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 12.02.2024.

Суддя С.С. Боровик