ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року Справа № 924/262/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуюча суддя Коломис В.В., суддя Миханюк М.В. , суддя Саврій В.А.

секретар судового засідання Романець Х.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з`явився;

відповідача - Керницька І.Р. - адвокат (в режимі відеоконфернції);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "ГВМ-Агро" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 30 жовтня 2023 року (повний текст складено 01.11.2023) у справі №924/262/23 (суддя Грамчук І.В.)

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕСТ ЛІЗИНГ"

до Приватного підприємства "ГВМ-АГРО"

про стягнення заборгованості та штрафних санкцій в сумі 1 981 255,72 грн

та за зустрічною позовною заявою Приватного підприємства "ГВМ-Агро"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕСТ ЛІЗИНГ"

про визнання недійсними положень договору фінансового лізингу

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 30 жовтня 2023 року у справі №924/262/23 первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕСТ ЛІЗИНГ" до Приватного підприємства "ГВМ-Агро" про стягнення заборгованості та штрафних санкцій в сумі 1 981 255,72 грн задоволено.

Присуджено до стягнення з Приватного підприємства "ГВМ-Агро" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕСТ ЛІЗИНГ" 1 439 877,06 грн простроченої заборгованості за лізинговими платежами, 201 887,69 грн пені, 96 905,50 грн 24% річних, 21 820,77 грн інфляційного збільшення, 120 764,70 грн штрафу за неподання відомостей про стан та місцезнаходження майна, 100 000,00 грн штрафу за неповернення об`єкта лізингу, 29 718,84 грн витрат по судовому збору.

У зустрічному позові Приватного підприємства "ГВМ-Агро" до Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕСТ ЛІЗИНГ" про визнання недійсними положень договору фінансового лізингу відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, ПП "ГВМ-Агро" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовити в повному обсязі, а зустрічний позов задоволити.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.12.2023 апеляційну скаргу Приватного підприємства "ГВМ-Агро" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 30 жовтня 2023 року у справі №924/262/23 - залишено без руху. Запропоновано скаржнику протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки шляхом надання суду доказів сплати судового збору в установленому законом порядку і розмірі.

15 грудня 2023 року через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від скаржника надійшла заява про усунення недоліків, встановлених при поданні апеляційної скарги.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.12.2023 у справі №924/262/23 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "ГВМ-Агро" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 30 жовтня 2023 року у справі №924/262/23. Призначено справу №924/262/23 до розгляду на 25 січня 2024 року об 12:30 год. Встановлено позивачу за первісним позовом строк для подання до суду відзиву на апеляційну скаргу та доказів надсилання (надання) апелянту копії відзиву та доданих до нього документів протягом 5 (п`яти) днів з дня вручення даної ухвали.

В судове засідання 25 січня 2024 року, яке згідно ухвали апеляційного суду від 15.01.2024, мало відбутися в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із використанням власних технічних засобів з представником ТОВ "БЕСТ ЛІЗИНГ", останній на зв`язок не вийшов.

Колегія суддів, враховуючи положення ч.5 ст.197 ГПК України, якою передбачено, що ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку, тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву, про що заявника було попереджено в ухвалі Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.01.2024 у справі №924/262/23, та зважаючи на те, що явка представників учасників справи до суду не визнавалась обов`язковою, а матеріали справи достатньо характеризують спірні правовідносини, дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Представник скаржника безпосередньо в судовому засіданні підтримав вимоги та доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 26 серпня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" (лізингодавець) та Приватним підприємством "ГВМ-АГРО" (лізингоодержувач/відповідач) був укладений договір фінансового лізингу №210826-2/ФЛ-Ю-А (далі - договір).

Об`єктом лізингу, як визначено п.4 договору, є Автомобіль Меrcedes-Benz GLE, загальна вартість якого з ПДВ становить 3019117,56 грн, а детальний опис визначений у додатку "Специфікація".

Відповідно до п.5 договору, строк лізингу становить 28 місяців; максимальний термін передачі, з урахування положень додатку "Загальні умови": 30.09.2021; місце передачі: м. Хмельницький, просп. Миру, буд. 102; мінімальний строк для дострокового придбання (з дати передачі): 17 місяців; адреса базування: Хмельниька обл., Ярмолинецький р-н, с. Іванівка, вул.Шевченка, буд.62.

В договорі сторонами також передбачено, що всі додатки та додаткові угоди до договору є невід`ємними його частинами.

Одночасно із укладенням договору фінансового лізингу, сторонами складено та підписано додатки до договору, а саме: "Загальні умови договору" (далі - загальні умови), "Графік сплати лізингових платежів" (далі - графік сплати), "Специфікація", "Страхування", "Технічний асістанс", "Довідка (типова форма) про стан об`єкта лізингу та фактичну адресу базування (зберігання)", "Акт звірки взаєморозрахунків та переходу права власності на об`єкт лізингу (зразок)", "Поняття нормального зносу".

Відповідно до п.1.1 загальних умов, лізингодавець набуває у свою власність і передає на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування вживаний об`єкт лізингу (далі - об`єкт лізингу), найменування, марка, модель, комплектація, рік випуску, ціна одиниці, кількість, вартість і загальна вартість якого на момент укладення договору наведені в додатку "Специфікація" (далі - "специфікація"), a лізингоодержувач зобов`язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах договору. По закінченню строку лізингу, до лізингоодержувача переходить право власності на об`єкт лізингу згідно умов цього договору (за виключенням випадків, передбачених договором та/або законодавством). Найменування фінансової операції: фінансовий лізинг.

Згідно п.1.2 загальних умов строк користування лізингоодержувачем предметом лізингу (строк лізингу) складається з періодів (місяців) лізингу, зазначених в додатку "Графік сплати лізингових платежів" (далі - "графік"), та починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі предмета лізингу, але в будь-якому випадку не може бути менше одного року.

Відповідно до п.1.3 загальних умов, якщо в договорі визначено продавця (постачальника) об`єкта лізингу (надалі - продавець), сторони погодили, а лізингоодержувач також і підтверджує, що він самостійно та на власний ризик обрав об`єкт лізингу та продавця (постачальника) об`єкта лізингу, зазначеного в договорі. Об`єкт лізингу є власністю лізингодавця протягом строку дії даного договору. В разі переходу права власності на об`єкт лізингу від лізингодавця до лізингоодержувача згідно умов цього договору, об`єкт лізингу по закінченню строку лізингу лізингоодержувачем не повертається, а повертається лізингоодержувачу у власність, за виключенням випадків, передбачених договором чи обумовлених угодою сторін.

Згідно із п.2.1.5 загальних умов, остаточною загальною вартістю предмета лізингу є вартість вказана в акті приймання-передачі (далі - акт) або останньому по даті акті коригування вартості предмета лізингу, направленого лізингодавцем лізингоодержувачу.

Пунктом 2.1.7 загальних умов визначено, що число сплати - це число (порядковий номер дня у відповідному календарному місяці) сплати чергових лізингових платежів кожного календарного місяця, яке визначається сторонами згідно п.2.1.7.1 загальних умов.

Відповідно до п.2.1.7.1 загальних умов, у випадку, якщо авансовий платіж, визначений у графіку сплати лізингових платежів (додаток до договору) становить менше, або дорівнює 20 (двадцять) % від загальної вартості об`єкта лізингу, визначеного в п. 4.2 договору, то числом сплати лізингового платежу 1-го періоду лізингу є порядковий номер дня у відповідному календарному місяці дати, яка визначається шляхом додавання чотирьох календарних днів до дати підписання акту (наприклад: дата підписання сторонами акту - 04 лютого 2021 року. Черговий лізинговий платіж 1-го періоду лізингу сплачується 08 лютого 2021 року. Наступні чергові лізингові платежі - кожного 08 числа календарного місяця протягом усього строку лізингу). У разі відсутності такого числа у відповідному календарному місяці (наприклад, якщо числом сплати є 31 число, а у календарному місяці 30 днів), платіж сплачується в останній робочий день відповідного календарного місяця.

У випадку, якщо авансовий платіж, визначений у графіку сплати лізингових платежів (додаток до договору) становить більше ніж 20 (двадцять) % від загальної вартості об`єкта лізингу, визначеного в п. 4.2 договору, то числом сплати лізингового платежу 1-го періоду лізингу є порядковий номер дня у відповідному календарному місяці дати, яка визначається шляхом додавання 20 календарних днів до дати підписання акту. (Наприклад, якщо дата підписання сторонами акту - 04 лютого 2021 року, то черговий лізинговий платіж 1-го періоду лізингу сплачується 24 лютого 2021 року, а наступні чергові лізингові платежі - кожного 24 числа календарного місяця протягом усього строку лізингу). У разі відсутності такого числа у відповідному календарному місяці (наприклад, якщо числом сплати є 31 число, а у календарному місяці 30 днів), платіж сплачується в останній робочий день відповідного календарного місяця.

Відповідно до п.2.2 загальних умов, усі платежі за договором лізингоодержувач зобов`язаний здійснювати у число сплати, в національній валюті України (гривні) відповідно до Графіку та Загальних умов, а також інших положень цього договору та/або чинного законодавства шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця. Лізингові платежі включають платежі по відшкодуванню (компенсації) частини вартості об`єкта лізингу (з врахуванням коригування, вказаного в пунктах 2.5, 2.6 загальних умов): винагороду (комісію) лізингодавцю за отриманий у лізинг об`єкт лізингу з врахуванням коригування, вказаного в пунктах 2.7-2.9, 3.5 загальних умов (далі - "винагорода"). При цьому сторони погодили, що такі лізингові платежі за цим договором не містять покупної ціни, передбаченої цим договором і, у сукупності, є платою за користування об`єктом лізингу.

За умовами п.2.3 загальних умов авансовий платіж, визначений у графіку сплати лізингових платежів (додаток до договору), з урахування пункту 2.6 загальних умов, лізингоодержувач зобов`язаний сплатити протягом трьох банківських днів з моменту відправлення рахунку лізингодавцем, але не пізніше ніж в дату, зазначену сторонами в пункті 5.6 договору та в сумі авансового лізингового платежу, визначеному в графіку плати лізингових платежів незалежно від отримання рахунку.

Як встановлено у п.2.4 загальних умов, якщо строк сплати будь-якого лізингового платежу припадає на неробочий (вихідний, святковий або ін.) день, лізингоодержувач зобов`язаний сплатити такий платіж не пізніше останнього робочого дня, який передує вихідному (святковому та ін.) дню.

Відповідно до Специфікації, найменування, марка об`єкта лізингу: Автомобіль Меrcedes-Benz; модель, комплектація: (PKW) GLE-Class V167 400 d 4MATIC 2, 925 см.куб., 330 к.с.; 2021 року випуску; в кількості 1 штука загальною вартістю без ПДВ - 2 515 931,30 грн; загальна вартість об`єкта лізингу на момент укладення договору складає 3 019 117,56 грн з ПДВ.

Згідно Графіка сплати лізингових платежів вбачається, що лізингоодержувач зобов`язався сплатити на користь лізингодавця авансовий платіж у розмірі 629 281,83 грн, а також щомісячно погашати лізингові платежі за 28 черговими періодами; відшкодування (компенсація) часини вартості об`єкта лізингу, в т.ч. ПДВ складає 3 019 117,56 грн; винагорода (комісія) лізингодавцю за отриманий в лізинг об`єкт лізингу, без ПДВ складає 1 467 997, 05 грн; загальний лізинговий платіж 4 487 114,61 грн з ПДВ.

На виконання умов договору між сторонами підписаний акт прийому-передачі об`єкта лізингу в користування, згідно п.1 якого лізингодавець передав об`єкт лізингу, а саме: новий легковий автомобіль Меrcedes-Benz GLE 3.0, 2021 року випуску, номер кузова (шасі, рами, заводський) НОМЕР_1 , а лізингоодержувач прийняв вищевказаний об`єкт лізингу в користування (фінансовий лізинг). Вартість об`єкт лізингу на момент передачі становить 3 019 117,56 грн, в т.ч. ПДВ (пункт 4).

Натомість, відповідач, в порушення умов договору, зобов`язання щодо сплати щомісячних лізингових платежів виконував не в повному обсязі, з огляду на що в період з 21 жовтня 2022 року по 4 січня 2023 року заборгованість склала 1 439 877, 06 грн.

Згідно п.7.1.1 загальних умов передбачено, що за порушення обов`язку з своєчасної сплати платежів передбачених даним Договором та/або чинним законодавством України - лізингоодержувач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочки, від простроченої заборгованості за платежами за кожен день прострочки, та відшкодувати всі збитки, завдані цим лізингодавцеві, понад вказану пеню. Сторони домовились, що нарахування даної пені за прострочення сплати платежів, передбачених даним договором та/або чинним законодавством України, припиняється через дванадцять місяців, від дня коли сплата мала відбутися.

Пунктом 2.7 загальних умов визначено, що у разі, якщо лізингоодержувач прострочить сплату лізингових платежів, на підставі ст.625 ЦК України лізингоодержувач зобов`язується сплачувати 24 проценти річних, яка діяла в період прострочення, від простроченої заборгованості за платежами за кожен день прострочення протягом всього періоду існування простроченої заборгованості.

Окрім того, згідно п.5.2.1. загальних умов лізингоодержувач зобов`язаний щоквартально (не пізніше 10 календарних днів з моменту закінчення відповідного звітного кварталу) інформувати лізингодавця про стан та адресу базування Об`єкта лізингу шляхом направлення звіту у формі встановленою в додатку "Довідка" до договору.

Як зазначає ТОВ "БЕСТ ЛІЗИНГ" лізингоодержувач, всупереч п.5.2.1 загальних умов договору, жодного разу не повідомляв лізингодавця про стан та місцезнаходження об`єкта лізингу, чим порушив взяті на себе зобов`язання за договором.

Згідно п.7.1.3. загальних умов договору лізингоодержувач за порушення п.5.2. Загальних умов договору лізингоодержувач сплачує договірну санкцію (неустойку) у розмірі 1 (один) відсоток остаточної загальної вартості Об`єкта лізингу за кожен та будь-який випалок із зазначених порушень. Сторони погодили, що даний штраф є визначеною грошовою сумою, яка не змінюється (після встановлення остаточної загальної вартості Об`єкта лізингу) протягом строку дії договору, та для зручності сторін визначається як 1 (один) відсоток від розміру остаточної загальної вартості Об`єкта лізингу.

Відповідно до п.7.1.2 загальних умов, якщо лізингоодержувач та/або інші особи, яким Об`єкт лізингу може бути надано лізингоодержувачем у тимчасове користування, не повернули Об`єкт лізингу або повернули його невчасно, зокрема у випадках вилучення Об`єкта лізингу у відповідності до даного договору або чинного законодавства України, лізингоодержувач сплачує на вибір лізингодавцю неустойку (штраф) у розмірі подвійної суми лізингового платежу, який необхідно було сплатити лізингоодержувачу в останньому періоді лізингу, який передує періоду невиконання лізингоодержувачем обов`язку по поверненню Об`єкт лізинг, в розрахунку за кожен день такого невиконання - за весь час невиконання. Або лізингоодержувач сплачує лізингодавцю договірну санкцію (неустойку) у розмірі 1 (один) відсоток остаточної загальної вартості Об`єкта лізингу, за кожен день прострочення повернення предмета лізингу.

В п.6.1.1 загальних умов визначено, що лізингодавець має право в односторонньому порядку змінити умови цього договору у випадку, зокрема, несплати лізингоодержувачем лізингових платежів (частково або в повному обсязі) та прострочення сплати більше 60 (шістдесяти) календарних днів з дня настання строку платежу, встановленого в цьому договорі.

Згідно з п.6.6 загальних умов у будь-якому випадку, незважаючи на те, вирішить лізингоодержувач скористатися можливістю здійснити викупний платіж, або не вирішить, лізингодавець має право у односторонньому порядку відмовитись від договору (розірвати договір) та вилучити Об`єкт лізингу у випадках, передбачених пунктами 6.1.1 - 6.1.4, 6.1.8 Загальних умов.

Підпунктом 6.6.1 загальних умов передбачено, що лізингодавець надсилає лізингоодержувачу повідомлення про відмову від договору (його розірвання) та вилучення об`єкта лізингу із зазначенням строку та місця його передачі лізингодавцю в межах України. Якщо інше не встановлено у такому повідомленні, місцем виконання договору (зобов`язань по договору) щодо повернення лізингоодержувачем Об`єкта лізингу є місцезнаходження лізингодавця. Лізингоодержувач зобов`язаний з свій рахунок, протягом строку встановленому в повідомленні про вилучення Об`єкта лізингу, повернути Об`єкт лізингу лізингодавцю. Незалежно від цього лізингодавець має право самостійно вилучити Об`єкт лізингу з місця зберігання (знаходження, експлуатації, ремонту тощо) Об`єкта лізингу без будь-які погоджень або дозволів лізингоодержувача або будь-яких інших осіб, з покладенням на лізингоодержувача понесених при цьому витрат.

23.12.2022 ТОВ "БЕСТ ЛІЗИНГ" звернулось до ПП "ГВМ-АГРО" з вимогою №3325, в якій просило сплатити штраф за неподання звітності за 4 квартал 2021 року, 1 квартал 2022 року, 2 квартал 2022 року, 3 квартал 2022 року на загальну суму 120 764,70 грн.

Також 23.12.2022 ТОВ "БЕСТ ЛІЗИНГ" звернулось до ПП "ГВМ-АГРО" з повідомленням №3326, в якому посилаючись на прострочену заборгованість (несплату лізингових платежів) більше 60 днів, повідомило про розірвання (відмову від) договору, укладеного між ПП "ГВМ-АГРО" та ТОВ "БЕСТ ЛІЗИНГ", та вимагало в строк до 03.01.2023 включно повернути ТОВ "БЕСТ ЛІЗИНГ" за адресою: 03038, м. Київ, вул. Лінійна, 17, отримане за договором майно - об`єкт лізингу, а саме: Автомобіль Mercedes-Benz GLE 400 4МАТІС Купе 5 дверей 3.0 333 к.с. 9G-TRONIC, 2021 року випуску, державний, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова (шасі, рами, заводський) НОМЕР_1 , з усіма приналежностями (в т.ч. свідоцтво про державну реєстрацію об`єкта лізингу, комплект ключів, комплект державних реєстраційних номерів, сервісна книжка, інструкція по експлуатації), а також підписати акт повернення об`єкта лізингу та видати зареєстровану в ЄРПН податкову накладну.

Вказані вимога та повідомлення залишені ПП "ГВМ-АГРО" без відповіді та належного реагування.

24.01.2023 ТОВ "БЕСТ ЛІЗИНГ" було вилучено у ПП "ГВМ-АГРО" об`єкт лізингу на підставі п.6.6.1 Загальних умов договору лізингу, що підтверджується актом прийому-передачі предмета лізингу за договором 210826-2/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу від 24 січня 2023 року.

Враховуючи викладене, ТОВ "БЕСТ ЛІЗИНГ" звернулося до суду з позовом про стягнення з ПП "ГВМ-АГРО" заборгованості в розмірі 1 981 255,72 грн, з яких: 1 439 877,06 грн - заборгованість за лізинговими платежами, 201 887,69 грн - пеня, 96 905, 50 грн - 24 % річних, 21 820,77 грн - інфляційні нарахування, 120 764,70 грн - штраф за неподання відомостей про стан та місцезнаходження майна, 100 000,00 грн - штраф за неповернення об`єкта лізингу.

ПП "ГВМ-АГРО", в свою чергу, посилаючись на те, що умови пунктів 2.7, 6.1, 7.1 (7.1.1, 7.1.2., 7.1.3) договору фінансового лізингу є несправедливими відповідно до пунктів 2, 3, 5, 6, 14, 16, частини третьої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів", і внаслідок таких умов договору існує явний, істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків, що несуть шкоду споживачеві, звернулось до суду з зустрічним позовом до ТОВ "БЕСТ ЛІЗИНГ" про визнання недійсними пунктів 2.7, 6.1, 7.1 (7.1.1, 7.1.2., 7.1.3) договору фінансового лізингу.

Обгрунтовуючи зустрічні позовні вимоги ПП "ГВМ-АГРО" вказує, що передбачена умовами договору сплата лізингоодержувачем 24% річних, інфляційних витрат, штрафу, що не передбачено законом і не входить у перелік послуг, які підлягають оплаті відповідно до Закону України "Про фінансовий лізинг", є безпідставними, а умова договору про навмисно завищені штрафні санкції суперечить вимогам законодавства, містить ознаки несправедливості та є підставою для визнання вказаних пунктів договору недійсним.

Місцевий господарський суд, розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення первісних позовних вимог та відсутність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.175 Господарського кодексу України, майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Загальні правові та організаційні засади фінансового лізингу в Україні відповідно до міжнародних стандартів у цій сфері визначає Закон України "Про фінансовий лізинг", відповідно до ст.1 якого (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) визначено, що договір фінансового лізингу - договір, за яким надаються послуги з фінансового лізингу; фінансовий лізинг - вид правових відносин, за якими лізингодавець зобов`язується відповідно до договору фінансового лізингу на строк та за плату, визначені таким договором, передати лізингоодержувачу у володіння та користування як об`єкт фінансового лізингу майно, що належить лізингодавцю на праві власності та набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем, або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, та які передбачають наявність хоча б однієї з ознак фінансового лізингу, встановлених цим Законом.

Як убачається з матеріалів справи, між сторонами укладено договір фінансового лізингу № 210826-2/ФЛ-Ю-А від 26 серпня 2021 року.

Статтею 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" визначено, що лізингові платежі, належні до сплати за договором фінансового лізингу, здійснюються в порядку, встановленому договором фінансового лізингу.

До складу лізингових платежів включаються: 1) сума, що відшкодовує частину вартості об`єкта фінансового лізингу; 2) винагорода лізингодавцю за отриманий у фінансовий лізинг об`єкт фінансового лізингу; 3) інші складові, зокрема платежі та/або витрати, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору фінансового лізингу та передбачені таким договором. Протягом строку дії договору фінансового лізингу розмір лізингових платежів може бути змінено у випадках та порядку, передбачених таким договором.

З метою виконання лізингодавцем своїх зобов`язань за договором фінансового лізингу щодо оплати товарів, виконання робіт тощо лізингодавець має право отримати від лізингоодержувача авансовий платіж, що підлягає сплаті відповідно до умов договору фінансового лізингу. Авансовий платіж не є залученими коштами лізингодавця, а є складовою лізингових платежів за договором фінансового лізингу, що відшкодовує частину вартості об`єкта фінансового лізингу.

Згідно з п.3 ч.2 ст.21 Закону України "Про фінансовий лізинг", лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно сплачувати передбачені договором фінансового лізингу лізингові та інші платежі.

Пунктом 2.1.7 загальних умов визначено, що число сплати - це число (порядковий номер дня у відповідному календарному місяці) сплати чергових лізингових платежів кожного календарного місяця, яке визначається сторонами згідно п.2.1.7.1 загальних умов.

Відповідно до п.2.1.7.1 загальних умов, у випадку, якщо авансовий лізинговий платіж, визначений у графіку сплати лізингових платежів (додаток до договору) становить менше, або дорівнює 20% від загальної вартості об`єкта лізингу, визначеної в п.4.2. договору, то числом сплати лізингового платежу 1-го періоду лізингу є порядковий номер дня у відповідному календарному місяці дати, яка визначається шляхом додавання чотирьох календарних днів до дати підписання акту.

Авансовий лізинговий платіж, визначений у графіку сплати лізингових платежів (додаток до договору) становить більше, ніж 20 (двадцять) % від загальної вартості об`єкта лізингу, зазначеного в акті приймання-передачі об`єкта лізингу то числом сплати є порядковий номер дня у відповідному календарному місяці дати, яка визначається шляхом додавання двадцяти календарних днів до дати підписання акту. (наприклад: дата підписання сторонами акту - 04 лютого 2021 року. Черговий лізинговий платіж 1-го періоду лізингу сплачується 24 лютого 2021 року. Наступні чергові лізингові платежі - кожного 24 числа календарного місяця протягом усього строку лізингу). В разі відсутності такого числа у відповідному календарному місяці (наприклад, якщо числом сплати є 31-ше число, а у календарному місяці 30-ть днів), платіж сплачується в останній робочий день відповідного календарного місяця.

Відповідно до п.2.1.8 загальних умов, період лізингу - це період строку лізингу, який дорівнює одному місяцю. Перший період лізингу починається з дати підписання акту.

Відповідно до акту приймання-передачі об`єкта лізингу від 31.08.2021 - загальна вартість об`єкта лізингу складає 3 019 117,56 грн, тобто авансовий лізинговий платіж, визначений у графіку сплати лізингових платежів (додаток до договору лізингу) складає 629 282,83 грн та становить більше, ніж 20 (двадцять) % від загальної вартості об`єкта лізингу, визначеної в п.4.2. договору лізингу, а отже, числом сплати є порядковий номер дня у відповідному календарному місяці дати, яка визначається шляхом додавання двадцяти календарних днів до дати підписання акту.

Отже, враховуючи дату підписання сторонами акту прийому передачі - 31.08.2021, лізингоодержувач був зобов`язаний сплачувати чергові лізингові платежі у розмірі, визначеному Графіком сплати лізингових платежів, у строк до кожного 20 числа місяця протягом усього строку лізингу з одночасним урахуванням при цьому приписів пункту 2.4. загальних умов договору.

Як встановлено судами обох інстанцій, позивач належним чином виконав взяті на себе зобов`язання та передав в користування відповідачу об`єкт лізингу на підставі підписаного 31 серпня 2021 року сторонами акту прийому-передачі майна.

Натомість, відповідач, в порушення умов договору, зобов`язання щодо сплати щомісячних лізингових платежів виконав частково, внаслідок чого у останнього в період з 21 жовтня 2022 року по 03 січня 2023 року виникла заборгованість в розмірі 1 439 877,06 грн, а саме:

- з 21.10.2022 (14 період лізингу) виникла заборгованість в розмірі 487 962,04 грн;

- з 19.11.2022 (застосовується п.2.7.1 загальних умов договору лізингу, оскільки 20.11.2022 - вихідний день (15 період лізингу)) виникла заборгованість в розмірі 480 658,14 грн;

- з 21.12.2022 (16 період лізингу) виникла заборгованість в розмірі 471 256,88 грн.

Оскільки, як встановлено судами обох інстанцій, існує заборгованість відповідача перед позивачем, а наданий позивачем розрахунок заборгованості по лізингових платежах відповідає умовам договору фінансового лізингу №210826-2/ФЛ-Ю-А від 26.08.2021, то позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по сплаті лізингових платежів в розмірі 1 439 877,06 грн правомірно задоволені судом першої інстанції на підставі ст.ст. 509, 525, 526, 806, 807, 809 ЦК України.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем за первісним позовом покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної оплати чергових лізингових платежів за договором фінансового лізингу №210826-2/ФЛ-Ю-А від 26.08.2021, позивач за первісним позовом нарахував та заявив до стягнення 201 887,69 грн пені, 120 764,70 грн штрафу за неподання відомостей про стан та місцезнаходження майна, а також 100 000,00 грн штрафу за неповернення об`єкта лізингу.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.

Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п.7.1.1. загальних умов, за порушення обов`язку зі своєчасної сплати платежів, передбачених даним договором та/або чинним законодавством України - сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від простроченої заборгованості за платежами за кожен день прострочення, та відшкодовує всі збитки, завдані цим лізингодавцеві, понад вказану пеню. Сторони, домовились, що нарахування даної пені за прострочення сплати платежів, передбачених цим: договором та/або чинним законодавством України, припиняється через дванадцять місяців, від дня коли сплата мала відбутися.

Окрім того, згідно п.5.2.1. загальних умов лізингоодержувач зобов`язаний щоквартально (не пізніше 10 календарних днів з моменту закінчення відповідного звітного кварталу) інформувати лізингодавця про стан та адресу базування об`єкта лізингу шляхом направлення звіту у формі встановленою в додатку "довідка" до договору.

Як встановлено судами обох інстанцій та не спростовано відповідачем, останній всупереч вимогам п.5.2.1 загальних умов, не повідомляв лізингодавця про стан та місцезнаходження об`єкта лізингу, чим порушив взяті на себе зобов`язання за договором.

Згідно п.7.1.3. загальних умов за порушення п.5.2. загальних умов договору лізингоодержувач сплачує лізингодавцю сплачує у розмірі 1 (один) відсоток остаточної загальної вартості об`єкта лізингу, за кожен та будь-який випадок зазначеного порушення. Сторони погодили, що даний штраф є визначеною грошовою сумою, яка не змінюється (після встановлення остаточної загальної вартості об`єкту лізингу) протягом строку дії договору.

Пунктом 2.1.5 загальних умов визначено, що остаточна загальної вартості об`єкту лізингу - вартість об`єкту лізингу, вказана в акті або в останньому по даті акті коригування вартості об`єкту лізингу, направленому лізингодавцем.

Як вбачається, остаточна загальна вартість об`єкту лізингу згідно акту прийому-передачі майна від 31 серпня 2021 р. становить 3 019 117,56 грн.

Отже, сума штрафу становить 120 764,70 грн (3 019 117,56 (вартість майна)*1%* 4).

Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно з приписами статті 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Відповідно до ст.785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ч.4 ст.17 Закону України "Про фінансовий лізинг", після отримання лізингоодержувачем об`єкта фінансового лізингу лізингодавець має право відмовитися від договору фінансового лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингоодержувача, та/або вимагати повернення об`єкта фінансового лізингу, у тому числі у безспірному порядку, на підставі виконавчого напису нотаріуса:1) у разі якщо лізингоодержувач не сплатив за договором фінансового лізингу лізинговий платіж частково або в повному обсязі та прострочення становить більше 60 календарних днів;2) за наявності інших підстав, встановлених договором фінансового лізингу або законом.

Згідно з ч.ч. 5, 6 ст.17 Закону України "Про фінансовий лізинг", для цілей цієї статті сторона вважається повідомленою про відмову від договору та його розірвання, якщо минуло шість робочих днів (у разі якщо договором не передбачено більший строк) з дня, наступного за днем надсилання іншою стороною відповідного повідомлення на поштову адресу та/або адресу електронної пошти, зазначену в договорі, що розривається. Договір фінансового лізингу може бути достроково розірваний з інших підстав, встановлених законом або таким договором.

Як вже зазначалося вище, сторони передбачили в загальних умовах до договору фінансового лізингу право лізингодавця на односторонню відмову від договору за певних обставин.

Так, відповідно до п.6.1 загальних умов визначено, що лізингодавець має право в односторонньому порядку змінити умови цього договору у випадку, зокрема, несплати лізингоодержувачем лізингових платежів (частково або в повному обсязі) та прострочення сплати більше 60 (шістдесяти) календарних днів з дня настання строку платежу, встановленого в цьому договорі.

Пунктом 6.6.1 загальних умов передбачено, що лізингодавець надсилає лізингоодержувачу повідомлення про відмову від договору (його розірвання) та вилучення об`єкта лізингу із зазначенням строку та місця його передачі лізингодавцю в межах України. Якщо інше не встановлено у такому повідомленні, місцем виконання договору (зобов`язань по договору) щодо повернення лізингоодержувачем об`єкта лізингу є місцезнаходження лізингодавця. Лізингоодержувач зобов`язаний за свій рахунок протягом строку встановленому в повідомленні про вилучення об`єкта лізингу, повернути об`єкт лізингу лізингодавцю. Незалежно від цього лізингодавець має право самостійно вилучити об`єкт лізингу з місця зберігання (знаходження, експлуатації, ремонту тощо) об`єкта лізингу без будь-яких погоджень або дозволів лізингоодержувача або будь-яких інших осіб, з покладенням на лізингоодержувача понесених при цьому витрат. лізингоодержувач вважається повідомленим про відмову від договору та його розірвання, якщо минуло шість робочих днів з дня, наступного за днем відправлення лізингодавцем відповідного про це повідомлення та з цього моменту цей договір є розірваним.

Згідно з п. 6.6.4 загальних умов вилучення об`єкта лізингу, припинення або розірвання договору не звільняє лізингоодержувача від сплати всіх нарахованих та несплачених платежів, передбачених договором. Сторони погодили, що у випадку односторонньої відмови лізингодавця від цього договору (розірвання договору), лізингоодержувач, на відповідну вимогу лізингодавця, зобов`язаний буде протягом строку встановленому у повідомленні про відмову лізингодавця від договору (розірвання договору) сплатити лізингодавцю всі нараховані та несплачені лізингові платежі, передбачені договором, а також передбачені договором та/або чинним законодавством України штрафні санкції.

Відповідно до п.7.1.2 загальних умов, якщо лізингоодержувач та/або інші особи, яким об`єкт лізингу, може бути надано лізингоодержувачем у тимчасове користування, не повернули об`єкт лізингу або повернули його невчасно, зокрема у випадках вилучення об`єкта лізингу у відповідності до даного договору або чинного законодавства України, лізингоодержувач сплачує на вибір лізингодавцю неустойку (штраф) у розмірі подвійної суми лізингового платежу, який необхідно було сплатити лізингоодержувачу в останньому періоді лізингу, який передує періоду невиконання лізингоодержувачем обов' язку по поверненню об`єкта лізингу, в розрахунку за кожен день такого невиконання за весь час невиконання. Або лізингоодержувач сплачує лізингодавцю договірну санкцію (неустойку) у розмірі 1 (один) відсоток остаточної загальної вартості об`єкта лізингу, за кожен день прострочення повернення предмета лізингу.

Як вже зазначалося вище, 23.12.2022 ТОВ "БЕСТ ЛІЗИНГ" звернулось до ПП "ГВМ-АГРО" з повідомленням №3326, в якому повідомило про розірвання (відмову від) договору, укладеного між ПП "ГВМ-АГРО" та ТОВ "БЕСТ ЛІЗИНГ", та вимагало в строк до 03.01.2023 включно повернути ТОВ "БЕСТ ЛІЗИНГ" за адресою: 03038, м. Київ, вул. Лінійна, 17, отримане за договором майно - об`єкт лізингу.

Однак всупереч приписам Закону України "Про фінансовий лізинг", пункту 6.6.1 загальних умов договору фінансового лізингу, об`єкт лізингу у визначений в повідомленні строк до 03.01.2023 ПП "ГВМ-АГРО" повернутий не був.

Отже, враховуючи вищенаведені пункти договору, повідомлення позивача за первісним позовом №3326 від 23.12.2023 про розірвання договору фінансового лізингу, господарський суд дійшов висновку, що договір фінансового лізингу №210826-2/ФЛ-Ю-А від 26.08.2021 станом на дату розгляду первісного позову є припиненим.

Відповідно до ч.7 ст.17 Закону України "Про фінансовий лізинг", лізингові платежі, сплачені лізингоодержувачем за договором фінансового лізингу до дати односторонньої відмови лізингодавця від договору фінансового лізингу або його розірвання, не підлягають поверненню лізингоодержувачу, крім випадків, якщо одностороння відмова від договору фінансового лізингу або його розірвання здійснюються до моменту передачі об`єкта фінансового лізингу лізингоодержувачу. Лізингодавець має право стягнути з лізингоодержувача заборгованість із сплати лізингових платежів на дату розірвання договору, неустойку (штраф, пеню), документально підтверджені витрати, у тому числі на оплату ремонту, відшкодування витрат на ремонт об`єкта фінансового лізингу та/або сплати інших платежів, безпосередньо пов`язаних з виконанням договору фінансового лізингу, відповідно до умов такого договору та законодавства, у тому числі витрати, понесені лізингодавцем у зв`язку із вчиненням виконавчого напису нотаріусом.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, об`єкт лізингу було вилучено у ПП "ГВМ-АГРО" 24.01.2023, що підтверджується актом прийому-передачі предмета лізингу за договором 210826-2/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу від 24 січня 2023 року.

Отже, сума штрафу за 20 днів неповернення об`єкта лізингу становить 603 823,51 грн (1% х 3 019 117, 56 х 20).

Однак, враховуючи воєнний стан та принцип диспозитивності, позивачем заявлено до стянення з відповідача договірну санкцію частково розмірі 100 000,00 грн.

Оскільки матеріалами справи підтверджено неналежне виконання відповідачем умов договору фінансового лізингу та зважаючи, що п.п. 7.1.1, 7.1.2, 7.1.3 договору передбачена майнова відповідальність, суд першої інстанції правомірно задоволив пеню в розмірі 201 887,69 грн, штраф за неподання відомостей про стан та місцезнаходження майна в розмірі 120 764,70 грн та штраф за неповернення об`єкта лізингу в розмірі 100 000,00 грн згідно поданого позивачем розрахунку.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дії відповідача за первісним позовом є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача, відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Пунктом 2.7 загальних умов визначено, що у разі, якщо лізингоодержувач прострочить сплату лізингових платежів, на підставі ст.625 ЦК України лізингоодержувач зобов`язується сплачувати 24 проценти річних, яка діяла в період прострочення, від простроченої заборгованості за платежами за кожен день прострочення протягом всього періоду існування простроченої заборгованості.

Оскільки, як з`ясовано судами, прострочення виконання грошового зобов`язання з боку відповідача має місце, апеляційний суд погоджується з місцевим господарським судом про стягнення з відповідача 96 905,50 грн відсотків річних та 21 820,77 грн інфляційних нарахувань згідно поданого позивачем розрахунку.

Щодо клопотання відповідача за первісним позовом про зменшення розміру штрафних санкцій, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також ч.3 ст.551 ЦК України.

Так, згідно з ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Водночас зазначені норми чинного законодавства України не містять переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

За змістом зазначених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При застосуванні ч.3 ст.551 ЦК України та ст.233 ГК України слід мати на увазі, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила ч.3 ст.551 ЦК України та ст.233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Зі змісту зазначених норм убачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Судовий розсуд - це право суду, яке передбачене та реалізується на підставі чинного законодавства, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення, встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), такий, що є найбільш оптимальним в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Застосовуючи свої дискреційні повноваження, суд уважає за необхідне зазначити, що за ч.3 ст.509 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а ч.1 ст.627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених ст.3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором штрафу, пені, річних відсотків, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

В питаннях підстав для зменшення розміру неустойки не може бути однакових умов, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій.

При цьому суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення штрафних санкцій; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення таких санкцій. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи.

Таким чином, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафних санкцій.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає, що відповідачем за первісним позовом ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано будь-яких доказів у підтвердження обставин, які би слугували підставою для зменшення розміру штрафних санкцій.

При цьому, судом враховується те, що і позивач, і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності.

Наведені відповідачем, зокрема, аргументи про неможливість ведення повноцінної господарської діяльності через запровадження карантину та введення воєнного стану на території України, спростовуються поширенням негативних наслідків воєнного стану та карантинних обмежень в країні на позивача в такій же мірі, як і на відповідача.

Колегія суддів звертає увагу на те, що введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати господарську діяльність, адже протилежного відповідачем не доведено відповідними доказами. Також відповідачем не надано суду доказів причинно-наслідкового зв`язку між введенням 24.02.2022 в Україні воєнного стану та неможливістю виконання відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором фінансового лізингу. Відповідач не надав суду доказів того, що підприємство зупинило роботу у зв`язку з воєнним станом, що всі працівники (чи їх частина), керівник підприємства, інші посадові особи мобілізовані та перебувають у складі Збройних Сил України, тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями, все, або частина складу рухомого майна підприємства задіяні під час тих чи інших заходів, що б перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану.

Вищевказане спростовує доводи скаржника про те, що введення воєнного стану на території України є форс-мажорними обставинами в даних правовідносинах та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення умов договору.

Крім того обставини, засвідчені Торгово-промисловою палатою України у листі від 28.02.2022, стосуються не лише відповідача за первісним позовом, а також позивача, та ставлять їх в однакові умови здійснення господарської діяльності.

Додатково суд враховує, що згідно з п.п. 8.1, 8.2 загальних умов сторони звільняються від відповідальності у разі затримки виконання зобов`язання або невиконання своїх обов`язків за договором, якщо вказані затримки чи невиконання виникли внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин). До обставин непереборної сили належать: війна, страйки, пожежі, вибухи, повені та інші стихійні лиха, які безпосередньо впливають на виконання сторонами їх обов`язків за договором. Сторони зобов`язані письмово, не пізніше 10 (десяти) діб з моменту настання обставин непереборної сили, повідомити одна одну про настання таких обставин, якщо вони перешкоджають належному виконанню цього договору. Підтвердженням настання обставин непереборної сили є виключно офіційне підтвердження таких обставин Торгово-промисловою палатою України.

Однак, жодного повідомлення з боку відповідача щодо виникнення форс-мажорних обставин до позивача не надходило; відсутні такі докази і в матеріалах справи.

Крім того, судом враховується, що заявлений до стягнення позивачем розмір штрафних санкцій не є значним чи завищеним у порівнянні із сумою основної заборгованості; доказів вжиття відповідачем дій, спрямованих на погашення заборгованості, матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене та зважаючи на відсутність доказів у підтвердження винятковості обставин, які би могли стати підставою для зменшення нарахованих штрафних санкцій, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення клопотання відповідача та, відповідно, зменшення штрафних санкцій, присуджених до стягнення.

Щодо зустрічних позовних вимог, то колегія суддів зазначає наступне.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Згідно із ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється у спосіб встановлений законом або договором.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. Аналогічні положення містить ст. 20 Господарського кодексу України.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Так, відповідно до ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Тобто, в силу припису зазначеної статті, правомірність правочину презюмується і обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Відповідно до ст.215 Цивільного кодексу України, що кореспондуються з положеннями ст.207 Господарського кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

За приписами статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Отже, вирішуючи спір про визнання правочину (його частини) недійсним, господарському суду належить встановити наявність саме тих обставин, з якими закон пов`язує недійсність правочинів, зокрема, відповідність змісту правочину вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Статтею 236 Цивільного кодексу України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

За приписами ч.1 ст.207 Господарського кодексу України, господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення і, відповідно до статті 236 Цивільного кодексу України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Як вже було встановлено судом вище, правовідносини між ТОВ "Бест Лізинг", як лізингодавцем, та ПП "ГВМ-АГРО", як лізингоодержувачем, виникли на підставі укладеного між ними договору фінансового лізингу №210826-2/ФЛ-Ю-А від 26.08.2021.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст.13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України, господарський, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем за зустрічним позовом, при зверненні до суду з вимогами про визнання окремих пунктів договору недійсними, повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання таких умов недійсними.

Як вбачається, ПП "ГВМ-АГРО", обґрунтовуючи заявлені зустрічні позовні вимоги щодо визнання недійсними окремих пунктів договору фінансового лізингу, стверджує, що пункти 2.7, 6.1, 7.1.1, 7.1.2, 7.1.3 загальних умов до договору фінансового лізингу порушують норми чинного законодавства та не відповідають засадам справедливості, добросовісності та розумності.

Зокрема, позивач за зустрічним позовом зазначає, що пункт 6.1 загальних умов до договору фінансового лізингу є таким, що не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, оскільки за таких обставин, лізингодавець фактично в односторонньому порядку може змінити умови договору, які можуть порушувати не тільки істотні умови договору фінансового лізингу, а й призвести до штучного збільшення штрафних санкцій, які можуть бути застосовані до лізингоодержувача.

Так, позивач за зустрічним позовом з посиланням на ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" зазначає, що вказаний Закон дає підстави для висновку, що визнання умов договору несправедливими потребує наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності; по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. На переконання позивача, зі змісту оспорюваних пунктів договору фінансового лізингу вбачається, що у договорі обмежено права лізингоодержувача як споживача та одночасно значно розширені права лізингодавця; встановлено непропорційно жорстку відповідальність для лізингоодержувача за відсутності аналогічної відповідальності для іншої сторони.

Відповідно до ч.1 Закону України "Про фінансовий лізинг", фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Частинами 1-3 статті 14 Закону України "Про фінансовий лізинг" встановлено загальні умови до договору фінансового лізингу. Договір фінансового лізингу повинен відповідати вимогам статті 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" та цього Закону.

Крім вимог, зазначених у частині першій цієї статті, договір фінансового лізингу повинен містити: 1) найменування та опис об`єкта фінансового лізингу із зазначенням індивідуальних ознак, що дають змогу його чітко ідентифікувати. У разі якщо на день підписання договору фінансового лізингу виробництво об`єкта фінансового лізингу, що є предметом такого договору, не завершено та/або його індивідуальні ознаки невідомі, такий договір має містити посилання на документ та/або додаткову угоду, в якій визначені індивідуальні ознаки такого об`єкта; 2) строк, на який лізингоодержувачу надається право володіння та користування об`єктом фінансового лізингу; 3) строк передачі об`єкта фінансового лізингу лізингоодержувачу; 4) порядок та графік сплати лізингоодержувачем лізингових платежів, який містить загальну суму, що підлягає сплаті, розмір, строки та кількість таких платежів (у тому числі авансового платежу), інших платежів, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору фінансового лізингу; 5) розмір, порядок розрахунку та умови сплати додаткових платежів і комісій (за наявності), пов`язаних з укладенням, виконанням, зміною та розірванням договору фінансового лізингу, достроковим викупом об`єкта фінансового лізингу, а також порядок зміни та/або індексації таких платежів; 6) положення щодо необхідності укладення договорів щодо послуг третіх осіб (за наявності), у тому числі щодо страхування об`єкта фінансового лізингу та/або ризиків, пов`язаних з виконанням договору фінансового лізингу, та визначення особи, зобов`язаної здійснити страхування.

У договорі фінансового лізингу можуть бути зазначені інші умови за домовленістю сторін.

Відповідно до ст.15 Закону України "Про фінансовий лізинг", договір фінансового лізингу укладається в письмовій формі. Договір фінансового лізингу не підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, встановлених законом або домовленістю сторін.

Згідно до ч.4 ст.179 Господарського кодексу України, при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Згідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору заснована на свободі волевиявлення, а останнє, у свою чергу, спирається на свободу волі, що реалізується за допомогою диспозитивності норм цивільного права. Під диспозитивністю прийнято розуміти засновану на нормах даної галузі права юридичну свободу суб`єкта цивільних правовідносин здійснювати свої суб`єктивні права за своїм розсудом.

Таким чином, правовими засобами закріплення свободи договору традиційно розуміють норми-принципи, які проголошують свободу договору, свободу підприємницької діяльності та диспозитивні норми права, в яких втілено даний принцип.

Зміст принципу свободи договору розкривається в ст.627 Цивільного кодексу України. Він є однією з фундаментальних засад цивільно-правового принципу диспозитивності, через який суб`єкти цивільного права набувають і здійснюють свої цивільні права вільно на свій розсуд (ч.1 ст.12 ЦК України).

Важливим елементом свободи договору є воля та її зовнішній вираз - волевиявлення.

Враховуючи викладене, наявність укладеного між сторонами договору свідчить про те, що обидві сторони бажали укласти договори, і що їхній зовнішній вираз волі (волевиявлення) відповідав внутрішній волі.

Частинами другою та третьою статті 180 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

За приписами статті 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

За змістом ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 статті 632 Цивільного кодексу України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається

Враховуючи вищевикладене, положеннями Цивільного кодексу України передбачено, що правочин (договір) (який вчиняється у письмовій формі) повинен бути підписаний сторонами, при цьому у разі вчинення правочину юридичною особою, крім підпису уповноваженої на це особи, - також скріплений печаткою юридичної особи.

За змістом ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судами обох інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ПП "ГВМ-АГРО", як лізингоодержувач, беззастережно схвалило та прийняло умови договору фінансового лізингу №210826-2/ФЛ-Ю-А від 26.08.2021 до виконання, та у подальшому на відповідних ухвалених та узгоджених умовах такого правочину підприємством здійснювалось виконання такого договору, зокрема шляхом визначення та прийняття об`єкту лізингу, здійснення лізингових платежів, як це визначено договором, та підтверджується актом прийому-передачі об`єкта лізингу в користування від 31.08.2021 та наявними в матеріалах справи платіжними інструкціями.

Дослідивши умови та положення договору фінансового лізингу №210826-2/ФЛ-Ю-А від 26.08.2021, суд зазначає, що такий договір відповідає чинному законодавству.

Посилання позивача за зустрічним позовом на те, що пункти 2.7, 6.1 та 7.1.1 загальних умов договору фінансового лізингу порушують норми чинного законодавства та не відповідають засадам справедливості, добросовісності та розумності колегією суддів до уваги не беруться, оскільки позивачем не доведено суду, яким саме положенням чинного законодавства України не відповідають спірні пункти договору №210826-2/ФЛ-Ю-А від 26.08.2021.

Посилання позивача за зустрічним позовом щодо невідповідності п.6.1 загальних умов до договору фінансового лізингу засадам справедливості, добросовісності, розумності (оскільки за таких обставин, на думку позивача, лізингодавець фактично в односторонньому порядку може змінити умови договору, які можуть порушувати не тільки істотні умови договору фінансового лізингу, а й призвести до штучного збільшення штрафних санкцій, які можуть бути застосовані до лізингоодержувача, суд вважає такими, що ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, з огляду на що не можуть бути підставою для задоволення зустрічного позову.

Також суд звертає увагу, що відповідно до п.2.7. загальних умов, у разі, якщо лізингоодержувач прострочить сплату лізингових платежів, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, сторони погодили, що лізингодавець має право нарахувати, а лізингоодержувач зобов`язується сплачувати 24 % річних від простроченої суми протягом всього періоду існування простроченої заборгованості. Сторони домовились, що такі проценти річних в бухгалтерському обліку відносяться на винагороду (комісію) лізингодавцю за отриманий в лізинг об`єкт лізингу, у зв`язку із чим розмір винагороди (комісії) лізингодавцю за отриманий в лізинг об`єкт лізингу збільшується на суму таких сплачених процентів.

За змістом ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже чинним законодавством України передбачено можливість встановлення сторонами в договорі іншого розміру процентів річних, що не суперечить положенням ст.625 ЦК України.

Таким чином, п.2.7 загальних умов, який передбачає обов`язок сплати боржником 24 % річних від простроченої суми, кореспондується з вимогами ч.2 ст.625 ЦК України та має компенсаторну мету за невиконання зобов`язання.

Відповідно до п.п. 7.1.1., 7.1.3 загальних умов, лізингоодержувач несе наступну відповідальність за порушення своїх обов`язків, зокрема: за порушення обов`язку з своєчасної сплати платежів, передбачених даним договором та/або чинним законодавством України - сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від простроченої заборгованості за платежами за кожен день прострочення, та відшкодовує всі збитки, завдані цим лізингодавцеві, понад вказану пеню. Сторони домовились, що нарахування такої пені за прострочення сплати платежів, передбачених цим договором та/або чинним законодавством України, припиняється через дванадцять місяців, від дня коли сплата мала відбутися.

За ненадання при інспектуванні для огляду або при поверненні (вилученні) об`єкта лізингу технічної документації, отриманої лізингоодержувачем разом з об`єктом лізингу, порушення умов пунктів 2.15., 2.16., 3.6., 4.1.2., 4.1.7., 5.2., 10.2. загальних умов - сплачує договірну санкцію (штраф) у розмірі 1 (один) відсоток остаточної загальної вартості об`єкта лізингу, за кожен та будь-який випадок із зазначених порушень. Сторони погодили, що даний штраф є визначеною грошовою сумою, яка не змінюється (після встановлення остаточної загальної вартості об`єкта лізингу) протягом строку дії договору, та для зручності сторін визначається як 1 (один) відсоток від розміру остаточної загальної вартості об`єкта лізингу.

Штраф за порушення користування об`єктом лізингу третіми особами без згоди лізингодавця також відповідає приписам Закону України "Про фінансовий лізинг".

Колегія суддів бере до уваги те, що у відповідності до п.10.11.4 загальних умов, до моменту укладення цього договору лізингоодержувачу була надана вся інформація, визначена Законом України "Про захист прав споживачів" від 12 травня 1991 року А1023-ХІІ (зі змінами та доповненнями), лізингоодержувача було ознайомлено із змістом статті 18 цього закону, а також, лізингоодержувач підтвердив, що умови договору йому зрозумілі, відповідають зазначеним вимогам і жодних заперечень з цього приводу у лізингоодержувача немає.

Тобто, своїм підписом у договорі лізингу лізингоодержувач підтвердив, що він належним чином ознайомлений та погоджується з умовами договору фінансового лізингу (включаючи Загальні умови) щодо порядку та розміру сплати лізингових та інших платежів, що можуть змінюватися відповідно до договору, щодо відповідальності та розміру штрафних санкцій, щодо зміни, припинення договору, порядку та суми дострокового викупу предмета лізингу тощо.

Враховуючи все вищенаведене у сукупності, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що при укладанні договору фінансового лізингу №210826-2/ФЛ-Ю-А від 26.08.2021 сторонами не було порушено приписів статей 203, 215 ЦК України, такий правочин відповідає вимогам чинного законодавства України, був укладений сторонами внаслідок повного розуміння правової природи правовідносин та вільного волевиявлення сторін; у подальшому виконання умов такого договору було схвалено ПП "ГВМ-АГРО" шляхом його підписання та скріплення печаткою без будь-яких зауважень та заперечень, прийняття відповідних прав та зобов`язань за укладеним правочином, і їх подальшої реалізації понад 1 рік 10 місяців, та користування предметом лізингу без претензій до січня 2023, користування супутніми послугами обслуговування визначеними "Технічний асистанс", а тому у суду відсутні правові підстави для визнання визначених зустрічним позивачем окремих пунктів такого правочину недійсними.

Крім того, колегія суддів зазначає, що визнання недійсним правочину чи його частини, що стосується обов`язків лізингоодержувача та порядку лізингових платежів та змін їх правової природи після настання обумовлених обставин впливатиме на права та обов`язки лізингодавця, правову визначеність інституту лізингу та матиме наслідком виникнення такого стану, коли правовідносини фактично будуть змінені без будь-якого наміру та нового волевиявлення їх сторін.

За таких обставин, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, чинне законодавство України, що регулює спірні правовідносини, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсними пунктів 2.7, 6.1 та 7.1.1, 7.1.2, 7.1.3 загальних умов договору фінансового лізингу №210826-2/ФЛ-Ю-А від 26.08.2021 та, відповідно, задоволення зустрічних позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Хмельницької області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "ГВМ-Агро" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 30 жовтня 2023 року у справі №924/262/23 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений "05" лютого 2024 р.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Миханюк М.В.

Суддя Саврій В.А.