ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2024 р. Справа№ 911/1806/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Копитової О.С.

Доманської М.Л.

за участю секретаря судового засідання Карпової М.О.

представники учасників провадження у справі в судове засідання не з`явились

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 21.06.2023

у справі №911/1806/22 (суддя Лопатін А.В.)

за заявою ОСОБА_1

про неплатоспроможність

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.06.2023 року у справі №911/1806/22 закрито провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 та припинено дію мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного ухвалою господарського суду Київської області від 26.10.2022 року.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 21.06.2023 року у справі №911/1806/22 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.10.2023 вказану апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Копитова О.С., Сотніков С.В.

Ухвалою суду від 20.10.2023 вищевказаною колегією суддів відкладено вирішення питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 21.06.2023 року у справі №911/1806/22, повернення даної апеляційної скарги або залишення її без руху до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду та витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи №911/1806/22.

02.11.2023 року супровідним листом Господарського суду Київської області №02-04/911/1806/22 від 26.10.2023 року матеріали справи №911/1806/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Слід зазначити, що головуючий суддя Остапенко О.М. з 23.10.2023 по 03.11.2023 року перебував у відпустці, а тому справу передано головуючому судді фактично 06.11.2023 року.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 21.06.2023 у справі №911/1806/22 залишено без руху у зв`язку з її поданням після закінчення строків, установлених статтею 256 ГПК України, та неповажності причин пропуску такого строку, а також неподанням доказів сплати судового збору у встановленому законом розмірі з визначенням строку для усунення недоліків апеляційної скарги, зокрема, надати докази сплати судового збору у розмірі 2 684,00 грн., а також докази на підтвердження дати отримання копії оскаржуваної ували.

15.11.2023 року, згідно зазначених відомостей на конверті, тобто у встановлений судом строк, скаржником на виконання ухвали від 08.11.2023 року надано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження з доказом на підтвердження дати отримання копії оскаржуваної ухвали, а також докази сплати судового збору.

У зв`язку з перебуванням судді Сотнікова С.В. у відпустці витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.11.2023 року для розгляду справи №911/1806/22 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Копитова О.С., Доманська М.Л.

Ухвалою суду від 21.11.2023 поновлено скаржнику строк для подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 21.06.2023 у справі №911/1806/22, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 12.12.2023 за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

Ухвалою суду від 12.12.2023 відкладено розгляд справи на 16.01.2024 на підставі положень ст. 216 ГПК України.

Представники боржника, кредитора та арбітражний керуючий Демчан О.І. в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не направляли.

Згідно ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

16.01.2024 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Київської області від 21.06.2023 року у даній справі - скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Разом з тим, 21.04.2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 року №2597-VIII, який введено в дію 21.10.2019 року, відтак в даному випадку застосуванню підлягають положення Кодексу України з процедур банкрутства.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Київської області від 26.10.2022 року, серед іншого, відкрито провадження у справі №911/1806/22 про неплатоспроможність ОСОБА_1 , введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру реструктуризації боргів боржника, керуючим реструктуризацією боргів призначено арбітражного керуючого Демчана О.І.

Ухвалою суду від 02.02.2023 року визнано кредиторські вимоги ГУ ДПС у Київській області до боржника у загальному розмірі 3 696 816,47 грн., з яких: 4 962,00 грн. підлягають відшкодуванню до задоволення вимог кредиторів; 218 27,52 грн. підлягають задоволенню в першу чергу задоволення; 2 055 688,23 грн. - в другу чергу задоволення; 1 614 338,72 грн. - в третю чергу задоволення.

24.03.2023 керуючим реструктуризацією подано клопотання про визнання боржника-фізичної особи банкрутом та перехід до процедури погашення боргів та призначення керуючим реалізацією майна боржника арбітражного керуючого Демчана О.І.

Вказане клопотання вмотивоване тим, що за результатами вжитих заходів щодо виявлення майна боржника керуючим реструктуризацією боргів боржника активів у ОСОБА_1 та будь-яких доходів, в тому числі заробітної плати не виявлено, у зв`язку з чим, з урахуванням відсутності кредиторів у цій справі, які б мали право вирішального голосу, ГУ ДПС у Київській області як єдиний кредитор у справі запропонував звернутись в даному випадку до суду з клопотанням про перехід до процедури погашення боргів боржника ОСОБА_1 .

За наслідками дослідження матеріалів справи та наявних у ній доказів ухвалою Господарського суду Київської області від 21.06.2023 року закрито провадження у справі №911/1806/22 про неплатоспроможність ОСОБА_1 та припинено дію мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного ухвалою господарського суду Київської області від 26.10.2022 року.

Приймаючи дану ухвалу, місцевий господарський суд встановив, що протягом трьох місяців з дня введення процедури реструктуризації боргів боржника до суду не подано на затвердження погоджений єдиним кредитором боржника - ГУ ДПС у Київській області план реструктуризації боргів боржника та дійшов висновку, що дії боржника вчинено ним з метою ухилення від сплати податків, інших обов`язкових платежів, а відтак ОСОБА_1 не є добросовісним боржником, як наслідок відсутні підстави для задоволення клопотання про визнання боржника банкрутом та введення відносно нього процедури погашення боргів.

Боржник з даною ухвалою суду не погоджується та в поданій апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Переглядаючи в апеляційному порядку законність винесення оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вбачає підстави для її скасування з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 123 Кодексу України з процедур банкрутства, основними завданнями зборів кредиторів у процедурі реструктуризації боргів боржника є:

1) розгляд звіту керуючого реструктуризацією про результати перевірки декларації про майновий стан боржника;

2) розгляд проекту плану реструктуризації боргів боржника;

3) прийняття рішення про схвалення плану реструктуризації боргів боржника або про звернення з клопотанням до господарського суду про перехід до процедури погашення боргів боржника або про закриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Згідно ч. 7 наведеної статті суд приймає рішення про закриття провадження у справі за клопотанням зборів кредиторів, сторони у справі або з власної ініціативи, якщо:

1) боржником у декларації про майновий стан зазначена неповна та/або недостовірна інформація про майно, доходи та витрати боржника та членів його сім`ї, якщо боржник упродовж семи днів після отримання звіту керуючого реструктуризацією про результати перевірки такої декларації не надав суду виправлену декларацію про майновий стан з повною та достовірною інформацією щодо майна, доходів та витрат боржника та членів його сім`ї;

2) майно членів сім`ї боржника було придбано за кошти боржника та/або зареєстровано на іншого члена сім`ї з метою ухилення боржника від погашення боргу перед кредиторами;

3) судовим рішенням, що набрало законної сили та не було скасоване, боржник був притягнутий до адміністративної або кримінальної відповідальності за неправомірні дії, пов`язані з неплатоспроможністю.

Крім того, в силу положень ч. 11 статті 126 КУзПБ, якщо протягом трьох місяців з дня постановлення ухвали про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність і введення процедури реструктуризації боргів до господарського суду не поданий погоджений боржником і схвалений кредиторами план реструктуризації боргів боржника, господарський суд має право прийняти рішення про визнання боржника банкрутом і відкриття процедури погашення боргів боржника відповідно до цього Кодексу або про закриття провадження у справі про неплатоспроможність.

За змістом цієї норми:

- чітко визначений строк з якого вона може бути застосована судом - після спливу трьох місяців у процедурі реструктуризації боргів боржника;

- обов`язковою умовою її реалізації є неподання до господарського суду протягом визначеного строку погодженого боржником і схваленого кредиторами плану реструктуризації боргів боржника;

- коло ініціаторів її застосування не конкретизовано;

- господарський суд набуває право на альтернативне вирішення подальшого руху справи: ухвалити рішення про перехід до наступної судової процедури чи про закриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичних осіб.

Порівняльний аналіз положень частини одинадцятої статті 126 КУзПБ з частиною сьомою статті 123КУзПБ свідчить, що хоча ці норми частково кореспондуються між собою, проте не є тотожними за ступенем імперативності, колом ініціаторів та передумовами їх застосування.

Такі відмінності дають підстави для висновку, що неподання погодженого боржником і схваленого кредиторами плану реструктуризації боргів боржника протягом трьох місяців з дня введення процедури реструктуризації боргів може бути самостійною підставою для закриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи відповідно до частини одинадцятої статті 126 КУзПБ.

Водночас, слід враховувати, що сам по собі факт недосягнення мети судової процедури реструктуризації боргів не є обов`язковою підставою для припинення реабілітації боржника у справі про відновлення платоспроможності фізичної особи, адже за змістом частини одинадцятої статті 126 КУзПБ у такому випадку закриття провадження у справі про неплатоспроможність є лише одним з варіантів вирішення господарським судом питання щодо подальшого руху такої справи, поряд з визнанням боржника банкрутом та переходом до процедури погашення його боргів.

За загальним правилом закриття провадження у справі є формою завершення судового розгляду без прийняття рішення по суті справи через виявлення після відкриття провадження таких обставин, з якими закон пов`язує неможливість її судового розгляду.

Окрім виконання плану реструктуризації боргів боржника, у інших випадках за Книгою четвертою КУзПБ закриття провадження у справі під час судової процедури реструктуризації боргів не може вважатися очікуваним процесуальним рішенням для боржника з огляду на "добровільність банкрутства" фізичної особи та основну мету цього провадження - соціальну реабілітацію добросовісного боржника за спеціальною судовою процедурою шляхом реструктуризації заборгованості та/або звільнення від боргів задля відновлення його платоспроможності.

Водночас очевидним є те, що неподання до господарського суду протягом трьох місяців з введення процедури реструктуризації боргів погодженого боржником і схваленого кредиторами плану реструктуризації боргів боржника може бути зумовлене як недобросовісною поведінкою боржника, так і неналежною реалізацією кредиторами власних правомочностей.

За таких обставин однією з процесуальних гарантій захисту інтересів сторін та ухвалення справедливого рішення за частиною одинадцятою статті 126 КУЗПБ є закріплена у цій нормі дискреція господарського суду - можливість обрати з двох варіантів рішення (про визнання боржника банкрутом і відкриття процедури погашення боргів боржника або про закриття провадження у справі про неплатоспроможність) такий, що є найбільш оптимальним у правових і фактичних умовах вирішення конкретної справи, з урахуванням принципів добросовісної поведінки боржника, неналежної реалізації кредиторами власних правомочностей та судового контролю у відносинах неплатоспроможності, а також відповідно до основної мети провадження у справі про неплатоспроможність фізичних осіб.

Щодо застосування ч. 11 ст. 126 КУзПБ Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 22.09.2021 року у справі №910/6639/20 сформував висновок, за яким у випадку неподання до господарського суду протягом трьох місяців погодженого боржником і схваленого кредиторами плану реструктуризації боргів боржника, суд, через призму судового контролю, повинен за своїм внутрішнім переконанням оцінити за наявними у матеріалах справи доказами причини неподання погодженого боржником і схваленого кредиторами плану реструктуризації боргів, які можуть полягати за одних обставин у діях/бездіяльності кредиторів, за інших обставин - у діях/бездіяльності боржника, при цьому враховуючи добросовісність поведінки учасників провадження у справі про неплатоспроможність.

Судова колегія наголошує, що добросовісність боржника - фізичної особи є визначальним критерієм для оцінки обставин і підстав якими КУзПБ зумовлює вирішення судом питання щодо подальшого руху справи, зокрема закриття провадження про неплатоспроможність фізичної особи у випадках, передбачених статтями 123, 126, 128 КУзПБ. Тому, обставини, що свідчать про недобросовісну поведінку боржника у сукупності з іншими обставинами справи підлягають врахуванню господарським судом як підстави для ухвалення рішення про закриття провадження у справі, замість переходу до процедури погашення боргів боржника.

Такими обставинами можуть бути, серед іншого ненадання боржником обґрунтованих пояснень стосовно обставин неплатоспроможності (руху активів, витрачання отриманих від кредиторів коштів тощо); зазначення у декларації працездатного боржника відомостей про доходи, що значно менші за відповідний середній показник у регіоні та за відповідною спеціальністю; посилання у декларації про майновий стан на ненадання інформації членом сім`ї боржника за умови, що така інформація є необхідною для з`ясування суттєвих для справи обставин, або у інший спосіб ухилення боржника від конструктивної співпраці з кредиторами, керуючим реструктуризацією чи від відкритої взаємодії з судом, економічна необґрунтованість та/або очевидна невиконуваність плану реструктуризації, яка може призвести до явного порушення прав кредиторів щодо отримання боргу в розумні строки.

Апеляційний господарський суд акцентує, що за приписами КУзПБ судова процедура реструктуризації боргів боржника має строковий характер та вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи.

В ухвалі про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника господарський суд зазначає, зокрема, строк підготовки та подання до господарського суду плану реструктуризації боргів боржника, який не може перевищувати трьох місяців з дня проведення підготовчого засідання суду (пункт 8 частини п`ятої статті 119 КУзПБ).

Попереднє засідання суду проводиться не пізніше 60 днів з дня відкриття провадження у справі про неплатоспроможність (ч. 2 ст. 122 КУзПБ).

Згідно з частиною четвертою статті 122 КУзПБ в ухвалі за результатами попереднього засідання суду, зокрема, зазначаються: 1) обов`язок керуючого реструктуризацією провести збори кредиторів, які мають відбутися не пізніше 14 днів з дня постановлення такої ухвали; 2) дата засідання господарського суду, яке має відбутися не пізніше 60 днів з дня постановлення такої ухвали, на якому буде розглянуто погоджений кредиторами план реструктуризації боргів або прийнято рішення про перехід до процедури погашення боргів чи про закриття провадження у справі.

Отже, на відміну від статті 44 КУзПБ, у справі про неплатоспроможність фізичної особи КУзПБ не встановлює граничного строку здійснення судової процедури реструктуризації боргів боржника, проте у наведених вище приписах визначає максимальні строки щодо кожної стадії цієї судової процедури, крім виконання плану реструктуризації боргів, що має індивідуальні особливості для кожного боржника.

Зазначене у сукупності дає підстави для висновку, що строк судової процедури реструктуризації боргів боржника від дня її введення та до затвердження судом погодженого кредиторами плану реструктуризації боргів або прийняття рішення про перехід до процедури погашення боргів чи про закриття провадження, зокрема у разі неподання чи незатвердження такого плану, не повинен перевищувати 120 днів.

Таке тлумачення кореспондується з приписами ч. 1 ст. 130 КУзПБ про перехід до процедури погашення боргів боржника у разі, якщо протягом 120 днів з дня відкриття провадження у справі про неплатоспроможність зборами кредиторів не схвалено плану реструктуризації боргів боржника, що розуміється як додатковий стимул для дієвої реалізації кредиторами своїх правомочностей та засіб захисту інтересів добросовісного боржника від зволікання кредиторів.

Відповідно до частини одинадцятої статті 126 КУзПБ якщо протягом трьох місяців з дня постановлення ухвали про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність і введення процедури реструктуризації боргів боржника до господарського суду не поданий погоджений боржником і схвалений кредиторами план реструктуризації боргів боржника, господарський суд має право прийняти рішення про визнання боржника банкрутом і відкриття процедури погашення боргів боржника відповідно до цього Кодексу або про закриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Логічне та філологічне тлумачення цієї норми у взаємозв`язку з п. 2 ч. 4 статті 122 КУзПБ приводить до висновку, що за їх приписами на господарський суд покладено обов`язок розглянути та вирішити питання щодо подальшого руху справи після спливу тримісячного строку з дня введення процедури реструктуризації боргів боржника, зокрема у разі неподання на затвердження плану реструктуризації боргів боржника, а словосполучення "має право прийняти рішення" вказує на дискрецію господарського суду при вирішенні цього питання в межах диспозиції частини одинадцятої статті 126 КУзПБ.

Отже, до встановленого строку визнання боржника банкрутом за ч.1 ст.130 КУзПБ господарський суд у судовому засіданні, призначеному згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 122 КУзПБ зобов`язаний з`ясувати причини неподання на затвердження плану реструктуризації боргів і позиції сторін та за результатами ухвалити рішення про визнання боржника банкрутом і введення процедури погашення боргів боржника, або про закриття провадження у справі про неплатоспроможність в порядку частини одинадцятої статті 126 КУзПБ.

Таким чином, хоча КУзПБ докладно не регламентує закінчення процедури реструктуризації боргів боржника, проте за приписами пункту 8 частини п`ятої статті 119, частини одинадцятої статті 126 цього Кодексу визначено строк, три місяці з дня введення процедури реструктуризації боргів, протягом якого, але не пізніше строків установлених законом і судом, сторони мають здійснити свої права та обов`язки задля узгодження плану реструктуризації боргів боржника, у разі якщо господарський суд раніше не дійде висновку про наявність підстав для переходу до наступної судової процедури або закриття провадження у справі, зокрема відповідно до частини сьомої, пункту 2 частини восьмої статті 123 КУзПБ.

До спливу цього строку керуючий реструктуризацією зобов`язаний виконати в повному обсязі покладені на нього завдання, зокрема щодо перевірки майнового стану боржника та забезпечення розгляду зборами кредиторів плану реструктуризації боргів, а господарський суд повинен забезпечити дотримання процесуальних строків та гарантій реалізації прав і захисту інтересів сторін у судовій процедурі реструктуризації боргів боржника.

Колегія суддів наголошує на такому визначенні спеціальним законом строків у судовій процедурі реструктуризації боргів, адже презюмується, що добросовісний боржник, ініціюючи стосовно себе справу про неплатоспроможність, здатен без зволікань надати вичерпну інформацію щодо свого майнового стану та можливостей погасити борги, а динамічність цієї процедури попереджує ризик додаткових витрат боржника через вичерпання авансування винагороди арбітражного керуючого та відповідає принципу процесуальної економії господарського судочинства.

За змістом частини першої статті 130 КУзПБ господарський суд ухвалює постанову про визнання боржника банкрутом і введення процедури погашення боргів боржника у двох випадках, якщо:

- протягом 120 днів з дня відкриття провадження у справі про неплатоспроможність зборами кредиторів не прийнято рішення про схвалення плану реструктуризації боргів боржника;

- зборами кредиторів прийнято рішення про перехід до процедури погашення боргів боржника.

Ця норма хоча і регламентує початок судової процедури погашення боргів боржника, проте не визначає всіх випадків її введення та усієї сукупності підстав, що належить з`ясувати суду для переходу до наступної судової процедури у справі.

За змістом абзацу другого частини другої статті 6, частини перша статті 130 КУзПБ процедура погашення боргів боржника вводиться у справі про неплатоспроможність фізичної особи одночасно з визнанням банкрутом боржника, тобто у разі встановлення ознак неплатоспроможності боржника.

Таким чином, визнаючи боржника-фізичну особу банкрутом, господарський суд має встановити його неоплатність, тобто недостатність майна для задоволення вимог кредиторів, шляхом з`ясування та зіставлення активів і пасивів боржника.

Тому неплатоспроможність боржника є обов`язковою підставою для визнання боржника банкрутом та переходу до судової процедури погашення боргів, зокрема в порядку частини першої статті 130 КУзПБ, а відсутність ознак неплатоспроможності боржника матиме наслідком закриття провадження у справі на підставі пункту 8 частини першої статті 90 КУзПБ.

Отже, приписи частини першої статті 130 КУзПБ не повинні застосовуватися суто формально та зводитися до підрахунку строків чи встановлення відсутності/наявності рішення зборів кредиторів про схвалення плану реструктуризації боргів боржника без встановлення господарським судом обставин справи, перевірки дотримання процесуальних гарантій реалізації прав і захисту інтересів сторін, а також з`ясування підстав для закриття провадження у справі, зокрема за ч. 7 статті 123, ч. 11 статті 126 КУзПБ.

Враховуючи, що у частині одинадцятій статті 126 КУЗПБ конкретизовано лише момент з якого вона підлягає застосуванню господарським судом, реалізація цієї норми можлива після спливу трьох місяців з дня введення процедури реструктуризації боргів боржника та до звершення цієї судової процедури, зокрема безпосередньо перед вирішенням господарським судом питання про визнання боржника банкрутом та перехід до судової процедури погашення боргів в порядку частини першої статті 130 КУзПБ.

Враховуючи наведене, приписи ч. 11 ст. 126 та ч. 1 ст. 130 КУзПБ у їх системному зв`язку є послідовністю процесуальних засобів, де дискреція господарського суду у вирішенні питання про перехід до наступної судової процедури чи закриття провадження у справі за ч. 11 ст. 126 КУзПБ є основним процесуальним інструментом, що застосовується крізь призму судового контролю та відповідно до мети провадження про неплатоспроможність фізичної особи, а ч. 1 ст. 130 КУзПБ формалізує початок судової процедури погашення боргів боржника та є спеціальною процесуальною гарантією для добросовісного боржника у разі зволікання зборів кредиторів із прийняттям рішення щодо плану реструктуризації його боргів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 26.05.2022 року у справі №903/806/20 та в подальшому знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду від 20.09.2022 року у справі №920/27/21.

Як було зазначено вище, ухвалою господарського суду Київської області від 26.10.2022 року, серед іншого, відкрито провадження у справі №911/1806/22 про неплатоспроможність ОСОБА_1 , введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру реструктуризації боргів боржника, керуючим реструктуризацією боргів призначено арбітражного керуючого Демчана О.І.

Ухвалою суду від 02.02.2023 року визнано кредиторські вимоги ГУ ДПС у Київській області до боржника у загальному розмірі 3 696 816,47 грн., з яких: 4 962,00 грн. підлягають відшкодуванню до задоволення вимог кредиторів; 218 27,52 грн. підлягають задоволенню в першу чергу задоволення; 2 055 688,23 грн. - в другу чергу задоволення; 1 614 338,72 грн. - в третю чергу задоволення, судове засідання з розгляду погодженого кредиторами плану реструктуризації боргів або рішення про перехід до процедури погашення боргів чи про закриття провадження у справі призначено на 29.03.2023 року.

24.03.2023 керуючим реструктуризацією подано клопотання про визнання боржника-фізичної особи банкрутом та перехід до процедури погашення боргів та призначення керуючим реалізацією майна боржника арбітражного керуючого Демчана О.І.

Ухвалою суду від 29.03.2023 року відкладено судове засідання з розгляду погодженого кредиторами плану реструктуризації боргів або рішення про перехід до процедури погашення боргів чи про закриття провадження у справі на 17.05.2023 року.

Ухвалою суду від 17.05.2023 року відкладено судове засідання з розгляду погодженого кредиторами плану реструктуризації боргів або рішення про перехід до процедури погашення боргів чи про закриття провадження у справі на 21.06.2023 року.

Приймаючи в судовому засіданні 21.06.2023 року оскаржувану ухвалу про закриття провадження у справі, місцевий господарський суд виходив з того, що підставою для звернення боржника до суду із заявою про неплатоспроможність стало рішення Київського окружного адміністративного суду від 20.12.2021 року у справі №320/4318/21, яким було задоволено адміністративний позов та стягнуто з ОСОБА_1 3 670 026,95 грн. податкового боргу.

При цьому, зі змісту вказаного рішення судом першої інстанції було встановлено, що податкова заборгованість боржника в сумі 3 670 026,95 грн. виникла на підставі податкових повідомлень рішень, що винесені податковим органом на підставі наявного у матеріалах справи акту від 10.12.2018 року №1100/10-36-13-03/ про результати документальної позапланової перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства зборів суб`єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 за період з 21.09.2015 року по 03.12.2018 року, згідно якого податковим органом виявлено порушення, зокрема "зниження чистого оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності з 01.07.2015 року по 31.12.2016 року в сумі 2 819 899,20 грн. без ПДВ, призвело до заниження військового збору на дохід від здійснення підприємницької діяльності на суму 70 922,98 грн.".

Поряд з наведеним, судом також встановлено, що згідно змісту банківських виписок, наданих АТ КБ "Приватбанк" на виконання ухвали суду, оборот коштів на банківських рахунках боржника у період з 24.09.2015 року по 09.02.2017 року склав понад 6 мільйонів гривень, тобто в цей період боржником здійснювалась активна господарська діяльність.

Наведене місцевим судом розцінено як обставини, що свідчать про ухилення боржника від сплати податків під час здійснення господарської діяльності, що призвело до виникнення у нього податкового боргу, а відтак, дії боржника не можна вважати добросовісною поведінкою.

Крім того, за висновками суду, боржником у заяві про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність не повідомлено суд про обставини, що стали підставою для звернення до суду, зокрема щодо причин неплатоспроможності.

Також, судом враховано певні неточності інформації про майно, доходи та витрати боржника та членів його сім`ї у доданих до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність деклараціях про майновий стан, а також взято до уваги відомості Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, відображені у листі від 10.11.2022 року №91-34024/0/15-22, щодо перетинання боржником кордону за наявності у нього податкової заборгованості, яке було вчинено у період двох років, що передували зверненню до суду із заявою про відкриття провадження у справі про його неплатоспроможність.

Наведене вище у сукупності, за висновками суду першої інстанції, свідчить про недобросовісну поведінку боржника - ОСОБА_1 .

Однак, колегія суддів з даним висновком господарського суду Київської області не погоджується з огляду на наступне.

Так, приписи КУзПБ не повинні застосовуватися суто формально та зводитися до підрахунку строків чи встановлення відсутності/наявності рішення зборів кредиторів про схвалення плану реструктуризації боргів боржника без встановлення господарським судом обставин справи, перевірки дотримання процесуальних гарантій реалізації прав і захисту інтересів сторін, а також з`ясування підстав для закриття провадження у справі, зокрема за ч. 7 ст. 123, ч.11 ст.126 КУзПБ.

У випадку неподання до господарського суду протягом трьох місяців погодженого боржником і схваленого кредиторами плану реструктуризації боргів боржника, суд, через призму судового контролю, повинен за своїм внутрішнім переконанням оцінити за наявними у матеріалах справи доказами причини неподання погодженого боржником і схваленого кредиторами плану реструктуризації боргів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою господарського суду Київської області від 02.02.2023 року у справі №911/1806/22 зобов`язано керуючого реструктуризацією боргів боржника організувати та провести збори кредиторів, які мають відбутись не пізніше 14 днів з дня постановлення даної ухвали, та про які арбітражний керуючий протягом трьох робочих днів після постановлення ухвали за результатами попереднього засідання має повідомити кредитора. Кредитору на зборах розглянути: звіт керуючого реструктуризацією про результати перевірки декларації про майновий стан боржника; проект плану реструктуризації боргів боржника та прийняти рішення: про схвалення плану реструктуризації боргів боржника або про звернення з клопотанням до господарського суду про перехід до процедури погашення боргів боржника або про закриття провадження у справі про неплатоспроможність, відповідний протокол подати до суду.

У зв`язку із відсутністю визнаних господарським судом Київської області кредиторів боржника із правом вирішального голосу на зборах кредиторів, керуючим реструктуризацією повідомлено суд про відсутність з об`єктивних причин можливості прийняти рішення щодо подальшої процедури у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 , в тому числі щодо схвалення плану реструктуризації боргів боржника, на таких зборах.

При цьому, за відсутності у справі про неплатоспроможність конкурсних кредиторів з правом вирішального голосу, питання щодо розгляду та затвердження плану реструктуризації боргів боржника підлягає вирішенню конкурсним кредитором з правом дорадчого голосу. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 21.09.2022 у справі №911/1862/21.

З метою визначення позиції конкурсного кредитора без права вирішального голосу на зборах (комітеті) кредиторів божника - ГУ ДПС у Київській області, керуючим реструктуризацією направлено на адресу кредитора запит щодо подальшої процедури у справі про неплатоспроможність боржника-фізичної особи ОСОБА_1 вих.№02-106/30 від 22.02.2023, до якого, зокрема, було долучено звіт про результати перевірки декларації боржника, копії матеріалів інвентаризації активів та зобов`язань та проект плану реструктуризації боргів боржника-фізичної особи ОСОБА_1 .

Листом №9229/6/10-36-13-04 від 14.03.2023 кредитор повідомив, що за результатами розгляду вищезазначеного запиту кредитором прийнято рішення відмовити у схваленні плану реструктуризації боргів ОСОБА_1 та запропонувати арбітражному керуючому Демчану О.І. звернутись до господарського суду Київської області з клопотанням про перехід до процедури погашення боргів боржника.

Тобто, неподання на затвердження плану реструктуризації боргів боржника в даному випадку не залежали від поведінки самого боржника.

Місцевий господарський суд, приймаючи оскаржувану ухвалу, наведених вище обставин справи не врахував, не дослідив, не дав їм жодної правової оцінки та в оскаржуваній ухвалі не відобразив, підстав для ухвалення рішення саме про закриття провадження у справі, замість переходу до процедури погашення боргів боржника, про що висловив свою позицію єдиний кредитор у справі, належним чином не мотивував, дотримання учасниками справи своїх процесуальних обов`язків для досягнення мети процедури неплатоспроможності фізичної особи належним чином та у повному обсязі не перевірив, обмежившись лише висновком про недобросовісність боржника, чим допустився поверхневого підходу до вирішення даного питання, який полягає у формальному підрахунку строків та встановленні факту відсутності рішення зборів кредиторів про схвалення плану реструктуризації боргів боржника, що свідчить про неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Щодо посилань суду на обставини, які стосуються ведення ОСОБА_1 господарської діяльності у період з 01.07.2015 по 31.12.2016, якими мотивовано висновок про недобросовісність поведінки боржника, колегія суддів зазначає, що у поданій суду в 2022 році заяві про неплатоспроможність боржником наведено дані щодо підстав виникнення заборгованості, а саме: за результатами його господарської діяльності виникла податкова заборгованість до Державного бюджету на підставі нарахувань по податкових повідомленнях-рішеннях, штрафів та пені, яка підтверджуються відповідним судом рішенням.

Крім того, сам по собі факт здійснення господарської діяльності, яка, з точки зору суду першої інстанції, є активною через рух коштів по банківському рахунку, не свідчить про наявність у боржника умислу на ухилення від сплати податків, оскільки будь-яка господарська діяльність може бути як збитковою, так і прибутковою.

При цьому, положення КУзПБ не містять заборон щодо відновлення в судовому порядку платоспроможності фізичної особи-боржника шляхом реструктуризації податкової заборгованості.

Отже, наявність у фізичної особи податкової заборгованості перед бюджетом, яка виникла у період з 01.07.2015 по 31.12.2016, не позбавляє такого боржника права на реалізацію добровільного банкрутства, основною метою якого є соціальна реабілітація боржника за спеціальною судовою процедурою.

Не свідчить також про недобросовісність боржника і посилання суду першої інстанції на обставини перетину боржником кордону за наявності у нього податкової заборгованості, яке було вчинено у 2020-2021 роках, оскільки такі обставини не спростовують твердження боржника про його неоплатність, тобто недостатність майна для задоволення вимог кредиторів.

Більш того, матеріали справи не містять доказів сплати вартості таких поїздок особисто боржником, як насідок такі висновки місцевого суду будуються на припущеннях.

Поряд з цим, судова колегія наголошує, що у даному випадку суд повинен надати оцінку поведінці боржника виключно з моменту відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, а тому помилковими є висновки суду першої інстанції щодо недобросовісності боржника, що ґрунтуються, в тому числі, на обставинах, які стосуються періоду 2015-2021 років.

Щодо тверджень суду про недобросовісність боржника з огляду на зазначення неповної та недостовірної інформації про майно, доходи та витрати боржника та членів його сім`ї у доданих до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність деклараціях про майновий стан, судова колегія зазначає, що декларація про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність є документом, що заповнюється та подається боржником для мети розкриття перед судом та кредиторами свого реального майнового стану та дослідження питання можливості реструктуризації боргів. Декларація про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність повинна відповідати принципам повноти та достовірності.

Порушення цих принципів може свідчити про недобросовісність або необачність боржника.

При цьому, встановлюючи обов`язковість надання суду декларації про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність, законодавець передбачив можливість подання виправленої декларації.

Пунктом 1 частини 7 статті 123 КУзПБ встановлено, що суд приймає рішення про закриття провадження у справі за клопотанням зборів кредиторів, сторони у справі або з власної ініціативи, якщо боржником у декларації про майновий стан зазначена неповна та/або недостовірна інформація про майно, доходи та витрати боржника та членів його сім`ї, якщо боржник упродовж семи днів після отримання звіту керуючого реструктуризацією про результати перевірки такої декларації не надав суду виправлену декларацію про майновий стан з повною та достовірною інформацією щодо майна, доходів та витрат боржника та членів його сім`ї.

Аналіз пункту 11 частини третьої статті 116, пункту 1 частини сьомої статті 123 КУзПБ свідчить, що законодавець визначив певну послідовність дій учасників у справі про неплатоспроможність фізичної особи, а саме:

- боржник подає суду декларацію;

- керуючий реструктуризацією перевіряє надані боржником декларації та виявляє наявність у них неповної та/або недостовірної інформації, а у випадку підтвердження такого факту за результатом перевірки повідомляє боржника у формі відповідного звіту;

- отримавши звіт керуючого реструктуризацією про результати перевірки декларацій, боржник упродовж семи днів (з дати отримання звіту) має право подати суду виправлену декларацію про майновий стан з повною та достовірною інформацією щодо майна, доходів та витрат боржника та членів його сім`ї з урахуванням наданих керуючим реструктуризацією зауважень.

Отже, керуючий реструктуризацією здійснює перевірку декларації боржника, оформлює висновки за результатами проведеної перевірки та, у разі виявлення ним неповної та/або недостовірної інформації про майно, доходи та витрати боржника та членів його сім`ї, обов`язково її доводить до відома боржнику, у результаті чого в останнього виникає право виправити декларацію у строк встановлений законом.

При цьому, нормами КУзПБ не передбачено перевірку керуючим реструктуризацією виправленої декларації та подання уточненого звіту, а зазначена в декларації інформація підлягає оцінці судом та використанню при подальшому розгляді справи.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на наявність процесуального права боржника подавати пояснення, заперечення та відповідні документи у підтвердження власної позиції, які мають бути оцінені судом під час провадження у справі в сукупності з іншими доказами.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 21.06.2022 у справі №903/264/21 та у справі №922/1510/21.

Як встановлено судом, на виконання приписів КУзПБ до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 додано суду декларації про майновий стан за 2019 - 2021 роки.

За результатами перевірки декларацій боржника ОСОБА_1 керуючим реструктуризацією боргів боржника встановлено розбіжності в інформації, зазначеній боржником в деклараціях про майновий стан боржника, про що вказано в звіті про результати перевірки декларацій від 05.12.2022 №02-106/19.

Разом з тим, боржником надано суду виправлені декларації про майновий стан за 2019 - 2021 роки з урахуванням зауважень, наведених у звіті керуючого реструктуризації боргів боржника. Також божником надано письмові пояснення щодо допущених неточностей у первісно поданих деклараціях.

Таким чином, подання боржником виправлених декларацій не може свідчити про його недобросовісність, а навпаки, є реалізацією боржником свого права та вказує на його добросовісну поведінку щодо надання всієї наявної у нього інформації та документів для мети розкриття перед судом та кредитором свого реального майнового стану та дослідження питання можливості реструктуризації його боргів.

Судова колегія наголошує, що згідно п. 1 ч. 7 ст. 123 КУзПБ суд приймає рішення про закриття провадження у справі за клопотанням зборів кредиторів, сторони у справі або з власної ініціативи, якщо встановить зокрема, що боржником у декларації про майновий стан зазначена неповна та/або недостовірна інформація про майно, доходи та витрати боржника та членів його сім`ї, якщо боржник упродовж семи днів після отримання звіту керуючого реструктуризацією про результати перевірки такої декларації не надав суду виправлену декларацію про майновий стан з повною та достовірною інформацією щодо майна, доходів та витрат боржника та членів його сім`ї.

Водночас, певні неточності в декларації про майновий стан не можуть слугувати підставою для відмови у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність або закриття провадження у такій категорії справ, оскільки законодавцем наділено боржника можливістю усунути такі неточності шляхом надання суду виправленої декларації. Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 22.09.2021 у справі №910/6639/20 та у подальшому знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду від 15.06.2022 року у справі №922/3911/19.

Місцевий господарський суд, хоча і зазначив про це в оскаржуваній ухвалі, однак належним чином виправлені декларації не дослідив та не дав їм жодної правової оцінки, помилково зазначивши лише про те, що такі дії боржника в частині ненадання повної та достовірної інформації про майновий стан з урахуванням інших встановлених судом обставин зумовлюють наявність підстав кваліфікувати поведінку боржника як недобросовісну.

Вказані обставини у сукупності, за висновками колегії суддів, свідчать про відсутність підстав для визнання ОСОБА_1 недобросовісним боржником та закриття з цих мотивів провадження у справі про його неплатоспроможність.

В силу положень процесуального законодавства та численної практики Верховного Суду судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасиу проти Греції", національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти російської федерації" зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України").

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Трофимчук проти України" зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Отже, судом апеляційної інстанції в повній мірі досліджено та надано оцінку наявним у справі доказам, обставинам справи і доводам скаржника та встановлено неповне дослідження місцевим судом обставин справи, а також порушення ним норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваної ухвали, що в свою чергу призвело до ухвалення помилкового судового рішення про закриття провадження у справі №911/1806/22.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст. 280 ГПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до ч. 3 ст. 271 ГПК України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, під час перегляду справи в апеляційному порядку доводи скаржника знайшли своє підтвердження, а відтак наявні підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасування оскаржуваної ухвали Господарського суду Київської області від 21.06.2023 року у справі №911/1806/22 та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 255, 269, 270, 271, 273, 275, 277, 280-284 ГПК України та Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 21.06.2023 року у справі №911/1806/22 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 21.06.2023 року у справі №911/1806/22 скасувати.

3. Справи №911/1806/22 направити до господарського суду Київської області для продовження розгляду.

4. Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови підписано 29.01.2024 року.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді О.С. Копитова

М.Л. Доманська