ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року м. ОдесаСправа № 915/1150/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Разюк Г.П., Ярош А.І.

секретар судового засідання, за дорученням головуючого судді: Іванов І.В.

за участю представників учасників справи:

від Миколаївського квартирно-експлуатаційного управління командування сил логістики Збройних Сил України, м. Миколаїв - не з`явився;

від Товариства з обмеженою відповідальністю «САЛОХА-П», м. Миколаїв - не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «САЛОХА-П», м. Миколаїв

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.10.2023 року, м. Миколаїв, суддя Семенчук Н.О., повний текст рішення складено та підписано 30.10.2023 року

у справі №915/1150/21

за позовом Миколаївського квартирно-експлуатаційного управління командування сил логістики Збройних Сил України, м. Миколаїв

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «САЛОХА-П», м. Миколаїв

про стягнення 1 351 900 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У липні 2021 року Квартирно-експлуатаційний відділ міста Миколаїв звернувся до Господарського суду Миколаївської області із позовної заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "САЛОХА-П" про стягнення заборгованості за договором про спільний обробіток землі №13 від 16.08.2016 в розмірі 3 922 000 грн. 02 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем умов договору про спільний обробіток землі №13 від 16.08.2016 щодо компенсації податку на землю.

16 серпня 2022 року позивач надав до суду заяву про зміну предмета позову та зменшення позовних вимог, в якій зазначив, що рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.11.2021 по справі №400/7061/21, яким визнано протиправним та скасовано рішення ХХХХVІ позачергової сесії Михайлівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області восьмого скликання від 26.06.2020 року № 2 "Про встановлення ставок та пільг із сплати земельного податку" набрало законної сили. На підставі вказаного рішення Квартирно-експлуатаційним відділом м. Миколаїв було перераховано самостійно узгоджену суму земельного податку та подано до уповноваженого органу уточнюючу декларацію за 2021 рік. Тому сума належної до сплати компенсації земельного податку за січень 2021 - червень 2021 становить 675 949 грн. 98 коп. Зазначив, що на момент відкриття провадження у даній справі, у відповідача виникла прострочена заборгованість з компенсації земельного податку в сумі 3 922 000 грн. за період січень-червень 2021, однак станом на 23.02.2022 за відповідачем рахується прострочена заборгованість за січень-грудень 2021, яка внаслідок перерахунку на підставі уточнюючої податкової декларації зі сплати податку на землю від 27.01.2022 складає 1 351 900 грн. У зв`язку з цим позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість з компенсації земельного податку за договором №13 від 16.08.2016 в розмірі 1 351 900 грн. за січень - грудень 2021 року.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 16.10.2023 року у справі №915/1150/21 позовні вимоги Миколаївського квартирно-експлуатаційного управління командування сил логістики Збройних Сил України, м. Миколаїв задоволені у повному обсязі, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «САЛОХА-П», м. Миколаїв на користь Миколаївського квартирно-експлуатаційного управління командування сил логістики Збройних Сил України заборгованості з компенсації земельного податку в сумі 1 351 900 грн., вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вимоги позивача про стягнення з відповідача компенсації податку на землю за період з січня 2021 року по грудень 2021 року в розмірі 1 351 900грн. за договором, є обґрунтованими.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «САЛОХА-П», м. Миколаїв з рішенням суду першої інстанції не погодилося, тому звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило суд рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.10.2023 року у справі № 915/1150/21 скасувати.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи.

Зокрема, скаржник, зазначає, що провадження у справі №915/1150/21 було відкрито за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу міста «Миколаїв» до Товариства з обмеженою відповідальністю « САЛОХА-П», про стягнення з останнього заборгованості за договором про спільний обробіток землі від 16.08.2016 року.

Однак, рішення суду першої інстанції від 16.10.2023 року ухвалено на користь Миколаївського квартирно-експлуатаційного управління командування сил логістики Збройних Сил України за відсутності ухвали, прийнятої в порядку ст.52 Господарського процесуального кодексу. Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.12.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «САЛОХА-П», м. Миколаїв на рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.02.2022 року у справі №915/1150/21, справу призначено до судового розгляду.

09.01.2023 року електронною поштою до Південно-західного апеляційного господарського суду від Миколаївського квартирно-експлуатаційного управління командування сил логістики Збройних Сил України надійшов відзив (вх. №3829/23/Д2), у якому позивач просив суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «САЛОХА-П» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Зокрема, позивач зазначає, що 14.07.2023 до відділу документального забезпечення Господарського суду Миколаївської області через систему «Електронний суд» надав заяву про заміну сторони правонаступником. В обґрунтування заяви позивач зазначив, що 02.06.2023 Квартирно-експлуатаційний відділ міста Миколаїв був реорганізований в Миколаївське квартирно-експлуатаційне управління, про що внесено відповідний запис до Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Вказує, що судом першої інстанції було досліджено заяву позивача про заміну сторони правонаступником та розцінене як зміну найменування юридичної особи, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 05.06.2023 року. Тому вважає, що судом першої інстанції було встановлено, що відбулась зміна найменування позивача, а відтак винесення жодного процесуального документа не потребується.

Представники Миколаївського квартирно-експлуатаційного управління командування сил логістики Збройних Сил України, м. Миколаїв та Товариства з обмеженою відповідальністю «САЛОХА-П» не з`явились, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи звіти про відправку ухвали суду апеляційної інстанції про призначення справи до судового розгляду на офіційні електрони адреси.

29.01.2024 року від представника заявника Онищенко Л.В., що дії в інтересах Миколаївського квартирно-експлуатаційного управління командування сил логістики Збройних Сил України, м. Миколаїв надійшла заява про розгляд справи без її участі

(вх.3829/23/Д3) , яку колегією суддів задоволено.

Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, з`явлення учасників судового процесу до судового засідання ухвалою суду не визнано обов`язковим, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Переглянувши у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи та вимоги апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «САЛОХА-П», м. Миколаїв не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.10.2023 року у справі №915/1150/21 є законним та обґрунтованим, не потребує скасування або зміни, з огляду на таке.

Господарським судом Миколаївської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

16 серпня 2016 між Квартирно-експлуатаційним відділом міста Миколаїв, який у подальшому змінив назву на Миколаївське квартирно-експлуатаційне управління Командування Сил логістики Збройних Сил України та Товариством з обмеженою відповідальністю "САЛОХА-П" було укладено договір №13 про спільний обробіток землі, відповідно до умов якого з метою відпрацювання співпраці з підприємствами і залучення додаткових джерел фінансування для підтримання на належному рівні бойової та мобілізаційної готовності та життєздатності КЕВ м. Миколаїв, сторони за цим договором домовилися про спільну діяльність і співробітництво без утворення юридичної особи з використанням земель, які надані стороні-1 в безстрокове користування та можливостей сторони-2 спільно діяти для досягнення загальних цілей, а саме: вирощування зернових, технічних та решти культур, не віднесених до інших класів рослинництва, збирання, зберігання та їх подальша реалізація (п.1.1 договору).

До вказаного договору між сторонами було укладено додаткову угоду №1 від 07.04.2017, додаткову угоду №2 від 10.09.2018, додаткову угоду №3 від 13.02.2019 та додаткову угоду №4 від 30.11.2020 (а.с.11-14).

У відповідності до п.4.1 (в редакції додаткової угоди №4 від 30.11.2020), відповідач зобов`язаний щомісячно, до 20 числа наступного за звітнім місяця, починаючи з серпня місяця 2020 року, компенсувати позивачу вартість сплаченого ним земельного податку в розмірі 100%. Сума земельного податку, що підлягає компенсації, кожного наступного календарного року може змінюватись, залежно від встановленої рішенням органів місцевого самоврядування ставки земельного податку для відповідної категорії земель на кожен наступний календарний рік.

Згідно п.6.1 договору (в редакції додаткових угод №1 від 07.04.2017 та №4 від 30.11.2020) внесок позивача - вартість права обробки земельних ділянок загальною площею 5000 га, згідно до Акту обміру земельної ділянки, який є невід`ємною частиною договору, а також ділова репутація та ділові зв`язки та складає 11 450 000 грн.

У відповідності до п.6.2 договору, внесок відповідача - грошові кошти, паливно-мастильні матеріали, обробка ґрунтів, сівба, посадка, внесення добрив та засобів захисту рослин, всі необхідні дії щодо вирощування сільськогосподарський культур, а також професійні знання, навички та вміння, ділова репутація та ділові зв`язки, інше, що встановлюють сторони по закінченню сільськогосподарського року.

Відповідно до п.7.1 договору грошові та майнові внески сторін є їх спільною власністю. Земельна ділянка є власністю держави. При повному розподілу прибутку майно, створене за договором, є власністю відповідача, жодна із сторін не має права розпоряджатись майном, що є внеском іншої сторони та яке належало їй на праві власності без її дозволу.

Згідно п.8.1 договору (в редакції додаткової угоди №1 від 07.04.2017) прибуток, що отримується сторонами від спільної обробки землі, підлягає розподілу пропорційно понесеним фактичним затратам на вирощування сільськогосподарської продукції, при цьому позивач в будь-якому випадку (окрім випадків, передбачених договором) повинен отримати прибуток у розмірі не менше частки та внеску, визначеному у статті 6 цього договору.

Пунктом 8.3 договору (в редакції додаткової угоди №4 від 30.11.2020) визначено, що фактичний розподіл прибутку здійснюється шляхом перерахування відповідної частки прибутку позивачеві та утримання відповідної частки прибутку відповідачем.

Відповідно до п.8.4 договору (в редакції додаткової угоди №2 від 10.09.2018) сторони погодились, що відповідач перераховує позивачу щомісячно, до 20 числа кожного поточного місяця, починаючи з січня поточного календарного року до червня цього ж року, грошові кошти в сумі 200 000 грн. та з липня по грудень поточного календарного року - грошові кошти в сумі 1 708 333 грн. 34 коп., що в загальному дорівнює розміру внеску позивача, як дострокове розподілення очікуваного прибутку від спільної діяльності у поточному календарному році.

У відповідності до п.12.1 договору, цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту укладення.

Згідно п.12.2 договору (в редакції додаткової угоди №4 від 30.11.2020) цей договір укладений строком на 9 сільськогосподарських років, тобто до 31.12.2025 року з обов`язковим щорічним узгодженням (індексацією) ціни внесків сторін за цим договором на кожний наступний сільськогосподарський рік впродовж строку дії договору. Зміна (збільшення, зменшення) розміру внесків сторін ґрунтується на рівні інфляції в країні на момент визначення розміру внесків. Обов`язкове щорічне узгодження (індексація) ціни внесків проводиться сторонами в строк до 01 січня кожного року, індексація внесків сторін у 2016 та 2017 роках не проводиться.

Договір та додаткові угоди підписані сторонами та скріплені печатками сторін.

Позивач листом №329 від 29.01.2021 повідомив відповідача, що згідно договору про спільний обробіток земельної ділянки №13 від 16.08.2016, додаткової угоди №2 від 10.09.2018 та уточнюючої декларації з плати за землю за 2021 рік відповідачу необхідно сплатити податкове зобов`язання - щомісячно 563 291 грн. 67 коп. Крім того, позивач повідомив відповідача, що першу проплату земельного податку за січень 2021 року необхідно здійснити до 28.02.2021 року з призначенням платежу «компенсація земельного податку», надалі проплату здійснювати не пізніше 30 числа кожного місяця.

У зв`язку з невиконання відповідачем умов договору, позивач звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю "САЛОХА-П" з претензією №1301 від 14.04.2021 про сплату заборгованості з 01.01.2021 по 31.03.2021 в розмірі 1 689 875 грн. 01 коп. та з претензією №2691 від 02.07.2021 про сплату заборгованості з 01.01.2021 по 30.06.2021 в розмірі 3 379 750 грн. 02 коп.

У подальшому, як зазначає позивач, 21.12.2021 набрало законної сили рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.11.2021 у справі №400/7061/21, яким визнано протиправним та скасовано рішення ХХХХVI позачергової сесії Михайлівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області восьмого скликання від 26.06.2020 №2 «Про встановлення ставок та пільг із сплати земельного податку».

На підставі вказаного рішення позивачем було перераховано самостійно узгоджену суму земельного податку та подано до уповноваженого органу уточнюючу декларацію за 2021 рік.

Позивач листом №279/1 від 31.01.2022 повідомив відповідача, що згідно договору про спільний обробіток земельної ділянки №13 від 16.08.2016, додаткової угоди №2 від 10.09.2018 та уточнюючої декларації з плати за землю за 2021 рік перераховано податкове зобов`язання - за рік - 1 351 900 грн.

Інших належних та допустимих доказів стосовно наявних між сторонами спірних правовідносин, матеріали господарської справи не містять.

Відповідач не виконав умови договору в частині компенсації позивачу податку на землю, починаючи з серпня 2020 року та згідно заяви про зміну предмета позову та зменшення позовних вимог, позивач вказав, що станом на 23.02.2022 за відповідачем рахується прострочена заборгованість за січень-грудень 2021, яка внаслідок перерахунку на підставі уточнюючої податкової декларації зі сплати податку на землю від 27.01.2022 складає 1 351 900 грн.

Предметом спору у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування наявності у відповідача заборгованості перед позивачем.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Оскільки доводи та вимоги скаржника в даному випадку ґрунтуються тільки щодо процесуального питання зміни судом позивача на його правонаступника, внаслідок чого, на переконання скаржника, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням вимог процесуального закону, що має наслідком його скасування, на його думку, то у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України оскаржуване рішення суду першої інстанції переглядається лише в зазначеній частині. Обставини справи в частині стягнення з скаржника заборгованості з компенсації земельного податку в сумі 1 351 900 грн. відповідачем не оспорюються, тому рішення суду першої інстанції в цій частині апеляційним господарським судом не переглядається.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку доводам апелянта в їх сукупності, колегія суддів зазначає наступне.

Питання процесуального правонаступництва врегульовано статтею 52 Господарського процесуального кодексу України, якою визначено, що у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову в заміні учасника справи його правонаступником суд постановляє ухвалу.

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане із переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.

Для настання процесуального правонаступництва необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника. У кожному конкретному випадку для вирішення питання про можливість правонаступництва господарському суду необхідно досліджувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.

Підставою для процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальному правовідношенні, яке настало після відкриття провадження у справі. Відтак особливості здійснення процесуального правонаступництва визначаються особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав й обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках зміни сторони у правовідносинах, з яких виник спір.

Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене статтею 52 Господарського процесуального кодексу України, є переходом процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Водночас, відповідно до статті 52 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає загальні положення процесуального правонаступництва, заміна учасника справи його правонаступником допускається не будь-коли (не впродовж невизначеного терміну), а лише на стадіях судового процесу. Тобто, таке право не є абсолютним та обмежено часовими рамками певних стадій судового процесу (подібний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2022 у справі № 34/425).

Для процесуального правонаступництва юридичної особи, яка є стороною чи третьою особою у судовому процесі, необхідне встановлення або правонаступника такої юридичної особи внаслідок її припинення шляхом реорганізації, або правонаступника окремих її прав чи обов`язків внаслідок заміни сторони у відповідному зобов`язанні. В обох випадках для встановлення процесуального правонаступництва юридичної особи суд має визначити підстави такого правонаступництва, а також обсяг прав та обов`язків, який перейшов до правонаступника у спірних правовідносинах (аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 264/5957/17).

Наявність або відсутність процесуального правонаступництва підлягає встановленню окремо у кожному випадку. Для настання процесуального правонаступництва необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав правопопередника. Тобто, підставою заміни учасника процесуальних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав у матеріальних правовідносинах (аналогічний висновок міститься у пунктах 8.7, 8.8 постанови Верховного Суду від 16.08.2021 у справі № 908/502/19).

Отже, процесуальне правонаступництво в розумінні статті 52 ГПК України допускається на будь-якій стадії судового процесу, включаючи стадію виконання судового рішення.

Одночасно з цим процесуальне законодавство України передбачає випадки, коли не відбувається у справі заміна сторони його правонаступником відповідно до вказаних вище норм права, а у юридичної особи, яка є стороною, провадяться за нормами чинного законодавства будь-які зміни у право установчих документах, виходячи з конкретних обставин.

В даному випадку, з матеріалів справи вбачається, що 14.07.2023 представник позивача до відділу документального забезпечення Господарського суду Миколаївської області через систему «Електронний суд» надав заяву (вх. № 9324/23) про заміну сторони правонаступником. В обґрунтування заяви позивач зазначив, що 02.06.2023 Квартирно-експлуатаційний відділ міста Миколаїв був реорганізований в Миколаївське квартирно-експлуатаційне управління, про що внесено відповідний запис до Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

З Витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань судами встановлено, що станом на 05.06.2023 в ньому зареєстровано Миколаївське квартирно-експлуатаційне управління Командування Сил логістики Збройних Сил України (скорочене найменування - Миколаївське КЕУ) (). Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу відбулась 02.06.2023, за № 004014700, а саме, відбулась зміна найменування юридичної особи (повного та/або скороченого) без зміни інших відомостей, зокрема, коду ЄДРПОУ.

Дослідивши ці обставини справи, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав вважати, що відбулась саме зміна найменування юридичної особи позивача, що не має за собою наслідком саме заміну у справі сторони його правонаступником і не тягне за собою обов`язкове оформлення цієї події окремою ухвалою суду.

Тому доводи апелянта стосовно того, що рішення суду першої інстанції від 16.10.2023 року ухвалено на користь Миколаївського квартирно-експлуатаційного управління командування сил логістики Збройних Сил України за відсутності ухвали, прийнятої в порядку ст.52 Господарського процесуального кодексу, не заслуговують на увагу, оскільки відбулась лише зміна найменування юридичної особи, а тому відсутня необхідність прийняття процесуальних рішень з вказаного питання та виключає можливість скасування оскаржуваного рішення з таких процесуальних підстав, визначених ч. 2 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням зазначеного вище судова колегія вважає, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції в цій частині, а тому вони не можуть слугувати підставою для його скасування з доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Отже, судова колегія вважає, що в оскаржуваній частині рішення суду відповідає приписам процесуального права, норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для його скасування або зміни.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «САЛОХА-П», м. Миколаїв не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 16 жовтня 2023 року у справі №915/1150/21 в оскаржуваній частині відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «САЛОХА-П», м. Миколаїв на рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.10.2023 року у справі №915/1150/21 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.10.2023 року у справі №915/1150/21 в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодекс України.

Повний текст постанови складено та підписано 29 січня 2024 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва

Судді

Г.П.Разюк

А.І. Ярош