РІШЕННЯ

Іменем України

24 січня 2024 року м. Чернігівсправа № 927/1274/23
Господарський суд Чернігівської області, в складі судді Ноувен М.П.,

за участю секретаря судового засідання Одинець І.М..,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом: Міністерства юстиції України,

вул. Городецького,13, м. Київ, 01001;

до відповідача 1: Благодійної організації "Благодійний фонд сприяння соціально незахищеним верствам населення",

вул. Ванди Василевської,7, м. Київ, 03055;

до відповідача 2: Комуністичної партії України,

вул. Борисоглібська,7, м. Київ, 04070;

про визнання недійсним договору дарування та скасування державної реєстрації;

За участю представників:

від позивача: Шетеля Л.І.,

від відповідача 1: не з`явився,

від відповідача 2: не з`явився;

У провадженні Господарського суду Чернігівської області перебуває справа за позовом Міністерства юстиції України до Благодійної організації "Благодійний фонд сприяння соціально незахищеним верствам населення" та Комуністичної партії України, відповідно до якого позивач просить суд:

1) визнати недійсним договір дарування нерухомого майна - квартири загальною площею 29 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 11, укладений 09.07.2015 між Комуністичною партією України та Благодійною організацією "Благодійний фонд сприяння соціально незахищеним верствам населення", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пашинською О.М. та зареєстрований за № 2409;

2) скасувати державну реєстрацію прав Благодійної організації "Благодійний фонд сприяння незахищеним верствам населення", код 35087436, на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 11.

Дії суду щодо розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 18.09.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 18.10.2023, встановлено сторонам строки для надання відзиву на позов, відповіді на відзив.

У підготовчому засіданні 18.10.2023 судом постановлено ухвалу про відкладення засідання на 07.11.2023.

07.11.2023 у зв`язку із оголошенням на території України масштабної повітряної тривоги, підготовче судове засідання не відбулось. Відповідно до ухвали Господарського суду Чернігівської області від 07.11.2023 року судове засідання призначено на 15.11.2023 року о 09:50 год.

15.11.2023 судом постановлено протокольну ухвалу про продовження підготовчого провадження на 30 днів, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 20.12.2023.

У зв`язку із перебуванням судді у відпустці, судове засідання, призначене на 20.12.2023 не відбулось. Ухвалою суду від 18.12.2023 сторони повідомлені про те, що судове засідання відбудеться 10.01.2024.

У судовому засіданні 10.01.2024 судом постановлено протокольну ухвалу про відкладення розгляду справи на 24.01.2024.

Позивач повідомлений про час та місце розгляду справи в суді шляхом направлення відповідних ухвал через підсистему «Електронний суд», що підтверджується довідками про доставку електронного листа.

Ухвали суду направлялись відповідачу 1 за місцем реєстрації: вул. Ванди Василевської, 7, м. Київ, 03055.

Ухвала про відкриття провадження у справі отримана відповідачем 1, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованої кореспонденції №445.

Крім того, ухвали суду направлялись відповідачу 1 на електронну адресу останнього.

В матеріалах справи також наявний відзив на позов, що підтверджує обізнаність відповідача про наявність судового провадження.

Ухвали суду, направлені на адресу реєстрації відповідача 2 повернуті відділенням зв`язку з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Отже, в розумінні ст. 242 ГПК України сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи в суді.

24.01.2024 судом у нарадчій кімнаті підписано вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 240 ГПК України.

Позиції учасників справи. Заяви та клопотання.

Свої вимоги Міністерство юстиції України обґрунтовує тим, що укладення спірного Договору спрямовано не на реальне настання наслідків договору дарування, а має на меті уникнення передачі майна у державну власність. Відтак, в силу норм ст. 234 ЦК України такий правочин є фіктивним і підлягає визнанню судом недійсним з подальшим скасуванням державної реєстрації даного правочину.

Разом з позовною заявою позивачем подано клопотання про витребування доказів.

Ухвалою суду від 18.09.2023 клопотання позивача задоволено частково, витребувано від Київського державного нотаріального архіву (код 43030363); Благодійної організації "Благодійний фонд сприяння соціально незахищеним верствам населення" (код 35087436) та Комуністичної партії України (код 00049147) оригінал або належним чином засвідчену копію договору дарування нерухомого майна - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 29 м.кв., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 11, укладеного відповідачами 09.07.2015 (посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пашинською О.М., зареєстрованого за № 2409, (що оскаржується в межах даної справи).

02.10.2023 до суду надійшли витребувані судом документи, які долучені до матеріалів справи.

05.10.2023 до Господарського суду Чернігівської області від позивача надійшло клопотання про витребування додаткових доказів у справі та поновлення судом процесуальних строків на вчинення цих дій, просив витребувати з Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції витяги з Реєстру про народження дітей, батьком яких є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою від 18.10.2023 клопотання позивача задоволено, запитувані документи витребувані судом.

31.10.2023 до Господарського суду Чернігівської області надійшли витребувані судом документи, які долучені до матеріалів справи.

23.11.2023, від відповідача 1 надійшов відзив на позов відповідно до якого просить суд залишити позов без задоволення.

Установлено, що відповідач 1, як юридична особа, обов`язок (у силу вимог частини 6 статті 6 ГПК України щодо реєстрації Електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі) не виконав, тому, відповідно до частини 4 статті 170 ГПК України, суд залишив без розгляду відзив на позов.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відзив на позов відповідача 1 надійшов на адресу суду з порушенням строку, встановленого при відкритті провадження (ухвала від 18.09.2023 отримана відповідачем 25.09.2023, поштове відправлення: 445).

Клопотання про продовження/поновлення процесуального строку на вчинення відповідних дій, з обґрунтуванням поважності причин, відповідач 1 до суду не заявив, що є самостійною підставою для залишення змісту вказаних документів без розгляду в силу частини 2 статті 207 ГПК України.

Відповідач 2 відзиву на позов не надав, проти позовних вимог не заперечив.

За частиною 2 статті 178 ГПК України в разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи також у разі, якщо відзив подано особою, яка відповідно до частини 6 статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його і не навела поважних причин невиконання такого обов`язку.

Будь-яких інших заяв та клопотань від сторін не надходило.

Обставини справи встановлені судом. Оцінка аргументів та нормативно -правове обґрунтування.

У провадженні Окружного адміністративного суду м. Києва перебувала справа № 826/9751/14 (провадження відкрито 11.07.2014) за позовом Міністерства юстиції України та Державної реєстраційної служби України до Комуністичної партії України про заборону діяльності політичної партії, в зв`язку з порушенням статті 5 Закону України "Про політичні партії в Україні" (чинної на час звернення з відповідним позовом).

05.07.2022 Восьмим апеляційним адміністративним судом ухвалене рішення в справі № 826/9751/14, що набрало законної сили 27.07.2022, яким задоволений позов Міністерства юстиції України та Державної реєстраційної служби України до Комуністичної партії України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служби безпеки України, Всеукраїнського об`єднання "Свобода", Радикальної партії Олега Ляшка, Громадської організації "Воля-Громада-Козацтво", Української республіканської партії, ОСОБА_2 , за участю Офісу Генерального прокурора; заборонена діяльність Комуністичної партії України; у власність держави передані майно, кошти та інші активи Комуністичної партії України, її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень.

Відповідно до ст. 104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань записів про припинення юридичної особи - Комуністичної партії України (за кодом 00049147) станом на день прийняття рішення у справі не внесено, а відтак остання є такою, що не припинилася.

Крім того, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні записи про припинення юридичної особи Благодійної організації «Благодійний фонд сприяння соціально незахищеним верствам населення» (код 35087436).

Згідно з пунктом 2 Порядку переходу у власність держави майна, коштів та інших активів забороненої судом політичної партії, її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.2022 № 896 (Далі-Порядок), після набрання законної сили рішенням суду про заборону політичної партії, у резолютивній частині якого зазначено про передачу майна політичної партії у власність держави, Мін`юст вживає заходів до розшуку майна політичної партії, зокрема за відомостями єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Мін`юст.

Міністерством юстиції було видано наказ від 07.11.2022 № 4964/5 Про затвердження Переліку майна, коштів та інших активів забороненої судом Комуністичної партії України (ідентифікаційний код 00049147), її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень, що передається у власність держави.

В ході виконання Мін`юстом судового рішення в частині передачі майна, коштів та інших активів Комуністичної партії України, її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень у власність держави встановлено, що після подання позовної заяви Мін`юсту Комуністичною партією України відчужене майно КПУ Благодійній організації «Благодійний фонд сприяння соціально незахищеним верствам населення» на підставі договору дарування, який, на думку Міністерства юстиції України є фіктивним.

Під час опрацювання відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Мінюстом встановлено, що після відкриття, 11.07.2014, провадження в адміністративній справі про заборону діяльності Комуністичної партії України, останньою безоплатно відчужено близько 150 об`єктів нерухомого майна, в тому числі квартиру загальною площею 29 м.кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 11, укладеного відповідачами 09.07.2015 (посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пашинською О.М., зареєстрованого за № 2409.

Згідно з інформацією, отриманою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна (витяг сформований 15.08.2023 за № 342939476), набувачем спірного майна на підставі оспорюваного правочину, став відповідач 1 Благодійна організація "Благодійний фонд сприяння соціально незахищеним верствам населення", засновником (учасником) якого згідно відомостей ЄДРПОУ є Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково комерційна фірма "Контур" (), керівником - Симоненко Андрій Петрович. Водночас, засновниками (учасниками) ТОВ "Науково комерційна фірма "Контур" є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Перелічені особи згідно відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану громадян є синами керівника Комуністичної партії України, ОСОБА_1 .

З урахуванням наведених обставин, позивач вважає, що у даному випадку сторони правочину знали заздалегідь, що такий договір не буде виконаний, що він має інші цілі, ніж передбачені цим договором, тобто відповідачами умисно укладений фіктивний правочин. За доводами позивача, укладення оспорюваного правочину спрямоване не на реальне настання наслідків договору дарування, а має на меті уникнення передачі майна в державну власність.

Враховуючи, що саме на Мін`юст покладені повноваження щодо вжиття заходів стосовно розшуку майна забороненої політичної партії, складення та затвердження переліку її майна, переданого в власність держави, відтак Міністерство юстиції України, за висновком суду, є належним позивачем у справі.

Предмет позову: визнання недійсним договору дарування нерухомого майна; та скасування державної реєстрації права власності Благодійної організації "Благодійний фонд сприяння соціально незахищеним верствам населення" на нерухоме майно (похідна вимога).

Підстави позову: обставини з яких слідує, що оспорюваний правочин був укладений сторонами не для настання правових наслідків, що ним обумовлені, а з метою уникнення передачі нерухомого майна в державну власність.

З наведеного слідує, що предметом доказування є обставини, що відповідно до закону є підставою для визнання оспорюваного договору недійсним: виконання сторонами умов договору, форма вчинення (дотримання вимог щодо нотаріального посвідчення та державної реєстрації), мета укладення, правові наслідки, порушення суб`єктивного права, за захистом якого позивача звернувся до суду.

Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені положеннями статті 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У силу приписів статті 215 ЦК України недодержання особою при вчиненні правочину наведених вимог є правовою підставою для визнання його недійсним у судовому порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише "про людське око", знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином.

Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину (висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зроблено висновок, що "позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якого може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним".

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24.07.2019 у справі № 405/1 820/17 (провадження № 61-2761св19) зазначено, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти як суперечність, оскільки, якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права. Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.

Зловживання правом і використання приватноправового інструментарію всупереч його призначенню проявляється у тому, що: 1) особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; 2) наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки є певним станом, у який потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); 3) враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а й про обсяг прав інших учасників цих правовідносин і порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах, або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (постанова Верховного Суду від 11.11.2021 у справі № 910/8482/18 (910/4866/21).

У Рішенні від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі за конституційною скаргою Публічного акціонерного товариства акціонерного комерційного банку «Індустріалбанк» щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини третьої статті 13, частини третьої статті 16 ЦК України Конституційний Суд України визнав, що зазначені положення ЦК України є конституційними та такими, що не суперечать частині другій статті 58 Конституції України. Оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 ЦК України, Конституційний Суд України констатував, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполучення «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 цього Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства, перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими ЦК України та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення ЦК України або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 ЦК України мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною) (абзаци другий, третій пункту 5.3, пункт 5.4 та абзац другий пункту 8.2 мотивувальної частини цього Рішення).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20 наголошує на тому, що правочини, які вчиняються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути неправомірною та недобросовісною. Отже, правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Відтак, правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними і зводяться до зловживання правом.

Використання особою належного їй суб`єктивного права не для задоволення легітимних інтересів, а з метою заподіяння шкоди іншим учасникам цивільних правовідносин, задля приховування дійсного наміру сторін при вчиненні правочину, є очевидним використанням приватноправового інструментарію всупереч його призначенню та за своєю суттю є «вживанням права на зло». За таких умов недійсність договору як приватноправова категорія є інструментом, який покликаний не допускати, або припиняти порушення цивільних прав та інтересів, або ж їх відновлювати.

Зокрема, але не виключно, такими критеріями фіктивності правочину можуть бути: момент укладення договору; контрагент (контрагенти), з яким (якими) боржник учиняє оспорюваний договір; ціна договору (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни договору контрагентом боржника (подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16, від 24.11.2021 у справі № 905/2030/19(905/2445/19).

За сталою судовою практикою, саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Наявність умислу у сторін угоди означає, що вони усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність угоди, що укладалася, та сторони прагнули або свідомо допускали ненастання правових наслідків, обумовлених договором.

В даному випадку, як вже зазначалося, 11.07.2014 Окружним адміністративним судом м. Києва відкрито провадження у справі № 826/9751/14 за позовом Міністерства юстиції України про заборону Комуністичної партії України у зв`язку із порушенням партією статті 5 Закону України "Про політичні партії в Україні".

Рішенням Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.07.2022 у справі №826/9751/14, яке набрало законної сили 27.07.2022 задоволено позов Міністерства юстиції України до Комуністичної партії України та заборонено діяльність вказаної партії, передано майно, кошти та інші її активи, а також її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень у власність держави.

Частиною другою ст. 21 Закону України "Про політичні партії в Україні" у редакції, яка діяла на момент відкриття провадження у справі № 826/9751/14, було встановлено, що заборона діяльності політичної партії тягне за собою припинення діяльності політичної партії, розпуск керівних органів, обласних, міських, районних організацій політичних партій, її первинних осередків та інших структурних утворень, передбачених статутом партії, припинення членства в політичній партії.

При цьому частиною 3 ст. 105 ЦК України у редакції, яка діяла на момент відкриття провадження у справі № 826/9751/14, визначено, що суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до Цього кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

Таким чином, з моменту звернення Мін`юстом до суду з адміністративним позовом у справі № 826/9751/14 Комуністичній партії України та Благодійній організації «Благодійний фонд сприяння соціально незахищеним верствам населення» було достеменно відомо, що в разі ухвалення рішення про заборону діяльності партії, відбудеться припинення її діяльності, розпуск керівних органів та її обласних організацій, відповідно, керівні органи будуть позбавлені можливості вільно розпоряджатися своїм майном.

Судом встановлено, що укладання спірного договору дарування від 09.07.2015 між Комуністичною партією України та Благодійною організацією «Благодійний фонд сприяння соціально незахищеним верствам населення» відбувалося після відкриття 11.07.2014 провадження у справі № 826/9751/14.

Крім того, із наявних матеріалів справи також слідує, що набувачем за спірним договором стала Благодійна організація «Благодійний фонд сприяння соціально незахищеним верствам населення» засновником та керівником був і є ОСОБА_4 , син колишнього народного депутата України від Комуністичної партії України ОСОБА_1 , який був одночасно засновником та керівником Комуністичної партії України.

При цьому, засновником Благодійного фонду є ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «НАУКОВО КОМЕРЦІЙНА ФІРМА «КОНТУР» (), засновниками якого є сини керівника Комуністичної партії України ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Вказане в свою чергу свідчить про пов`язаність осіб правочину та спільну реалізацію ними волевиявлення на свідоме зловживання правом на шкоду іншій особі, оскільки сторони спірного договору діючи недобросовісно та зловживаючи правами на шкоду Міністерству юстиції України, як кредитору, мали спільний умисел на використання правочину з укладання договору дарування виключно з метою уникнення передачі майна у державну власність.

За таких обставин спірний договір кваліфікований судом, як правочин, який не був спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, тобто, як фіктивний правочин.

Враховуючи викладені обставини, спірний договір дарування, укладений 09.07.2015 між Комуністичною партією України та Благодійною організацією «Благодійний фонд сприяння соціально незахищеним верствам населення» підлягає визнанню недійсним.

Крім того, суд приймає до уваги, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони політичних партій" від 03.05.2022, який набрав чинності 18.05.2022, внесено зміни, зокрема, до Закону України "Про політичні партії в Україні".

Статтю 21 Закону доповнено частиною четвертою, згідно з якою у разі заборони судом політичної партії майно, кошти та інші активи політичної партії, її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень переходять у власність держави, про що зазначається у рішенні суду.

Таким чином, наслідки прийняття судового рішення від 05.07.2022 у справі № 826/9751/14 про заборону діяльності Комуністичної партії України варто розуміти як позбавлення названої партії права власності на майно, що є санкцією за вчинення правопорушення, що передбачена законом.

Як зазначалося вище, перехід належного Партії та її структурним утворенням майна, коштів та інших активів у власність держави забезпечує Мін`юст, який виступає кредитором у спірних правовідносинах.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-ІV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав проводиться шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини 3 статті 26 цього Закону відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача в частині визнання договору дарування квартири від 09.07.2015 недійсним, у силу статті 216 ЦК України, вказаний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

За таких обставин, вимоги позивача про скасування державної реєстрації прав Благодійної організації "Благодійний фонд сприяння соціально незахищеним верствам населення" на нерухоме майно, квартиру, 29 м.кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 11, укладеного відповідачами 09.07.2015 (посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пашинською О.М., зареєстрованого за № 2409, підлягають задоволенню.

За приписами частин 1 та 2 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На переконання суду, позивач, на підставі належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів, у їх сукупності, довів наявність порушеного права держави, що підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання недійсним оспорюваного правочину та скасування державної реєстрації речових прав відповідача 1 на спірне нерухоме майно.

Розподіл судових витрат.

При ухваленні рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат (п. 5 частина 1 статті 237 ГПК України).

За статтею 129 ГПК України судовий збір покладається в спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, за рахунок відповідачів має бути відшкодований судовий збір у розмірі 5368,00 грн (в рівних частинах, по 2684,00 грн з кожного).

Керуючись статтями 42, 46, 47, 50, 73, 74, 76 - 80, 91, 123, 129, 165 - 167, 178, 184, 202, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позов Міністерства юстиції України, код 00015622 до відповідачів - Благодійної організації "Благодійний фонд сприяння соціально незахищеним верствам населення", код 35087436 та Комуністичної партії України, код 00049147 задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним договір дарування нерухомого майна, квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 29 м.кв., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 11, укладений 09.07.2015 між Комуністичною партією України, код 00049147 та Благодійною організацією "Благодійний фонд сприяння соціально незахищеним верствам населення", код 35087436, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пашинською О.М., зареєстрованого за № 2409.

3. Скасувати державну реєстрацію прав Благодійної організації "Благодійний фонд сприяння соціально незахищеним верствам населення" (код 35087436, вул. Ванди Василевської, буд. 7, м. Київ, 03055) на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 11.

4. Стягнути з Благодійної організації "Благодійний фонд сприяння соціально незахищеним верствам населення", вул. Ванди Василевської, буд. 7, м. Київ, 03055; код 35087436 на користь Міністерства юстиції України, вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001; код 00015622 судовий збір у сумі 2684,00 грн.

5. Стягнути з Комуністичної партії України, вул. Борисоглібська, 7, м. Київ, 04070; код 00049147 на користь Міністерства юстиції України, вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001; код 00015622, судовий збір у сумі 2684,00 грн.

Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у строки, встановлені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строки визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складений 02.02.2024.

Суддя М.П.Ноувен