РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.01.2024Справа № 910/14781/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., за участю секретаря судового засідання Камнєвої У.Є., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації

до Релігійної організації Української православної церкви парафія рівноапостольної Марії Магдалини у Старокиївському районі м. Києва

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва

про зобов`язання вчинити дії

за участю представників:

від позивача - Холодна Н.С.,

від відповідача - не з`явився,

від третьої особи - не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Релігійної організації Української православної церкви парафія рівноапостольної Марії Магдалини у Старокиївському районі міста Києва про зобов`язання звільнити нежитлове приміщення площею 146,0 кв. м в будинку по вулиці Володимирській 45 у місті Києві.

Позовні вимоги обґрунтовано закінченням строку дії договору оренди та відсутністю правових підстав користування відповідачем приміщенням.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.09.2023 позовну заяву залишено без руху та встановлено строки усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.10.2023 прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання та встановлено строки надання сторонами відзиву, відповіді на відзив та заперечень.

Ухвалу суду про порушення провадження у справі направлено відповідачу рекомендованим повідомленням з трекінговим номером Укрпошти 508 за визначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресою місцезнаходження.

Відповідно до частини третьої статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Частиною шостою статті 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є, у тому числі, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно, наявні у матеріалах справи поштові відправлення, повернуті Укрпоштою з відміткою про закінчення терміну зберігання, є належним доказом вручення відповідачу процесуальних документів у даній справі.

За приписами частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

У той же час, з метою забезпечення права відповідача на справедливий суд, підготовче засідання у даній справі неодноразово відкладалось ухвалами Господарського суду міста Киева від 10.10.2023, від 07.11.2023 та від 05.12.2023.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 30.01.2024.

У судовому засіданні 30.01.2024 оголошено вступну та резолютивні частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Сторонами у справі та Комунальним підприємством «Керуюча дирекція Шевченківського району» (балансоутримувач) 21.02.2013 укладено договір оренди №56/1, за умовою пункту 1.1 якого позивач передав відповідачу у платне строкове користування нежитлове приміщення підвалу будівлі по вулиці Володимирській 45 у місті Києві площею 146 квадратних метрів, що належить територіальній громаді міста Києва.

Пунктом 3.1 договору №56/1 від 21.02.2013 визначено, що розмір орендної плати складає 1 гривню на рік.

Додатковою угодою №1 від 01.07.2015 за тестом договору №56/1 від 21.02.2013 змінено назву балансоутримувача на Керуючу компанію з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва».

Частиною першою статті 283 Господарського кодексу України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до частини другої статті 291 Господарського кодексу України договір оренди припиняється, у тому числі, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

За умовою пункту 9.1 договору №56/1 від 21.02.2013 цей договір діє до 19.02.2016.

Пунктом 9.7 договору №56/1 від 21.02.2013 визначено, що у разі відсутності заяви однієї з сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформлюються додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього договору.

Матеріали справи не містять доказів укладення учасниками даного судового розгляду спору додаткових угод відповідно до умови пункту 9.7 договору №56/1 від 21.02.2013.

У той же час, частиною другою статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (чинної на лютий 2016 року редакції) встановлено, що у разі відсутності заяви однієї з сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Матеріали справи не містять доказів того, що будь-який з учасників договору №56/1 від 21.02.2013 надав іншим заяву про припинення цієї угоди у встановлений Законом термін - до 20.03.2016.

Відповідно, термін дії договору №56/1 від 21.02.2013 було продовжено на підставі частини другої статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (чинної на лютий 2016 року редакції) до 16.02.2019 (1 093 календарних днів).

Матеріали справи також не містять і доказів надання учасниками заяви про припинення договору №56/1 в період часу з 17.02.2019 по 18.03.2019, що зумовлює висновок про продовження дії договору до 13.02.2022 на підставі частини другої статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (чинної на лютий 2019 року редакції).

Рішення постійної комісії Київської міської ради з питань власності (протокол №23/158 від 28.05.2019), на яке посилається позивач як на підставу припинення договору у даному випадку не може вплинути на висновок про подовження дії договору №56/1 до 13.02.2022, оскільки воно не є заявою у розумінні частини другої статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (чинної на лютий 2019 року редакції) та ухвалене більш як через два місяці з дня закінчення встановленого Законом терміну заявлення про припинення угоди.

Крім того, суд має зазначити, що посилання позивача до нецільового використання підвального приміщення будівлі по вулиці Володимирській 45 у місті Києві площею 146 квадратних метрів не за цільовим призначенням спростовується наданими ним доказами.

Пунктом 1.1 договору №56/1 від 21.02.2013 визначено, що приміщення передається у користування для задоволення релігійних потреб населення.

Відповідно до наданої позивачем копії акту обстеження від 01.02.2012 (за рік до укладення договору №56/1) комісією балансоутримувача встановлено, що нежитлове приміщення по вулиці Володимирській 45 загальною площею 146 квадратних метра використовується відповідачем у даній справі наступним чином: під молитовну залу - 35,5 кв.м; під вівтар - 15,2 кв.м; під трапезну залу - 33,5 кв.м (в якій знаходяться стіл, лави, чотири дивани); під келію настоятеля - 7,6 кв.м; під кухню - 8,9 кв.м; під туалет - 5,6 кв.м; під підсобне приміщення - 5,2 кв.м; під загальний коридор - 33,1 кв.м (в коридорі стелажі для церковної літератури).

За результатами обстеження приміщення комісією балансоутримувача у травні 2019 року (акт від 13.05.2019) встановлено, що приміщення №7 та №9 площею 50,7 кв.м використовується для релігійних потреб.

Порівняння площ приміщень молитовної зали та вівтаря (35,5 кв.м + 15,2 кв.м = 50,7 кв.м) поза розумним сумнівом доводить що приміщення №7 та №9 відповідно до акту від 13.05.2019 є приміщеннями молитовної зали та вівтаря відповідно до акту від 01.02.2012.

Відповідно до акту від 13.05.2019 приміщення №3 площею 8,9 кв.м використовується під кухню; приміщення №5 площею 33,5 кв.м використовується під житло, у ньому розміщені дивани, ліжко, шафи, стіл та телевізор; приміщення №2 площею 5,6 кв.м використовується під санвузол; приміщення №4 площею 7,6 кв.м використовується для розміщення столу, комп`ютера та сейфу; інші приміщення є коридорами.

Таким чином, єдиною відмінністю у використанні орендарем за рік до укладення договору №56/1 підвального приміщення по вулиці Володимирській 45 у місті Києві та станом на 13.05.2019 є наявність у приміщенні №5 (за актом від 01.02.2012 - трапезна) додатково ліжка та столу з телевізором та відсутність ліжка у приміщенні №4 площею 7.6 кв.м.

Відповідно, суд має відхилити доводи позивача в частині нецільового використання відповідачем орендованого ним нерухомого майна, оскільки наявні у матеріалах справи докази підтверджують використання приміщення для релігійних потреб населення, що відповідає визначеному пунктом 1.1 договору №56/1 від 21.02.2013 цільовому призначенню.

Частиною першою статті 291 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від договору оренди не допускається. Дана правова норма не передбачає будь-яких винятків з цього правила. Частиною третьою цієї ж статті Кодексу встановлене правило, за яким договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Суд наголошує, що за приписом частини третьої статті 291 Господарського кодексу України мова йде не про загальні правові норми цивільного законодавства, що регулюють відносини розірвання договорів, а про спеціальні норми, які регулюють саме розірвання договору найму.

Відповідно, у даному випадку мають застосовуватись позитивно-правові приписи статті 783 Цивільного кодексу України, які регулюють відносини розірвання договору найму на вимогу наймодавця.

Наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо:

1) наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі;

2) наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі;

3) наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі;

4) наймач не приступив до проведення капітального ремонту речі, якщо обов`язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

Враховуючи наведене, судом встановлено відсутність правових та фактичних підстав станом на травень 2019 року для припинення дії договору №56/1 від 21.02.2013.

Відповідно, судом встановлено факт продовження його до 13.02.2022 на підставі частини другої статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (чинної на лютий 2019 року редакції).

Пунктом другим прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (Закон №157-IX, введений в дію з 01.02.2020) встановлено, що договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до дати, яка наступить раніше: набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташованого в межах відповідної територіальної громади), передбаченим абзацом п`ятим частини другої статті 18 цього Закону, або 1 липня 2020 року.

Після настання однієї з дат, яка відповідно до цього пункту наступить раніше, але у будь-якому випадку не раніше дня введення в дію цього Закону, договори оренди продовжуються в порядку, визначеному цим Законом.

Договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені.

З урахуванням закінчення строку дії договору №56/1 від 21.02.2013 у лютому 2022 року до відносин сторін в частині продовження дії укладеної угоди мають застосовуватись правила чинної на час цих відносин редакції Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (Закон №157-IX).

Відповідач відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» має право на отримання в оренду державного та комунального майна для забезпечення проведення релігійних обрядів та церемоній без проведення аукціону.

Частиною другою статті 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлено, що без проведення аукціону можуть бути продовжені договори, у тому числі, які укладені без проведення аукціону з установами, організаціями, передбаченими частиною першою статті 15 цього Закону.

За приписами частини третьої статті 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договори оренди можуть бути продовжені на той самий строк, на який вони були укладені, на підставі заяви орендаря про продовження договору, поданої орендодавцю не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди.

Матеріали справи не містять доказів надання відповідачем позивачу заяви відповідно до частини третьої статті 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Відповідно, у даному випадку відсутні підстави для висновку про подовження строку дії договору №56/1 від 21.02.2013 після 13.02.2022.

Починаючи з 14.02.2022 користування відповідачем приміщенням підвалу будівлі по вулиці Володимирській 45 у місті Києві площею 146 квадратних метрів, що належить територіальній громаді міста Києва є неправомірним.

За позитивно-правовими приписами статі 291 Господарського кодексу України та статті 24 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його укладено.

Частиною першою статті 25 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлено обов`язок орендаря у разі припинення договору оренди протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.

Таким чином, відповідач був зобов`язаним не пізніше 16.02.2022 повернути приміщення за актом приймання-передачі позивачу.

Враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів виконання відповідачем обов`язку з повернення майна відповідно до частини першої статті 25 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», суд задовольняє заявлений позов про зобов`язання відповідача звільнити приміщення повністю.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, статтею 123, статтею 129, статтями 232-233, статтями 237-238, статтею 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Зобов`язати Релігійну організацію Української православної церкви парафія рівноапостольної Марії Магдалини у Старокиївському районі м. Києва (01034, місто Київ, вулиця Прорізна, будинок 23, квартира 4; ідентифікаційний код 25880717) звільнити нежитлове приміщення площею 146 квадратних метрів в будівлі по вулиці Володимирській 45 у місті Києві.

3. Стягнути з Релігійної організації Української православної церкви парафія рівноапостольної Марії Магдалини у Старокиївському районі м. Києва (01034, місто Київ, вулиця Прорізна, будинок 23, квартира 4; ідентифікаційний код 25880717) на користь Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації ( 01030, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 24; ідентифікаційний код 37405111) 2 684,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 05.02.2024.

Суддя Т.Ю.Кирилюк