УХВАЛА

про повернення позовної заяви

м. Київ

01.02.2024Справа № 910/708/24

Суддя Господарського суду міста Києва Селівон А.М., розглянувши

позовну заяву Заступника керівника Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону 33000, м. Рівне, вул. Соборна, 227д в інтересах держави в особі 1. Міністерства оборони України 03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6

2. Військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮКОЙЛ" 03680, місто Київ, ПРОСП. ПАЛЛАДІНА, будинок 32, кімната 434

про визнання недійсними договорів в частині та стягнення 445 660,56 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юкойл" про:

- визнання недійсними пункти 4.1 Договорів, що укладені між Військовою частиною НОМЕР_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юкойл", а саме: № 77 від 22.06.2022 року, з додатковою угодою № 1 від 08.08.2022 року, № 117 від 08.08.2022 року, № 197 від 09.11.2022 року, № 267 від 14.11.2022 року, в частині включення до ціни договорів суми ПДВ у розмірі 445 660,56 грн.;

- стягнути з відповідача на користь Військової частини НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 445 660,56 грн. сплаченого ПДВ.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на безпідставне всупереч постанові Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 року № 178 «Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану» та Податковому кодексу України включення умовами пунктів 4.1 вказаних договорів до їх ціни податку на додану вартість у розмірі 20%, що свідчить про наявність підстав для визнання недійсними положень зазначених договорів в частині включення до ціни товару податку на додану вартість (п.4.1) згідно ст.ст. 203, 217 ЦК України, з одночасним стягненням з відповідача в порядку ст. 1212 ЦК України безпідставно набутих коштів податку на додану вартість в сумі 445 660,56 грн.

Суд зазначає, що судовий захист прав суб`єктів господарювання передбачає їх звернення до відповідного судового органу з метою поновлення чи визнання прав зазначених суб`єктів, якщо ці права порушені, не визнаються чи оспорюються. Втім, таке звернення до суду обумовлене дотриманням вимог процесуального закону, що надає можливість доступу особи до правосуддя та отримання нею судового захисту, гарантованого статтею 55 Конституції України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як свідчить прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

При цьому слід враховувати, що право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством і повинні відбуватися до відкриття провадження у справі.

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 року у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України", право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (п. 31 рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України").

Відтак, механізм реалізації вищевказаного права, яке закріплене в Основному Законі, включає в себе необхідність дотримання вимог процесуального законодавства при зверненні до суду.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом даного позову є вимоги прокурора в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1 про визнання недійсними договорів № 77 від 22.06.2022 року, з додатковою угодою № 1 від 08.08.2022 року, № 117 від 08.08.2022 року, № 197 від 09.11.2022 року, № 267 від 14.11.2022 року в частині пункту 4.1 вказаних правочинів та стягнення безпідставно набутих за зазначеними договорами коштів в загальній сумі 445 660,56 грн.

Тобто, прокурором в межах даного позову об`єднано вимоги до відповідача, які ґрунтуються на чотирьох різних правочинах: договорі постачання товару № 77 від 22.06.2022 року з додатковою угодою № 1 від 08.08.2022 року, договорі постачання товару № 117 від 08.08.2022 року, договорі на закупівлю товару № 197 від 09.11.2022 року, договорі на закупівлю товару № 267 від 14.11.2022 року, та об`єднано позовні вимоги з посиланням на наявність підстав, зокрема, для визнання недійсними пунктів 4.1 кожного з вищезазначених чотирьох договорів, а також повернення сплаченої окремо на виконання кожного договору суми податку на додану вартість в ціні товару.

Таким чином, для встановлення фактичних обставин справи, судом має бути досліджено окремо кожний з чотирьох договорів, наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними, встановлено обставини виконання їх умов сторонами, зокрема, в частині перерахування військовою частиною на їх виконання грошових коштів окремими платіжними дорученнями. Окрім того, за умови встановлення підстав для визнання кожного з договорів недійсним в частині суд має вирішити питання щодо обґрунтованості вимог про стягнення з відповідача суми перерахованого ПДВ за кожним таким договором та розміру такого стягнення, відтак, дослідженню підлягають окремі чотири договори та обставини їх фактичного виконання.

Наразі, згідно аналізу позовних матеріалів судом встановлено, що кожен із вищевказаних чотирьох договорів, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є самостійним правочином та не пов`язаний з іншим, окремо на підтвердження позовних вимог до позовної заяви додані різні докази обставин виконання взаємозобов`язань.

Додатково судом враховано, що у даному випадку вимоги прокурора про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮКОЙЛ» безпідставно набутих за кожним з чотирьох правочинів коштів не є похідними вимогами від вимог про визнання недійсними пунктів інших договорів, а надані прокурором на підтвердження фактичного виконання договорів, оспорюваних в частині, окремі первісні бухгалтерські документи, за змістом яким мають встановлюватись обставити поставки, оплати та наявність підстав для стягнення безпідставно набутих коштів ПДВ, не є пов`язаними між собою.

Суд зазначає, що передумови об`єднання позовних вимог визначені ч.1 ст. 173 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні вимоги.

Об`єднанням позовів забезпечується правильність і одностайність розгляду та вирішення окремих позовних вимог, які можуть бути розглянуті як самостійні справи, але об`єднуються однорідністю вимог, тобто вимог, які випливають з одних і тих же правовідносин.

Крім того, об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також унеможливити винесення різних рішень за однакових обставин.

При цьому сам факт наявності правовідносин в одному складі учасників, подібність умов укладених правочинів та документів, які мають бути доказами на підтвердження викладених в позовній заяві обставин, спільний спосіб захисту, а також однорідність вимог жодним чином не унеможливлює вирішення питання щодо наявності правових підстав для визнання недійсними в частині окремо кожного з чотирьох договорів та стягнення набутих на їх виконання коштів, отже за поданою прокурором позовною заявою фактично підлягають вирішенню чотири окремих спори.

Наразі, за умови відсутності в позовній заяві обґрунтування підстав об`єднання прокурором позовних вимог згідно чотирьох різних договорів в одній повній заяві, також не може бути розцінені в якості підстави для об`єднання надані копії як листування прокурора з позивачами, так і останніх безпосередньо з відповідачем.

Навіть у випадку коли прокурор правомірно об`єднав вимоги, пов`язані між собою, суд вправі повернути позовну заяву, якщо вважатиме, що сумісний розгляд об`єднаних вимог перешкоджатиме з`ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору.

Окрім того, прокурор не позбавлений можливості звернутись до суду з окремими позовами про визнання недійсним в частині кожного договору окремо та стягнення коштів, безпідставно набутих відповідачем за кожним із вищезазначених договорів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що об`єднання таких вимог у позовній заяві та одночасний їх розгляд перешкоджатиме з`ясуванню прав і взаємовідносин сторін, належній, ретельній оцінці доказів, що має ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, що, в свою чергу, унеможливить здійснення більш якісного розгляду справи з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів сторін.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

Наразі, підстав для застосування положень ст. 173 ГПК України судом не встановлено.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає поверненню заявнику без розгляду для роз`єднання позовних вимог.

Прокурору роз`яснюється, що згідно ч. 8 ст. 174 ГПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст. 164, п. 2 ч. 5 ст. 174, ст.ст. 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовну заяву Заступника керівника Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юкойл" про визнання договорів недійсними в частині та стягнення 445 660,56 грн. повернути без розгляду.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст.ст.255, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.М. Селівон