ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.01.2024р. Справа №905/1170/23

Господарський суд Донецької області у складі судді Зельман Ю.С., при секретарі судового засідання (помічнику судді) Фроловій Т.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАСНОЛИМАНСЬКЕ" (85310, Донецька область, місто Родинське, ДП "ВК "Краснолиманська"; )

до відповідача: Державного підприємства "Вугільна компанія "Краснолиманська" (85310, Донецька область, місто Родинське, вул. Перемоги, 9; )

про стягнення збитків у розмірі 1 270 058,21 грн.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

С У Т Ь С П О Р У

Товариство з обмеженою відповідальністю "Краснолиманське" звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства "Вугільна компанія "Краснолиманська" про стягнення збитків у розмірі 1 270 058,21 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем вимог статті 201 Податкового кодексу України, а саме зобов`язань з оформлення податкових накладних та реєстрації їх в Єдиному реєстрі податкових накладних за актами здачі-прийому робіт (надання послуг) №53 від 31.03.2018, № 72 від 30.04.2018, №97 від 31.05.2018, №120 від 30.06.2018, № 149, від 31.07.2018, №180 від 31.08.2018, №223 від 30.09.2018, №232 від 31.10.2018, №266 від 30.11.2018, №295 від 31.12.2018, № 21 від 31.01.2019, №41 від 28.02.2019, №64 від 31.03.2019, №100 від 31.04.2019, №131 від 31.05.2019, №159 від 30.06.2019, №185 від 31.07.2019, №211 від 31.08.2019, №266 від 30.09.2019, №288 від 31.10.2019, №331 від 30.11.2019, №347 від 31.12.2019, №8 від 31.01.2020, №27 від 29.02.2020, №48 від 31.03.2020, №77 від 30.04.2020, №88 від 29.05.2020, №111 від 30.06.2020, №130 від 31.07.2020 (за договором №01/03-6 від 01.03.2018) внаслідок чого Товариство з обмеженою відповідальністю "Краснолиманське" було позбавлено права на віднесення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість в сумі 1 270 058,21 грн за операціями з придбання послуг за договором, у зв`язку з чим позивач просить стягнути на свою користь збитки в розмірі 1 270 058,21 грн.

Ухвалою Господарського суду від 05.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 26.09.2023.

Ухвалою суду від 26.09.2023 продовжено строк розгляду справи №905/1170/23 на стадії підготовчого провадження на тридцять днів до 06.12.2023 та відкладено підготовче засідання на 06.11.2023.

Ухвалою суду від 06.11.2023 відкладено підготовче засідання на 28.11.2023 об 11:00 год.

Ухвалою суду від 28.11.2023 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 14.12.2023.

У зв`язку з перебуванням судді Зельман Ю.С. на лікарняному з 11.12.2023 засідання по справі №905/1170/23, призначене на 14.12.2023, не відбулось.

Ухвалою суду від 18.12.2023 розгляд справи було призначено по суті на 21.12.2023. Ухвалою від 21.12.2023 судове засідання відкладалось на 18.01.2024.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

У відповіді на відзив від 13.10.2023 представник позивача наголошував на тому, що порушення договірної та платіжної дисципліни контрагента не може бути правовою підставою для відмови в оформленні та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних по господарським операція з цим суб`єктом. Більш того, питання порушення договірної та платіжної дисципліни позивача не стосується предмету спору у даній справі, оскільки ані податкове законодавство, ані укладений договір не звільняє відповідача від зобов`язання з реєстрації податкових накладених у випадку від`ємного значення суми реєстраційного ліміту, а також від відповідальності за не реєстрацію податкових накладних у такому випадку. Також представник позивача наголошував на тому, що якщо сума реєстраційного ліміту є меншою, ніж сума ПДВ, зазначена у податковій накладній, відповідач мав збільшити реєстраційну суму та своєчасно зареєструвати податкові накладні.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився.

У відзиві на позовну заяву від 07.11.2023 відповідач наголошував на тому, що платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки корегування в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму податку, якщо сума реєстраційного ліміту має позитивне значення. Сума реєстраційного ліміту ДП «ВК «Краснолиманська» станом на 16.10.2018 мала від`ємне значення в сумі «-» 255 689 521,93 грн., станом на 19.06.2020 мала від`ємне значення в сумі «-» 532 179 603,80 грн., на підтвердження чого відповідачем додано витяги щодо суми податку, на яку платник ПДВ має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних. При цьому, поповнення електронного рахунка платника ПДВ за рахунок інших джерел, наприклад, з поточних рахунків інших осіб, не передбачено. За твердженням представника відповідача, ДП «ВК «Краснолиманська» не оформило належним чином податкові накладні за договором не через свою халатність, та не з метою спричинити збитки ТОВ «Краснолиманське», а виключно через відсутність правової підстави оформлення вказаних податкових накладних, пов`язаної з від`ємним значенням реєстраційного ліміту. На думку представника відповідача, причиною від`ємного значення реєстраційного ліміту є порушення договірної та платіжної дисципліни ТОВ «Краснолиманське» по відношенню до ДП «ВК «Краснолиманське», які виразились в несплаті позивачем послуг та товару, які надавались відповідачам (що були єдиним джерелом отримання відповідачем грошових коштів), що потягло за собою відсутність у Держпідприємства грошових коштів, в тому числі для формування позитивного значення реєстраційного ліміту.

У додаткових поясненнях, які надійшли на адресу суду 21.11.2023, представник відповідача зазначив, що відповідач оформлював податкові накладні, але не мав можливості зареєструвати їх в Єдиному реєстрі податкових накладних з причин, які від нього не залежали. Крім того, станом на 28.03.2023 сума податку, на яку платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки корегування в Єдиному реєстрі податкових накладних становить від`ємне значення «-» 820 233 938,37 грн. Сума оборотних активів, згідно Ф. 1 Баланс (Звіт про фінансовий стан), станом на 30 червня 2023 становить 2 113 579 тис. грн., у т.ч. сума дебіторської заборгованості за продукцію, товари, роботи, послуги 1 894 933 тис. грн. В Ф.1 Баланс (Звіт про фінансовий стан), складеного за МСФЗ на 30.06.2023, відображається дебіторська заборгованість за мінусом створеного резерву сумнівних боргів. За твердженням представника відповідача, відсутня вина ДП «ВК «Краснолиманська» у не реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних,

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Як зазначено в ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд вважає за можливе розглянути спір за наявними в справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши обставини спору, доводи учасників судового процесу суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.03.2018 між Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Краснолиманське" (далі - орендар) було укладено договір оренди №01/03-6 (далі договір), відповідно до п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, орендодавець зобов`язується передати орендареві, а орендар зобов`язується прийняти в строкове платне користування майно, визначене у цьому договорі, а також сплачувати орендодавцеві плату за користування названим майном.

Згідно п. 1.2 договору повний перелік майна, що передається за цим договором (надалі іменується «майно»), та визначення його ознак (найменування, тип, номери та інші характеристики) містяться в додатку до цього договору.

Метою використання майна орендарем є задоволення власних виробничих потреб (п. 1.3 договору).

Відповідно до п. 3.1. договору розмір орендної плати визначається відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої Постанови КМУ від 04.10.1995 №786.

Згідно п. 3.2 договору орендар сплачує орендодавцеві плату за користування майном щомісячно не пізніше 10 числа кожного місяця в розмірі, що вказуються у додатках до цього договору.

У випадку порушення зобов`язань, що виникає з цього договору (надалі іменується «порушення договору», сторона несе відповідальність, визначену цим договором та (або) чинним в Україні (п. 4.1 договору).

Умовами п. 4.5. договору (в редакції додаткової угоди від 24.02.2020 до договору №01/03-6 від 01.03.2018) сторони встановили, що у випадку неправильного оформлення орендодавцем первинних та податкових документів, порушення орендодавцем зобов`язань в частині своєчасного складання податкової накладної, реєстрації її в Єдиному реєстрі податкових накладних, орендодавець зобов`язується компенсувати замовнику всі збитки, понесені орендарем з вини орендодавця у вигляді додаткових податкових зобов`язань, штрафних санкцій по податкам та зборам, а також інших документально підтверджених витрат. У випадку відсутності у орендодавця можливості оформлення податкових зобов`язань з наданих на користь орендаря послуг, орендар має право утримати суми неоформлених таким чином зобов`язань з ПДВ із суми, належної орендодавцю в якості оплати за надані послуги.

Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності) становить п`ять років (п. 4.6 договору в редакції додаткової угоди від 24.02.2020 до договору №01/03-6 від 01.03.2018).

Згідно п. 6.1 договору він вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та скріплення його печатками сторін.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами договору, та діє до 31 грудня 2020 року (п. 6.2 договору).

Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (п.6.3.Договору).

Відповідно до п.7.12 договору, обидві сторони мають статус платників податку на прибуток підприємств на загальних підставах.

Вищезазначений договір та додаткові угоди до нього підписані представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, сторонами щомісячно складалися та підписувалися акти виконання робіт, а саме:

- 31.03.2018 акт № 53 здачі-прийому робіт (надання послуг) на загальну суму 279 562,62 грн., у тому числі ПДВ 46 593,77 грн.;

- 30.04.2018 акт № 72 здачі-прийому робіт (надання послуг) на загальну суму 274 147,73 грн., у тому числі ПДВ 45 691,29 грн.;

- 31.05.2018 акт № 97 здачі-прийому робіт (надання послуг) на загальну суму 265 403,29 грн., в тому числі ПДВ 44 233,88 грн.;

- 30.06.2018 акт № 120 здачі-прийому робіт (надання послуг) на загальну суму 265 403,29 грн., в тому числі ПДВ 44 233,88 грн.;

- 31.07.2018 акт № 149 здачі-прийому робіт (надання послуг) на загальну суму 263 372,42 грн., в тому числі ПДВ 43 895,40 грн.;

- 31.08.2018 акт № 180 здачі-прийому робіт (надання послуг) на загальну суму 263 162,30 грн., в тому числі ПДВ 43 860,38 грн.;

- 30.09.2018 акт № 223 здачі-прийому робіт (надання послуг) на загальну суму 267 748,34 грн., в тому числі ПДВ 44 624,72 грн.;

- 31.10.2018 акт № 232 здачі-прийому робіт (надання послуг) на загальну суму 271 625,42 грн., у тому числі ПДВ 45 270,90 грн.;

- 30.11.2018 акт № 266 здачі-прийому робіт (надання послуг) на загальну суму 275 305,74 грн., у тому числі ПДВ 45 884,29 грн.;

- 31.12.2018 акт № 295 здачі-прийому робіт (надання послуг) на загальну суму 277 508,18 грн., в тому числі ПДВ 46 251,36 грн.;

- 31.01.2019 акт № 21 здачі-прийому робіт (надання послуг) на загальну суму 274 057,46 грн., в тому числі ПДВ 45 676,24 грн.;

- 28.02.2019 акт № 41 здачі-прийому робіт (надання послуг) на загальну суму 273 867,34 грн., в тому числі ПДВ 45 644,56 грн.;

- 31.03.2019 акт № 64 здачі-прийому робіт (надання послуг) на загальну суму 274 759,09 грн., в тому числі ПДВ 45 793,18 грн.;

-30.04.2019 акт № 100 здачі-прийому робіт (надання послуг) на загальну суму 257 975,98 грн., в тому числі ПДВ 45 996,00 грн.

- 31.05.2019 акт № 131 здачі-прийому робіт (надання послуг) на загальну суму 277 907,81 грн., у тому числі ПДВ 46 317,97 грн.;

- 30.06.2019 акт № 159 здачі-прийому робіт (надання послуг) на загальну суму 276 518,28 грн., у тому числі ПДВ 46 086,38 грн.;

- 31.07.2019 акт № 185 здачі-прийому робіт (надання послуг) на загальну суму 274 859,16 грн., в тому числі ПДВ 45 809,86 грн.;

- 31.08.2019 акт № 211 здачі-прийому робіт (надання послуг) на загальну суму 274 034,58 грн., в тому числі ПДВ 45 672,43 грн.;

- 30.09.2019 акт № 266 здачі-прийому робіт (надання послуг) на загальну суму 275 952,83 грн., в тому числі ПДВ 45 992,14 грн.;

- 31.10.2019 акт № 288 здачі-прийому робіт (надання послуг) на загальну суму 277 884,50 грн., в тому числі ПДВ 46 314,08 грн.;

- 30.11.2019 акт № 331 здачі-прийому робіт (надання послуг) на загальну суму 278 162,39 грн., в тому числі ПДВ 46 360,40 грн.;

- 31.12.2019 акт № 347 здачі-прийому робіт (надання послуг) на загальну суму 277 606,07 грн., у тому числі ПДВ 46 267,68 грн.;

- 31.01.2020 акт № 8 здачі-прийому робіт (надання послуг) на загальну суму 278 161,28 грн., у тому числі ПДВ 46 360,21 грн.;

- 29.02.2020 акт № 27 здачі-прийому робіт (надання послуг) на загальну суму 277 326,80 грн., в тому числі ПДВ 46 221,13 грн.;

- 31.03.2020 акт № 48 здачі-прийому робіт (надання послуг) на загальну суму 276 157,76 грн., в тому числі ПДВ 46 026,29 грн.;

- 30.04.2020 акт № 77 здачі-прийому робіт (надання послуг) на загальну суму 272 158,39 грн., в тому числі ПДВ 45 359,73 грн.;

- 29.05.2020 акт № 88 здачі-прийому робіт (надання послуг) на загальну суму 217 117,39 грн., в тому числі ПДВ 36 186,23 грн.;

- 30.06.2020 акт № 111 здачі-прийому робіт (надання послуг) на загальну суму 142 729,69 грн., в тому числі ПДВ 23 788,28 грн.

- 31.07.2020 акт № 130 здачі-прийому робіт (надання послуг) на загальну суму 141 873,32 грн., в тому числі ПДВ 23 645,55 грн.

Вищезазначені акти підписані представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками.

Отже відповідачем було надано послуги оренди позивачу на загальну суму 7620349,26, в тому числі сума ПДВ 1 270 058,21 грн.

Як зазначає позивач, відповідач за вищенаведеними господарськими операціями не зареєстрував податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних, тим самим позбавив позивача права на віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ в розмірі 1 270 058,21 грн за спірним договором у період березень 2018 - липень 2020.

Невключення позивачем ПДВ до складу податкового кредиту за господарськими операціями з відповідачем підтверджуються податковими деклараціями за вказаний період, які надані до матеріалів справи. Наведені обставини зумовили звернення позивача із даним позовом до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Оцінюючи позовні вимоги суд виходить з наступного.

Відповідно до приписів ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Згідно частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права та законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової або господарсько-правової відповідальності, для застосування якої необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи); шкідливого результату такої поведінки - збитків; причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду.

У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Протиправність поведінки боржника або кредитора у позадоговірних правовідносинах полягає у порушенні правової норми.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18, доведення факту наявності збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.

У свою чергу, доведення відсутності вини у заподіянні збитків позивачу покладається на відповідача (п. 37 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.03.22018 у справі № 918/219/17).

Предметом спору у даній справі є відшкодування збитків у розмірі 1 270 058,21 грн., які завдані позивачу внаслідок невключення суми податку на додану вартість до податкового кредиту відповідачем.

Згідно з підпунктом 14.1.181 статті 14 Податкового кодексу України (далі ПК України) податковий кредит - це сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п.201.7 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до п.187.1. ст.187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Належним чином складені та зареєстровані податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг на митній території України.

Відповідно до п.198.2 ст.198 датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

У пункті 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України зазначено, що платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.10 ст.201 Податкового кодексу України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов`язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом. Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Отже з аналізу п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України вбачається, що на продавця товарів/послуг покладено обов`язок в установлені терміни скласти податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних, чим зумовлено обґрунтоване сподівання контрагента на те, що це зобов`язання буде виконано, оскільки тільки підтверджені зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних суми податку можуть бути віднесені до складу податкового кредиту.

При цьому суд також відзначає, що не є достатнім для віднесення сум податку до складу податкового кредиту лише складання відповідних податкових накладних, з урахуванням обов`язковості їх реєстрації. Так, положення пункту 201.10 статті 201 ПК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, не передбачають можливості включення покупцем товарів/послуг суми ПДВ до податкового кредиту у разі невиконання продавцем обов`язку зі складення та реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних (крім випадків, встановлених податковим законодавством).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 03.08.2018 по справі № 917/877/17.

Як вбачається, спір у справі виник внаслідок порушення відповідачем встановленого обов`язку щодо реєстрації податкових накладних за операціями надання послуг з оренди, які оформлювались наступними актами здачі-прийому робіт (надання послуг) № 53 від 31.03.2018 на загальну суму 279 562,62 грн., № 72 від 30.04.2018 на загальну суму 274 147,73 грн., № 97 від 31.05.2018 на загальну суму 265 403,29 грн., № 120 від 30.06.2018 на загальну суму 265 403,29 грн., № 149 від 31.07.2018 на загальну суму 263 372,42 грн., № 180 від 31.08.2018 на загальну суму 263 162,30 грн., № 223 від 30.09.2018 на загальну суму 267 748,34 грн., № 232 від 31.10.2018 на загальну суму 271 625,42 грн., № 226 від 30.11.2018 на загальну суму 275 305,74 грн., № 295 від 31.12.2018 на загальну суму 277 508,18 грн., № 21 від 31.01.2019 на загальну суму 274 057,46 грн., № 41 від 28.02.2019 на загальну суму 273 867,34 грн., №64 від 31.03.2019 на загальну суму 274 759,09 грн., №100 від 30.04.2019 на загальну суму 257 975,98 грн., №131 від 31.05.2019 на загальну суму 277 907,81 грн., № 159 від 30.06.2019 на загальну суму 276 518,28 грн., №185 від 31.07.2019 на загальну суму 274 859,16 грн., № 211 від 31.08.2019 на загальну суму 274 034,58 грн., № 266 від 30.09.2019 на загальну суму 275 952,83 грн., № 288 від 31.10.2019 на загальну суму 277 884,50 грн., №331 від 30.11.2019 на загальну суму 278 162,39 грн., № 347 від 31.12.2019 на загальну суму 277 606,07 грн., № 8 від 31.01.2020 на загальну суму 278 161,28 грн., № 27 від 29.02.2020 на загальну суму 277 326,80 грн., № 48 від 31.03.2020 на загальну суму 276 157,76 грн., № 77 від 30.04.2020 на загальну суму 272 158,39 грн., № 88 від 29.05.2020 на загальну суму 217 117,39 грн., № 111 від 30.06.2020 на загальну суму 142 729,69 грн., № 130 від 31.07.2020 на загальну суму 141 873,32 грн., внаслідок чого позивач був позбавлений права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 1 270 058,21 грн., що на думку позивача є його зб

Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів в підтвердження здійснення позивачем оплати наданих відповідачем послуг за договором оренди№01/03-6 від 01.03.2018.

Сторонами у п. 4.5 договору врегулювано питання компенсації збитків за несвоєчасне складання податкових накладних, реєстрації іх в Єдиному реєстрі податкових накладних та зазначено, що орендодавець компенсує всі збитки, понесені орендарем з вини орендодавця у вигляді додаткових податкових зобов`язань, штрафних санкцій по податкам та зборам, а також інших документально підтверджених витрат. У випадку відсутності у орендодавця можливості оформлення податкових зобов`язань з наданих на користь орендаря послуг, орендар має право утримати суми неоформлених таким чином зобов`язань з ПДВ із суми, належної орендодавцю в якості оплати за надані послуги.

Отже виходячи з приписів вищенаведеного пункту договору та діючих норм законодавства, якими регулюється відшкодування збитків, позивач повинен довести наявність додаткових податкових зобов`язань та їх розмір, наявність штрафних санкцій по податкам та збором або інших документально підтверджених витрат, які знаходяться у причино-наслідковому зв`язку із фактом не оформлення податкових накладних відповідачем.

Позивач доказів виникнення додаткових податкових зобов`язань, застосованих штрафних санкцій, які підтверджують збитки у заявленому розмірі не надав.

Суд не приймає посилання позивача на те, що неможливість включення спірної суми до податкового кредиту та відповідно неможливість зменшити розмір податкового зобов`язання з ПДВ є збитками позивача в розумінні ст.22 ЦК України, оскільки позивачем не доведено сплати отриманих послуг і відповідно такої суми ПДВ.

Як зазначалось відповідно до умов договору, позивач, як орендар майна, зобов`язаний сплачувати орендодавцеві плату за користування майном щомісячно, з урахуванням суми ПДВ, а отже збитки щодо не реєстрації відповідачем податкових накладних на суму сплаченого ПДВ повинні мати реальний характер, тобто такими, які фактично понесла особа.

Отже дослідивши наявні матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позивачем не підтверджено оплати отриманих послуг за договором та наявність додаткових податкових зобов`язань, штрафних санкцій по податкам та зборам, а також інших документально підтверджених витрат в заявленому розмірі.

Суд не застосовує висновки, які викладені в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 у справі №917/877/17, на яку посилається позивач у позові, виходячи з того, що висновок Верховного Суду про наявність збитків (сума податкового кредиту) у позивача був обґрунтований зокрема тим, що позивачем послуги з оренди були оплачені з урахуванням ПДВ, а відповідач не зареєстрував відповідні податкові накладні, що мало наслідком неможливість віднесення позивачем суми сплаченого ним ПДВ до податкового кредиту. В розглядуваній справі позивачем доказів оплати за договором оренди надано не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.129 ГПК України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Краснолиманське до Державного підприємства Вугільна компанія Краснолиманська про стягнення збитків у розмірі 1 270 058,21 грн. - відмовити.

У судовому засіданні 18.01.2024 складено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 29.01.2024.

Згідно з ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Ю.С. Зельман