ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2024 р. м. Київ Справа № 911/2319/23

Суддя: Грабець С.Ю.

Секретар судового засідання: Передрій І.В.

Суд, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут»

до державного підприємства обслуговування повітряного руху України

про стягнення заборгованості,

за участю представника:

позивача: не з`явився;

відповідача: Мостової М.І. - адвоката (ордер, серії АА №1000001, від 08.11.2023 року),

ВСТАНОВИВ:

31 липня 2023 року на адресу Господарського суду Київської області надійшла позовна заява приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" (далі - позивач) до державного підприємства обслуговування повітряного руху України (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 149 832,72 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на порушення відповідачем умов договору №0258 про постачання електричної енергії споживачу від 01.07.2022 року.

Ухвалою суду від 07.08.2023 року позовна заява приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» залишена без руху, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України.

28 серпня 2023 року на адресу Господарського суду Київської області від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків у позовній заяві.

Ухвалою суду від 04.09.2023 року відкрите провадження у справі, підготовче засідання призначене на 04 жовтня 2023 року.

29 вересня 2023 року на адресу Господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, долучений до матеріалів справи.

У засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечував.

Представник позивача в засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Ухвалою суду від 04.10.2023 року строк підготовчого провадження продовжений на тридцять днів, підготовче засідання відкладене на 08 листопада 2023 року.

10 жовтня 2023 року через систему «Електронний суд» до Господарського Київської області від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, а також клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для подання відповіді на відзив на позовну заяву.

У засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, вважав їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, просив задовільнити клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для подання відповіді на відзив на позовну заяву.

Представник відповідача в засіданні проти задоволення позову заперечувала, проти задоволення вищевказаного клопотання представника позивача не заперечувала.

Суд, розглянувши у засіданні клопотання представника позивача про поновлення пропущеного процесуального строку для подання відповіді на відзив на позовну заяву, визнав його таким, що підлягало задоволенню, причини пропуску процесуального строку для подання відповіді на відзив на позовну заяву поважними, поновив його та прийняв до розгляду відповідь на відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.11.2023 року закрите підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду по суті на 06 грудня 2023 року.

У засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, просив суд позов задовільнити.

Представник відповідача в засіданні проти задоволення позову заперечувала.

У судовому засіданні оголошена перерва до 10 січня 2024 року.

10 січня 2024 року через систему «Електронний суд» до Господарського суду Київської області від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, задоволена судом.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала.

Представник позивача в засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року в справі "Смірнова проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини враховуються судом при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

У зв`язку із введенням воєнного стану, а також з метою дотримання принципів змагальності та рівності сторін, розгляд справи по суті закінчився 10 січня 2024 року.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність, вірогідність кожного доказу окремо, а також взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Положеннями Закону України "Про ринок електричної енергії" та приписами Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018 року (далі - ПРРЕЕ), регламентовані взаємовідносини, що виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником та споживачем, а також з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії.

Закон України "Про ринок електричної енергії" визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.

Відповідно до п. 67 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок електричної енергії", постачальник універсальної послуги - визначений відповідно до цього Закону електропостачальник, який виконує зобов`язання щодо надання універсальної послуги.

Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут» є постачальником електричної енергії, що підтверджується постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1268 від 26.10.2018 року і, відповідно, є постачальником універсальної послуги.

Згідно зі ст. 4 Закону України "Про ринок електричної енергії", учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України "Про ринок електричної енергії", постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.

Частиною 2 ст. 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" встановлено, що договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Відповідно до ч. 4 ст. 63 Закону України "Про ринок електричної енергії", постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, та на умовах договору постачання універсальних послуг. Договір про постачання універсальних послуг є публічним договором приєднання та розробляється постачальником універсальної послуги на підставі типового договору, форма якого затверджується Регулятором. Постачальник універсальних послуг розміщує договір постачання універсальних послуг на своєму офіційному веб-сайті.

Згідно з п. 3.2.1. ПРРЕЕ, електропостачальники, які постачають електричну енергію споживачам на роздрібному ринку, мають самостійно розробити форму відповідного договору на основі примірного чи типового договору, який є додатком до цих Правил. Розроблені форми договорів електропостачальники мають оприлюднювати на своїх офіційних вебсайтах.

Відповідно до п. 3.2.6. ПРРЕЕ, укладення споживачем договору про постачання електричної енергії споживачу або договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг відбувається шляхом приєднання споживача до договору на умовах обраної споживачем комерційної пропозиції, для чого споживач подає такому електропостачальнику заяву-приєднання.

Пунктом 4.12. ПРРЕЕ встановлено, що розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Рахунок за спожиту електричну енергію оплачується: протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка непобутовим споживачем; протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка побутовим споживачем; в інший термін, передбачений договором, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.

Згідно з п. 4.13. ПРРЕЕ, для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку.

Фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії (абз. 5 п. 13 розділу XVII Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про ринок електричної енергії").

Відповідно до абз. 9 п. 13 розділу XVII Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про ринок електричної енергії", передача постачальнику універсальних послуг персональних даних побутових та малих непобутових споживачів під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу не потребує отримання згоди та повідомлення таких споживачів про передачу персональних даних і вважається такою, що здійснена в загальносуспільних інтересах з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам.

Судом встановлено, що 01 липня 2022 року між приватним акціонерним товариством «Харківенергозбут» (далі - позивач) та державним підприємством обслуговування повітряного руху України (далі - відповідач) був укладений договір про постачання електричної енергії споживачу (далі - договір).

Згідно з п. 1.1. договору, цей договір про постачання електричної енергії відповідачу (далі - договір) є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу (далі - відповідач) постачальником електричної енергії (далі - позивач) та укладається сторонами, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання споживача до умов цього договору.

Відповідно до п. 2.1. договору, за цим договором позивач продає електричну енергію відповідачу для забезпечення потреб електроустановок відповідача, а відповідач оплачує позивачу вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Пунктом 2.2. договору встановлено, зокрема, що обов`язковою умовою для постачання електричної енергії відповідачу є наявність у нього укладеного в установленому порядку з оператором системи розподілу договору про надання послуг з розподілу, на підставі якого позивач набуває право отримувати послугу з розподілу електричної енергії.

Згідно з п. 5.4. договору, зокрема, ціна електричної енергії має зазначатися позивачем у рахунках про оплату електричної енергії за цим договором, у тому числі у разі її зміни.

Відповідно до п. 5.5. договору, розрахунковий період за цим договором зазначений у комерційній пропозиції та, як правило, становить календарний місяць, і відповідає розрахунковому періоду за договором відповідача з оператором системи розподілу/передачі.

Згідно з п. 5.7. договору, зокрема, оплата рахунка позивача за цим договором має бути здійснена відповідачем у строк, визначений в комерційній пропозиції, яка є додатком 2 до цього договору.

Пунктом 5.10. договору встановлено, зокрема, що відповідач здійснює плату за послугу з розподілу (передачі) електричної енергії або через позивача, або безпосередньо оператору системи. Спосіб оплати за послугу з розподілу (передачі) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції, яка є додатком до цього договору.

Згідно з п. 6.2.1. договору, відповідач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору.

Цей договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав відповідач, та набирає чинності з моменту погодження (акцентування) відповідачем заяви-приєднання, яка є додатком 1 до цього договору, та сплаченого рахунку (квитанції) позивача (п. 13.1. договору).

Умовами заяви - приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу (додаток №1 до договору) визначено, що початком постачання є 01.07.2022р.

Згідно з п. 4 Комерційної пропозиції №1Р (додаток №2 до договору), рахунковим періодом є календарний місяць. Оплата електричної енергії здійснюється відповідачем у формі попередньої оплати визначеної на підставі фактичного обсягу відпущеної електричної енергії за відповідний попередній період. Розрахунок попередньої оплати для нових споживачів та споживачів, фактичний обсяг спожитої електричної енергії яких за попередній період дорівнює 0, визначається на підставі розрахункових значень обсягу електричної енергії на наступний період. Розрахунок суми попередньої оплати визначається позивачем як добуток фактичного обсягу спожитої електричної енергії за відповідний попередній період на визначену прогнозовану ціну (Цпрог). Попередня оплата електричної енергії здійснюється відповідачем до 01 числа місяця наступного за місяцем в якому був отриманий рахунок на попередню оплату. Остаточний розрахунок відповідача за електричну енергію за розрахунковий період здійснюється відповідно до фактичного обсягу електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом), на підставі виставленого рахунка відповідачу, в якому зазначаються суми до сплати за спожиту електричну енергію. У разі відсутності графіка погашення заборгованості та при відсутності у платіжному документі у реквізиті "Призначення платежу" посилань на період, за який здійснюється оплата, або перевищення суми платежу, необхідної для цього періоду, ці кошти, перераховані відповідачем за електричну енергію, позивач має право зарахувати як погашення існуючої заборгованості відповідача з найдавнішим терміном її виникнення. У разі зміни тарифу надлишок (переплата) оплаченої, але не спожитої електричної енергії зараховується відповідачу на його особовий рахунок як попередня оплата за новими тарифами в наступному розрахунковому періоді. У разі порушення умов оплати, зазначених у комерційній пропозиції, протягом двох розрахункових періодів, позивач залишає за собою право перевести відповідача на комерційну пропозицію, яка відповідає фактичному графіку оплати відповідача.

Відповідно до п. 5 Комерційної пропозиції №1Р, рахунок за спожиту електричну енергію надається відповідачу до 12 числа (включно) місяця, наступного за розрахунковим. Рахунок за спожиту електричну енергію має бути оплачений протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка відповідачем. Рахунок на попередню оплату надається відповідачу до 12 числа (включно) поточного місяця на наступний розрахунковий місяць, з терміном оплати згідно з п. 4 даної комерційної пропозиції. Рахунки на оплату надаються відповідачу у відповідних структурних підрозділах відповідача. В разі неотримання відповідачем рахунків позивач направляє рахунки відповідачу поштовим зв`язком. У такому випадку рахунки вважаються отриманими відповідачем з дня їх відправлення. На період дії воєнного стану в Україні та веденням активних бойових дій на території Харківської області, надання рахунку за електричну енергію та акту приймання - передачі електричної енергії здійснюється іншими засобами комунікації, а саме: відправлення зазначених документів здійснюється на електронну адресу, зазначену у п. 13.8 договору або надіслані за допомогою системи електронного документообігу (за умови укладення відповідної додаткової угоди до договору). Оплата вартості електричної енергії здійснюється відповідачем на поточний рахунок із спеціальним режимом використання.

Згідно з п. 4 Комерційної пропозиції №1/23 Р (додаток №2 від 01.01.2023 р. до договору про постачання електричної енергії споживачу №0258 від 01.07.2022 р.), розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата електричної енергії здійснюється відповідачем у формі попередньої оплати визначеної на підставі фактичного обсягу відпущеної електричної енергії у попередньому розрахунковому періоді. Розрахунок попередньої оплати для нових споживачів та споживачів, фактичний обсяг спожитої електричної енергії яких за попередній період дорівнює 0, визначається на підставі розрахункових значень обсягу електричної енергії на наступний період. Розрахунок суми попередньої оплати визначається позивачем як добуток фактичного обсягу спожитої електричної енергії у попередньому розраху нковому періоді на визначену прогнозовану ціну (Цпрог). Попередня оплата електричної енергії здійснюється відповідачем до 01 числа місяця наступного за місяцем в якому був отриманий рахунок на попередню оплату. Остаточний розрахунок відповідача за електричну енергію за розрахунковий період здійснюється відповідно до фактичного обсягу електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом), на підставі виставленого рахунка відповідачу, в якому зазначаються суми до сплати за спожиту електричну енергію. У разі відсутності графіка погашення заборгованості та при відсутності у платіжному документі у реквізиті "Призначення платежу" посилань на період, за який здійснюється оплата, або перевищення суми платежу, необхідної для цього періоду, ці кошти, перераховані відповідачем за електричну енергію, позивач має право зарахувати як погашення існуючої заборгованості відповідача з найдавнішим терміном її виникнення. У разі зміни тарифу надлишок (переплата) оплаченої, але не спожитої електричної енергії зараховується відповідачу на його особовий рахунок як попередня оплата за новими тарифами в наступному розрахунковому періоді. У разі порушення умов оплати, зазначених у комерційній пропозиції, протягом двох розрахункових періодів, позивач залишає за собою право перевести відповідача на комерційну пропозицію, яка відповідає фактичному графіку оплати відповідача.

Відповідно до п. 5 Комерційної пропозиції №1/23 Р, рахунок за спожиту електричну енергію надається відповідачу до 12 числа (включно) місяця, наступного за розрахунковим. Рахунок за спожиту електричну енергію має бути оплачений протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка відповідачем. Рахунок на попередню оплату надається відповідачу до 12 числа (включно) поточного місяця на наступний розрахунковий місяць, з терміном оплати згідно з п. 4 даної комерційної пропозиції. Рахунки на оплату надаються відповідачу у відповідних структурних підрозділах позивача, або направляються через систему електронного документообігу у разі укладання відповідної додаткової угоди до договору. В разі неотримання відповідачем рахунків у відповідних структурних підрозділах за відсутності укладеної додаткової угоди щодо електронного документообігу, позивач направляє рахунки відповідачу поштовим зв`язком. У такому випадку рахунки вважаються отриманими відповідачем з дня їх відправлення. Оплата вартості електричної енергії здійснюється відповідачем на поточний рахунок із спеціальним режимом використання.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, позивачем передана, а відповідачем прийнята електрична енергія на суму 1 530 110,49 грн., що підтверджується рахунками за електричну енергію: за липень 2022р., - на суму 93 062,02 грн.; за серпень 2022р., - на суму 112 540,10 грн.; за вересень 2022р., - на суму 135 417,02 грн.; за жовтень 2022р., - на суму 191 874,11 грн.; за листопад 2022р., - на суму 257 437,27 грн.; за грудень 2022р., - на суму 395 103,79 грн.; за січень 2023р., - на суму 344 676,18 грн., а також актами приймання-передачі електричної енергії: за липень 2022 року; серпень 2022 року; вересень 2022 року; жовтень 2022 року; листопад 2022 року; грудень 2022 року та січень 2023 року, копії яких долучені до матеріалів справи.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідач електричну енергію, поставлену позивачем, згідно з вищевказаними документами оплатив повністю, що підтверджується платіжними дорученнями, а саме: №1229 від 16.08.2022 року, на суму 3,65 грн.; №1258 від 24.08.2022 року, на суму 93 062,02 грн.; №1321 від 05.09.2022 року, на суму 154 010,22 грн.; №138 від 01.03.2023 року, на суму 395 103,79 грн.; №142 від 01.03.2023 року, на суму 344 676,18 грн.; №148 від 01.03.2023 року, на суму 257 437,27 грн.; №227 від 15.03.2023 року, на суму 93 943,25 грн. та №10се8471d9 від 10.05.2023 року, на суму 191 874,11 грн., копії яких долучені до матеріалів справи, але із порушеннями встановлених умовами договору строків.

Вважаючи, що його права порушенні, позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача 123 254,56 грн. пені, 7 394,85 грн. трьох процентів річних та 19 183,31 суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі "Мала проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що рівність сторін вимагає "справедливого балансу між сторонами", і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її опонентом.

Відповідно до ч. 1 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.

29 вересня 2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача вважав заявлені позовні вимоги необґрунтованими та просив у задоволенні позову відмовити, послався на те, що позивач не направляв на адресу відповідача рахунки за електричну енергію та акти приймання - передачі електричної енергії за період з липня 2022 року до січня 2023 року включно.

Доводи представника відповідача спростовуються, у зв`язку з наступним.

Відповідно до п. 13.8. договору, сторони погодили, що для забезпечення своєчасного надання до позивача та отримання від позивача інформації, передбаченої чинним законодавством, використовуються наступні електронні адреси: - позивач: ; - відповідач: .

Як уже зазначалось вище, пунктом п. 5 Комерційної пропозиції №1Р встановлено, зокрема, що рахунки на оплату надаються відповідачу у відповідних структурних підрозділах відповідача. В разі неотримання відповідачем рахунків позивач направляє рахунки відповідачу поштовим зв`язком. У такому випадку рахунки вважаються отриманими відповідачем з дня їх відправлення. На період дії воєнного стану в Україні та веденням активних бойових дій на території Харківської області, надання рахунку за електричну енергію та акту приймання - передачі електричної енергії здійснюється іншими засобами комунікації, а саме: відправлення зазначених документів здійснюється на електронну адресу, зазначену у п. 13.8 договору або надіслані за допомогою системи електронного документообігу (за умови укладення відповідної додаткової угоди до договору). Оплата вартості електричної енергії здійснюється відповідачем на поточний рахунок із спеціальним режимом використання.

Згідно з п. 5 Комерційної пропозиції №1/23Р, зокрема, рахунки на оплату надаються відповідачу у відповідних структурних підрозділах позивача, або направляються через систему електронного документообігу у разі укладання відповідної додаткової угоди до договору. В разі неотримання відповідачем рахунків у відповідних структурних підрозділах за відсутності укладеної додаткової угоди щодо електронного документообігу, позивач направляє рахунки відповідачу поштовим зв`язком. У такому випадку рахунки вважаються отриманими відповідачем з дня їх відправлення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем рахунки за електричну енергію та акти приймання - передачі електричної енергії за період з липня 2022 року до січня 2023 року включно були направлені на поштову адресу відповідача, зазначену в умовах договору про постачання електричної енергії споживачу від 01.07.2022 року, а також на юридичну адресу відповідача, згідно з відомостями, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Як уже зазначалось, відповідно до п. 5 Комерційних пропозицій №1Р та №1/23 Р, рахунок за спожиту електричну енергію надається відповідачу до 12 числа (включно) місяця, наступного за розрахунковим. Рахунок за спожиту електричну енергію має бути оплачений протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка відповідачем. Рахунок на попередню оплату надається відповідачу до 12 числа (включно) поточного місяця на наступний розрахунковий місяць, з терміном оплати згідно з п. 4 даної комерційної пропозиції.

Пунктом 4.12. ПРРЕЕ встановлено, зокрема, що плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Рахунок за спожиту електричну енергію оплачується: протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка непобутовим споживачем; протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка побутовим споживачем; в інший термін, передбачений договором, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.

Так, відповідач був зобов`язаний оплачувати спожиту електричну енергію не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Згідно з п. 1 ч. 6 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, до відзиву додаються докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 714 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Згідно з ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч. 6 ст. 276 Господарського кодексу України, розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону.

Частиною 7 ст. 276 Господарського кодексу України встановлено, що оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 Закону України "Про ринок електричної енергії", електропостачальники мають право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 58 Закону України "Про ринок електричної енергії", споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивачем передана, а відповідачем прийнята електрична енергія, на оплату вартості якої позивачем відповідачу надані рахунки за електричну енергію, а саме:

- за липень 2022р., на суму, - 93 062,02 грн., - зі строком оплати до 18.08.2022 року;

- за серпень 2022р., на суму, - 112 540,10 грн., - зі строком оплати до 19.09.2022 року;

- за вересень 2022р., на суму, - 135 417,02 грн., - зі строком оплати до 18.10.2022 року;

- за жовтень 2022р., на суму, - 782 289,78 грн., - зі строком оплати до 17.11.2022 року;

- за листопад 2022р., на суму, - 257 437,27 грн., - зі строком оплати до 20.12.2022 року;

- за грудень 2022р., на суму, - 395 103,79 грн., - зі строком оплати до 17.01.2023 року;

- за січень 2023р., на суму, - 344 676,18 грн., - зі строком оплати до 17.02.2023 року, а також акти приймання-передачі електричної енергії: за липень 2022 року; серпень 2022 року; вересень 2022 року; жовтень 2022 року; листопад 2022 року; грудень 2022 року та січень 2023 року, копії яких долучені до матеріалів справи.

Як вбачається з матеріалів справи, оператором систем розподілу було проведене коригування обсягів спожитої електричної енергії та зменшений обсяг спожитої відповідачем електричної енергії на суму 191 874,11 грн., що підтверджується рахунком за електричну енергію, нараховану за жовтень 2022 року, копія якого долучена до матеріалів справи.

Судом встановлено, що відповідач спожиту електричну енергію в сумі 1 530 110,49 грн. оплатив повністю, проте із порушеннями строків, встановленими умовами договору.

Так, передана позивачем електрична енергія у липні 2022р., на суму 93 062,02 грн., була оплачена відповідачем 16.08.2022 року, - на суму 3,65 грн., а також 24.08.2022 року, - на суму 93 062,02 грн.;

- передана позивачем електрична енергія у серпні 2022р., на суму 112 540,10 грн., була частково оплачена відповідачем 15.03.2023 року, на суму, - 93 943,25 грн.;

- передана позивачем електрична енергія у вересні 2022р., на суму 135 417,02 грн., була оплачена відповідачем 05.09.2022 року, - на суму 154 010,22 грн.;

- передана позивачем електрична енергія у жовтні 2022р., на суму 191 874,11 грн., була оплачена відповідачем 10.05.2023 року, - на суму 191 874,11 грн.;

- передана позивачем електрична енергія у листопаді 2022р., на суму 257 439,27 грн., була оплачена відповідачем 01.03.2023 року, - на суму 257 437,27 грн.;

- передана позивачем електрична енергія у грудні 2022р., на суму 395 103,79 грн., була оплачена відповідачем 01.03.2023 року, - на суму 395 103,79 грн.;

- передана позивачем електрична енергія у січні 2023р., на суму 344 676,18 грн., була оплачена відповідачем 01.03.2023 року, - на суму 344 676,18 грн.

У зв`язку з порушенням відповідачем умов договору щодо строків оплати електричної енергії, позивач просив стягнути з відповідача пеню в сумі 123 254,56 грн.

У відзиві на позовну заяву, представник відповідача просив суд зменшити розмір пені, послався на те, що відповідач перебуває у тяжкому фінансовому становищі, викликаному запровадженням воєнного стану на території України.

Згідно з ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 ст. 218 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Так, пеня - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов`язання у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачений законом або договором.

Згідно з п. 8 Комерційних пропозицій №1Р та №1/23 Р, у разі порушення відповідачем строків оплати електричної енергії, передбачених п. 5 та п. 4 даної комерційної пропозиції позивач має право провести нарахування за весь час прострочення, у тому числі за день оплати, зокрема, пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюються нарахування, від суми боргу, за кожен день прострочення платежу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просив суд стягнути з відповідача пеню за порушення строків оплати електричної енергії на загальну суму 123 254,56 грн. (за період з 19.08.2022 року до 10.05.2023 року).

Водночас, 24 лютого 2022 року Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 в Україні введений воєнний стан та запроваджено здійснення встановлених Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходів.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Частиною 1 ст. 1 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" встановлено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України. Особливості спеціального статусу Регулятора обумовлюються його завданнями і повноваженнями та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливостях організації та порядку діяльності Регулятора, в особливому порядку призначення членів Регулятора та припинення ними повноважень, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Регулятора та гарантії незалежності в прийнятті ним рішень у межах повноважень, визначених законом, встановленні умов оплати праці членів та працівників Регулятора.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", Регулятор має право приймати рішення з питань, що належать до його компетенції, які є обов`язковими до виконання.

До повноважень Регулятора на ринку електричної енергії належать затвердження правил ринку, правил ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку, кодексу системи передачі, кодексу систем розподілу, кодексу комерційного обліку, правил роздрібного ринку, інших нормативно-правових актів та нормативних документів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії (п. 4 ч. 3 ст. 6 Закону України "Про ринок електричної енергії").

25 лютого 2022 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, прийнята постанова "Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану" №332 (далі - постанова НКРЕКП від 25.02.2022 року).

26 квітня 2022 року постанова НКРЕКП від 25.02.2022 року була доповнена п. 16, відповідно до якого, нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії, зупинені.

Згідно з п. 3 ч. 4 ст. 14 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", Регулятор на своїх засіданнях приймає нормативно-правові акти з питань, що належать до його компетенції.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 14 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", рішення Регулятора оформлюються постановами, крім рішень щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення контролю, які оформлюються розпорядженнями. Рішення Регулятора підписуються Головою.

Отже, Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, Регулятор на своїх засіданнях приймає нормативно-правові акти з питань, що належать до його компетенції та є обов`язковими до виконання.

Так, правовідносини, що виникли між сторонами регулюються, зокрема, Законом України "Про ринок електричної енергії", який визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про ринок електричної енергії", учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються такі види договорів, зокрема, про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Так, спірні господарські правовідносини виникли та регулюються, відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії", у зв`язку з чим, вищевказана постанова НКРЕКП підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Ця правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в справі №922/1948/22 від 26.07.2023 року.

Згідно з ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, вимога позивача про стягнення з відповідача пені задоволенню судом не підлягає.

Також позивач просив стягнути з відповідача 7 394,85 грн. трьох процентів річних та 19 183,31 суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, сплата трьох процентів річних від простроченої суми є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредитору.

Згідно з п. 4 Комерційних пропозицій №1Р та №1/23 Р, зокрема, у разі відсутності графіка погашення заборгованості та при відсутності у платіжному документі у реквізиті "Призначення платежу" посилань на період, за який здійснюється оплата, або перевищення суми платежу, необхідної для цього періоду, ці кошти, перераховані відповідачем за електричну енергію, позивач має право зарахувати як погашення існуючої заборгованості відповідача з найдавнішим терміном її виникнення. У разі зміни тарифу надлишок (переплата) оплаченої, але не спожитої електричної енергії зараховується відповідачу на його особовий рахунок як попередня оплата за новими тарифами в наступному розрахунковому періоді. У разі порушення умов оплати, зазначених у комерційній пропозиції, протягом двох розрахункових періодів, позивач залишає за собою право перевести відповідача на комерційну пропозицію, яка відповідає фактичному графіку оплати відповідача.

Відповідно до п. 8 Комерційних пропозицій №1Р та №1/23 Р, у разі порушення відповідачем строків оплати електричної енергії, передбачених п. 5 та п. 4 даної комерційної пропозиції позивач має право провести нарахування за весь час прострочення, у тому числі за день оплати, зокрема, 3% річних з простроченої суми. При цьому сума грошового зобов`язання за договором повинна бути оплачена відповідачем з урахуванням встановленого індексу інфляції. Суми пені, 3% річних, інфляційних зазначаються у розрахунковому документі окремим рядком та повинні бути сплачені протягом 5 робочих днів від дня його отримання відповідачем. Суми пені, 3% річних, інфляційних сплачуються відповідачем на поточний рахунок позивача.

Господарський суд під час вирішення спору з`ясовує обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку та здійснює оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі, якщо відповідний розрахунок позивачем здійснений неправильно, то господарський суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми пені та інших нарахувань, у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості.

Ця правова позиція викладена в постановах Верховного Суду в справі №922/2216/18 від 14.01.2021 року, в справі №910/1389/18 від 05.03.2018 року.

Згідно з ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що позивачем суми нарахування та періоди нарахування трьох процентів річних та суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, визначені невірно, оскільки він просив суд стягнути з відповідача три проценти річних та суму, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, за липень 2022 року, від суми боргу в розмірі 93 058,37 грн., починаючи з 19.08.2022 року до 24.08.2022 року, а не від суми 93 058,37 грн., починаючи з 19.08.2022 року до 23.08.2022 року;

за серпень 2022 року, від суми боргу в розмірі 93 943,25 грн., починаючи з 20.09.2022 року до 15.03.2023 року, а не від суми 112 536,45 грн., починаючи з 20.09.2022 року до 14.03.2023 року;

за жовтень 2022 року, від суми боргу в розмірі 191 874,11 грн., починаючи з 18.11.2022 року до 10.05.2023 року, а не від суми 191 874,11 грн., починаючи з 18.11.2022 року до 09.05.2023 року;

за листопад 2022 року, від суми боргу в розмірі 257 437,27 грн., починаючи з 21.12.2022 року до 01.03.2023 року, а не від суми 257 437,27 грн., починаючи з 21.12.2022 року до 28.02.2023 року;

за грудень 2022 року, від суми боргу в розмірі 395 103,79 грн., починаючи з 18.01.2023 року до 01.03.2023 року, а не від суми 395 103,79 грн., починаючи з 18.01.2023 року до 28.02.2023 року;

за січень 2023 року, від суми боргу в розмірі 344 676,18 грн., починаючи з 18.02.2023 року до 01.03.2023 року, а не від суми 344 676,18 грн., починаючи з 18.02.2023 року до 28.02.2023 року.

Три проценти річних, за липень 2022 року, враховуючи період заборгованості з 19.08.2022 року до 23.08.2022 року (5 днів), від суми боргу 93 058,37 грн., становлять 38,24 грн.;

за серпень 2022 року, враховуючи період заборгованості з 20.09.2022 року до 14.03.2023 року (176 днів), від суми боргу 93 943,25 грн., становлять 1 358,96 грн.;

за жовтень 2022 року, враховуючи період заборгованості з 18.11.2022 року до 09.05.2023 року (173 дні), від суми боргу 191 874,11 грн., становлять 2 728,29 грн.;

за листопад 2022 року, враховуючи період заборгованості з 21.12.2022 року до 28.02.2023 року (70 днів), від суми боргу 257 437,27 грн., становлять 1 481,15 грн.;

за грудень 2022 року, враховуючи період заборгованості з 18.01.2023 року до 28.02.2023 року (42 дні), від суми боргу 395 103,79 грн., становлять 1 363,92 грн.;

за січень 2023 року, враховуючи період заборгованості з 18.02.2023 року до 28.02.2023 року (11 днів), від суми боргу 344 676,18 грн., становлять 311,63 грн.,

а разом 7 282,19 грн. (за розрахунком суду).

У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив суд зменшити розмір штрафних санкцій, у зв`язку з тим, що відповідач перебуває у тяжкому фінансовому становищі, викликаному запровадженням воєнного стану на території України.

Представник позивача у відповіді на відзив на позовну заяву проти задоволення вищевказаного клопотання представника відповідача заперечував.

Згідно з ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Як уже зазначалось, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, сума трьох процентів річних, а також сума, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, не є неустойкою, а отже відповідні суми не можуть підлягати зменшенню, відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України.

Водночас, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року в справі №902/417/18 (провадження №12-79гс19), з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд, за певних умов, може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір процентів річних, за час прострочення грошового зобов`язання.

Разом з цим, перелік підстав для зменшення суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, в законодавстві відсутній.

Так, відповідно до загальних правил, право суду на зменшення заявлених до стягнення сум пов`язане із наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданих учасниками справи доказів та обставин, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення суми, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд з`ясовує наявність значного перевищення розміру з розміром збитків, а також об`єктивно оцінює, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, значності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому, обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Ця правова позиція викладена у постановах Верховного Суду в справі №910/1175/19 від 10.02.2020 року, в справі №910/1303/19 від 19.02.2020 року, в справі №925/605/18 від 26.02.2020 року, в справі №904/3491/19 від 18.06.2020 року, в справі №922/1716/20 від 14.04.2021 року.

Згідно з ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, вирішуючи в цій справі питання щодо можливості зменшення суми трьох процентів річних, які заявлені до стягнення позивачем, суд, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, бере до уваги інтереси сторін, що заслуговують на увагу, і оцінює співвідношення розміру заявленої до стягнення трьох процентів річних, зокрема, із розміром збитків позивача.

Так, 24 лютого 2022 року, в зв`язку із закриттям повітряного простору України, відповідач на своєму офіційному сайті https://uksatse.ua/ повідомив про вжиття заходів щодо закриття повітряного простору України для цивільних користувачів повітряного простору та призупинення надання аеронавігаційних послуг у повітряному просторі України.

З цього періоду та на теперішній час відповідач переведений в режим простою, що підтверджується наказом "Про впровадження режиму простою й оплати праці на період воєнного стану" №126 від 01.03.2022 року.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач не надав суду доказів понесення ним збитків або невиконання ним своїх зобов`язань перед іншими контрагентами через несвоєчасність оплати відповідачем вартості поставленої електричної енергії або погіршення матеріального стану товариства саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов вищевказаного договору, а відповідач на даний час підпорядковується Генеральному штабу Збройних Сил України щодо виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки, а отже має стратегічне значення, суд дійшов висновку про задоволення клопотання представника відповідача про зменшення розміру трьох процентів річних на 50%.

Так, стягненню з відповідача підлягають три проценти річних у сумі 3 641,10 грн.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, виступають способом захисту майнового права, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожний період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу, з урахуванням індексу інфляції, визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж повинен бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому повинен бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо оплату заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без враховування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням цього місяця.

Сума, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції:

за серпень 2022 року, за період з 20.09.2022 року до 14.03.2023 року: у жовтні 2022 року - 102,5%; листопаді - 100,7%; грудні - 100,7%; січні 2023 року - 100,8%; лютому - 100,7%, від суми заборгованості 93 943,25 грн., складає 5 171,52 грн.;

за жовтень 2022 року, за період з 18.11.2022 року до 09.05.2023 року: у грудні 2022 року - 100,7%; січні 2023 року - 100,8%; лютому - 100,7%; березні - 101,5%; квітні - 100,2%, від суми заборгованості 191 874,11 грн., складає 7 592,23 грн.;

за листопад 2022 року, за період з 21.12.2022 року до 28.02.2023 року: у січні 2023 року - 100,8%; лютому - 100,7%, від суми заборгованості 257 437,27 грн., складає 3 875,98 грн.;

за грудень 2022 року, за період з 18.01.2023 року до 28.02.2023 року, - у лютому 2023 року - 100,7%, від суми заборгованості 395 103,79 грн., складає 2 765,73 грн.,

а разом 19 405,46 грн. (за розрахунком суду).

Частиною 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Оскільки позивачем сума, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, визначена в розмірі 19 183,31 грн., то стягненню підлягає саме ця сума.

Оскільки позов задоволений частково, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 3, п. 3 ч. 4, п. 2 ч. 5 ст. 14, п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", п. 67 ч. 1 ст. 1, п. 15 ч. 1 ст. 4, п. 4 ч. 3 ст. 6, ч. ч. 1, 2 ст. 56, п. 3 ч. 1 ст. 57, п. 1 ч. 3 ст. 58, ч. 4 ст. 63 Закону України "Про ринок електричної енергії", ч. 1 ст. 173, п. 3 ч. 1 ст. 174, ч. 1 ст. 193, ч. 1 ст. 202, ч. 1 ст. 216, ст. 218, ч. 1 ст. 230, ч. 6 ст. 231, ч. 1 ст. 233, ч. 1 ст. 275, ч. ч. 6, 7 ст. 276 Господарського кодексу України, ч. 1 ст. 530, ч. 1, ч. 3 ст. 549, ч. 3 ст. 551, ст. 610, п. 3 ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 612, ч. 2 ст. 625, ч. 1 ст. 692, ст. 714 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 3, ч. ч. 1, 2 ст. 4, ч. 1 ст. 5, ст. 7, ч. ч. 1, 2, 4 ст. 11, ст. 12, ч. ч. 3, 4 ст. 13, ст. ст. 14-15, ст. 18, ч. 1 ст. 73, ч. ч. 1, 3 ст. 74, ч. 1 ст. 123, ст. 129, ч. 1, п. 1 ч. 6 ст. 165, ч. ч. 1, 2 ст. 222, ст. 223, ст. 232, ст. 233, ч. 4 ст. 236, ч. 2 ст. 237, ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Задовільнити частково позов приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» до державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення заборгованості в сумі 149 832,72 грн.

Стягнути з державного підприємства обслуговування повітряного руху України (08300, Київська область, місто Бориспіль, АЕРОПОРТ, ідентифікаційний код 19477064) на користь приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» (61037, Харківська область, місто Харків, вулиця Плеханівська, будинок 126, ідентифікаційний код 42206328) 58 818,90 грн. (п`ятдесят вісім тисяч вісімсот вісімнадцять грн. 90 коп.) пені; 3 529,14 грн. (три тисячі п`ятсот двадцять дев`ять грн. 14 коп.) трьох процентів річних; 8 457,81 грн. (вісім тисяч чотириста п`ятдесят сім грн. 81 коп.) суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції; 1 268,37 грн. (одну тисячу двісті шістдесят вісім грн. 37 коп.) витрат на сплату судового збору.

Відмовити в іншій частині позову.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складений 05.02.2024 року.

Суддя С. Грабець