31 січня 2024 рокуСправа № 921/569/21
Господарський суд Тернопільської області
у складі судді Хоми С.О.
за участі секретаря судового засідання: Кульчицька Д.О.
розглянувши: Заяву без номера від 17.07.2023 (вх. № 6087 від 21.07.2023) представника відповідача 2 - адвоката Осів Павла Володимировича про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу у справі № 921/569/21
про: стягнення солідарно заборгованості у сумі 2 558 088 грн 60 коп., з яких 1 160 536 грн 27 коп. - заборгованість за кредитом, 1 077 620 грн 75 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 7 759 грн 57 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 22.03.2011 по 22.09.2011 та 312 172, 01 грн - штрафу.
За участі представників, які були присутні до виходу суду в нарадчу кімнату:
-позивача: не з`явився;
-відповідача-1: не з`явився;
-відповідача-2: Осів Павло Володимирович , адвокат, ордер на надання правничої (правової) допомоги серія ВО №1028081 від 13.12.2021;
-відповідача-3: не з`явився.
Суть справи.
21.07.2023 на поштову адресу суду від представника відповідача 2 надійшла Заява № без номера від 17.07.2023 (вх. №6087 від 21.07.2023) про ухвалення додаткового рішення, в якій просить суд:
1.Ухвалити у справі №921/569/21 додаткове рішення, яким вирішити питання про відшкодування Відповідачу витрат на правничу допомогу.
2.Приєднати до матеріалів справи №921/569/21:
-копію Договору про надання правничої допомоги №13/12 від 13.12.2021;
-копію Акту прийому-передачі наданих правничих послуг від 14.07.2023.
Розпорядженням від 21.07.2023 справа №921/569/21 у зв`язку з відпусткою судді В.Л. Гевко з 24.07.2023 по 18.08.2023, призначено повторний автоматизований розподіл.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду Заяви № без номера від 17.07.2023 (вх. №6087 від 21.07.2023) про ухвалення додаткового рішення представника відповідача 2 - адвоката Осів Павла Володимировича визначено суддю Хома С.О., що підтверджується Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.07.2023.
Ухвалою суду від 24.07.2023 заяву № без номера від 17.07.2023 (вх. №6087 від 21.07.2023) представника відповідача 2 - адвоката Осів Павла Володимировича про ухвалення додаткового рішення прийнято до розгляду та призначено судове засідання на 03.08.2023 на 14год. 00хв.
Ухвалою від 03.08.2023 відкладено судове засідання по розгляду Заяви про ухвалення додаткового рішення на 17.08.2023 на 12 год. 30 хв.
Ухвалою від 17.08.2023 відкладено судове засідання по розгляду про ухвалення додаткового рішення на 25.08.2023 на 14 год. 00 хв.
Супровідним листом №921/569/21/450/2023 від 17.08.2023 на виконання ухвали Західного апеляційного господарського суду від 14.08.2023 у справі №921/569/21, судом направлено матеріали справи №921/569/21 до Західного апеляційного господарського суду.
Ухвалою (протокольна) від 25.08.2023 повідомлено позивача, відповідача-1, відповідача-2, відповідача-3 про відкладення засідання по розгляду Заяви про ухвалення додаткового рішення до повернення матеріалів справи з Західного апеляційного господарського суду на адресу Господарського суду Тернопільської області; про дату, час та місце проведення судового засідання по розгляду Заяви про ухвалення додаткового рішення судом буде додатково повідомлено учасників справи.
Постановою Західного апеляційного господарського суду від 29.11.2023 апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» б/н від 04.0.2023 (вх. №01-05/2565/23 від 08.08.2023) залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Тернопільської області від 10.07.2023 у справі №921/569/21 залишено без змін.
25.12.2023 після закінчення апеляційного перегляду справа повернулась до Господарського суду Тернопільської області.
Ухвалою від 03.01.2024 повідомлено учасників справи, що судове засідання по розгляду Заяви про ухвалення додаткового рішення відбудеться 31.01.2024 о 12 год. 00 хв.
В судове засідання представник позивача не з`явився.
17.08.2023 до матеріалів справи поступили Заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення № без номера від 16.08.2023 (вх.№6743 від 17.08.2023) від Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», в яких просить відмовити в повному обсязі в задоволенні заяви № без номера від 17.07.2023 про ухвалення додаткового рішення, при цьому зазначаючи, зокрема, що суду не представлено в розпорядження суду Акту, який засвідчує факт надання правничої допомоги (п.3.5. договору про надання правничої допомоги №13/13), що свідчить про непогодження ОСОБА_1 факту надання адвокатом правової допомоги, як підстава виплати гонорару з підстав визначених договором. Інші витрати за договором передбачені п.3.3. такого, проте вони, всі без виключення різняться із витратами, що наведені у поданому суді Акті, що датований 14 липня 2023 року. Отже, в розпорядження суду не представлено належного доказу на підтвердження заявленого.
В судове засідання представник відповідача-1 не з`явився.
В судове засідання з`явився представник відповідача-2, подану Заяву підтримав повністю, просив суд її задовольнити.
В судове засідання представник відповідача-3 не з`явився.
Учасники справи повідомлені належним чином про судове засідання по розгляду Заяви про ухвалення додаткового рішення.
В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину додаткового рішення.
Правова позиція заявника (Відповідача 2 у справі).
У поданій суду заяві без номера від 17.07.2023 (вх.6087 від 21.07.2023) про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу у справі №921/569/21, представник Відповідача - 2, зазначив, що є підстави для ухвалення додаткового рішення, оскільки при винесенні рішення не вирішено питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, про які було заявлено до закінчення судових дебатів у справі.
У відповідності до поданої заяви, представник Відповідач - 2 просить ухвалити додаткове рішення у справі №921/569/21 про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 30 000,00 грн.
В підтвердження наданих послуг правової допомоги позивачем надано суду копії : Договору № 13/12 про надання правничої допомоги від 13.12.2021; Акту прийому-передачі наданих правничих послуг до Договору № 13/12 про надання правничої допомоги від 13.12.2021 року; описів вкладення у цінний лист в кількості 3-х шт.; квитанцій поштового відправлення в кількості 6-ть шт.
3. Фактичні обставини встановлені судом у розгляді заяви про ухвалення додаткового рішення. Мотивована оцінка судом аргументів, наведених учасниками справи. Норми права, законодавство, судова практика, які застосував суд, ухвалюючи додаткове рішення.
Розгляд заяви позивача щодо судових витрат на правову допомогу.
Суд, розглянувши та надавши оцінку заяві позивача щодо ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи у справі №921/569/21 задовольняє її з огляду на таке.
Відповідно до статті 16 ГПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Із змісту статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин 1, 3 статті 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Представником Відповідача 2 - адвокатом Осів П.В., у заяві від 20.06.2023 (вх. № 5264 від 20.06.2023) зазначено про витрати на професійну правничу допомогу, які Відповідач 2 - ОСОБА_1 очікує понести у наведеній справі в розмірі 30 000, 00 грн .
Відповідно до статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У відповідності до частини 5 статті 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно вимог статті 221 ГПК України, для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
Приписами статті 244 ГПК України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
За приписами частини 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Глава 52 ЦК України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг.
Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:
1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність");
2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;
3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару.
Як встановлено судом, 13.12.2021 між Адвокатом Осів Павлом Володимировичем та ОСОБА_1 укладено Договір про надання правничої допомоги № 13/12.
За цим Договором Сторони домовились, що Адвокат зобов`язується забезпечити надання правничої допомоги Клієнту, а саме, захист прав Клієнта у справі № 921/569/21. Клієнт, в свою чергу, зобов`язується, в порядку та на умовах, передбачених цим Договором, оплатити надану правничу допомогу Адвокату в порядку, розмірах та строки передбачені цим Договором (п.1.1. Договору).
За надання правничої допомоги, передбаченої предметом цього Договору, Клієнт виплачує Адвокату гонорар, розмір якого визначається відповідно до акту прийому - передачі наданої правничої допомоги, що підписується обома сторонами.
Для визначення розміру гонорару Сторони використовують наступний спосіб:
-за надання правничої допомоги. Передбаченої предметом цього Договору, Клієнт виплачує Адвокату гонорар: у суді першої інстанції у фіксованому розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень (не залежно від обсягу послуг та витраченого Адвокатом часу) (п.3.2. Договору).
Відповідно до Акту прийому-передачі наданих правничих послуг від 14.07.2023 до Договору № 13/12 про надання правничої допомоги від 13.12.2021 адвокатом Осів Павлом Володимировичем, що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 24.05.2018 серії ТР №000295, виданого Радою адвокатів Тернопільської області, надано ОСОБА_1 послуги в повному обсязі з дотриманням умов Договору про надання правової допомоги.
Так, ВС дійшов висновку, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини четвертої статті 134 КАС, Суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена "для визначення розміру витрат", в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.
У постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі 922/1163/18 викладені такі правові висновки.
У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Положення статей 126, 129 ГПК України, кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європа державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81)7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.
Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатом діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
Дослідивши матеріали справи, подану представником відповідача-2 заяву без номера від 17.07.2023 (вх.№6087 від 21.07.2023) про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення 30 000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу у справі, мотиви та обґрунтування, викладені в ній, суд дійшов висновку про задоволення заяви, із врахуванням такого.
Відповідно до частини 2 статті 126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Велика Палата Верховного Суду в пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 висловлено таку правову позицію": "Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність."
При цьому, дослідивши наданий представником відповідача-2 Акт прийому-передачі наданих правничих послуг, суд приходить до висновку, що адвокатом підтверджено виконання робіт по наданню послуг та доведено їх реальність та дійсність понесення у межах розгляду даної справи.
Згідно із рішенням ВС/КСЦ у справі №641/7612/16-ц від 01.12.2021, беручи на себе обов`язок здійснення представництва інтересів клієнта в суді, адвокат бере на себе відповідальність не лише за якусь одну дію, а бере на себе обов`язок по вчиненню комплексних дій, метою яких є забезпечення реалізації та захисту прав і обов`язків клієнта, відтак, час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає нарівні з іншими витратами.
1.Висновок суду.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України", зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Керуючись статтями 129, 232, 234, 235, 244, 253 - 259 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
1. Ухвалити у справі №921/569/21 додаткове рішення.
2.Заяву без номера від 17.07.2023 (вх.№ 6087 від 21.07.2023) представника відповідача - 2 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу у справі №921/569/21- задовольнити.
4. Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.
5.Копію додаткового рішення направити:
-позивачу Акціонерному товариству комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (в Електронний кабінет підсистеми ЄСІТС «Електронний Суд»);
-представнику відповідача-2 ОСОБА_1 адвокату Осів Павлу Володимировичу (в Електронний кабінет підсистеми ЄСІТС «Електронний суд»);
-відповідачу 3: Товариству з обмеженою відповідальністю "ТОТУС" (в Електронний кабінет підсистеми ЄСІТС «Електронний суд»).
Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини додаткового рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного додаткового рішення.
Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Додаткове рішення складено та підписано: 02 лютого 2024 року.
Суддя С.О. Хома