ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2024 року м. Дніпро Справа № 904/1110/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач),

суддів: Дарміна М.О., Чус О.В.,

секретар судового засідання: Манець О.В.

представники сторін:

від позивача: Шипіленко Р.О., посвідчення №1432 від 02.07.2018 р., адвокат

від відповідача: Мельник М.С., посвідчення №10634/10 від 20.06.2022 р., адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод"

на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2023 р.

(суддя Манько Г.В., м. Дніпро )

у справі

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Локомотив Сервіс"

до

Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод"

про стягнення 4 526 099 грн. 85 коп.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Локомотив Сервіс" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" 4 212 048 грн. суми заборгованості за здійсненими поставками, 54 696 грн. 80 коп. - пені за договором, 214 398 грн. 70 коп. інфляційних втрат, 44 956 грн. 35 коп. - 3% річних та судових витрат у справі.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.05.23р. позов задоволено повністю, стягнуто з приватного акціонерного товариства "Дніпровський тепловозоремонтний завод" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Локомотив Сервіс" 4 212 048 грн. заборгованість, 54 696 грн. 80 коп. - пені, 214 398 грн. 70 коп. інфляційних втрат, 44 956 грн. 35 коп. - 3% річних, судовий збір в сумі 67 891 грн. 50 коп.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Локомотив Сервіс" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з заявою про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 45 261 грн..

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі

Додатковим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2023 р. у справі № 904/1110/23 стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Дніпровський тепловозоремонтний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Локомотив Сервіс" 43 400 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Приватне акціонерне товариство "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2023 р. у справі № 904/1110/23 скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви Позивача.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник вказує на те, що умовами договору про надання правової допомоги № 5-юо від 17.01.2023 р. та додаткової угоди до договору про надання правової допомоги № 5-юо від 17.01.2023 р. не передбачено представництво інтересів ТОВ «Локомотив Сервіс» у взаємовідносинах з ПрАТ «ДТРЗ», тобто достеменно не відомо чи має відношення розмір (вартість) витрат на професійну правничу допомогу до справи № 904/1110/23. При цьому, заявлена до відшкодування сума у розмірі 45 261,00 грн. не відповідає математичному розрахунку на який посилається Позивач, та є завищеною.

Водночас, на думку Скаржника, вартість професійної правничої допомоги підготовки позовної заяви складає - 3 000,00 грн./1 година, а участь у розгляді справи 22 000,00 грн./1 година, що вочевидь є непоґрунтованим та завищеним.

При цьому Скаржник зазначає, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Скаржник наголошує на тому, що додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області не містить в своїй мотивувальній частині вимог визначених в п. п. 2, 3, 5, 8 ч. 4 ст. 238 ГПК України.

На переконання Скаржника обсяг послуг, які адвокат Шипіленко Р.О., зазначив як необхідні для виконання завдання Клієнта по справі № 904/1110/23, є вочевидь завищеною, відповідно й завищеною є вартість послуг на професійну правничу допомогу.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Локомотив Сервіс" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Товариство не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою, посилається на те, що підтвердив належними та допустимими доказами витрати на професійну правничу допомогу, а доводи Скаржника стосовно їх недоведеності є хибними.

Зокрема, Товариство посилається на те, що надав суду і Відповідачу всі документи, які стосуються розміру і стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Однак, Відповідач не надав жодних заперечень, вимог і підстав перерахунку, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а додаткове рішення - без змін.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.05.2023 р. для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді-доповідача: Вечірка І.О., суддів - Паруснікова Ю.Б., Верхогляд Т.А.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.06.2023 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2023 р. у справі № 904/1110/23. Розгляд апеляційної скарги призначено у судовому засіданні на 09.08.2023 р.

Розпорядженням керівника апарату суду № 1130/23 від 04.07.2023 р., у зв`язку зі звільненням судді Вечірко І.О., призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.07.2023 р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Антонік С.Г. (доповідач), судді Орєшкіна Е.В.. Березкіна О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.07.2023 р. прийнято справу № 904/1110/23 по розгляду апеляційндї скарги Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2023 р. у справі № 904/1110/23 до свого провадження. Розгляд справи у судовому засіданні призначено на 21.08.2023 р..

02.08.2023 р. розпорядженням керівника апарату суду відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи № 904/1110/23 у зв`язку з відставкою судді Антоніка С.Г.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.08.2023 р., справу № 904/1110/23 передано колегії суддів у складі: Березкіна О.В. (головуючий, доповідач), Дармін М.О., Орєшкіна Е.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.08.2023 р., судовою колегією у визначеному складі прийнято справу № 904/1110/23 до свого провадження. Розгляд справи призначено на 04.10.2023 р..

Розпорядженням керівника апарату суду від 16.10.2023 р., у зв`язку з припиненням повноважень судді Березкіної О.В., відповідно до ст. 123 Закону України Про судоустрій та статус суддів, призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи, відповідно до п. 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду №2 від 08.10.2018 р. зі змінами.

Автоматичною системою документообігу для розгляду справи визначено суддю-доповідача Кощеєва І. М. у складі колегії суддів: Чус О.В., Дарміна М.О..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.08.2023 р., судовою колегією у визначеному складі прийнято справу № 904/1110/23 до свого провадження. Розгляд справи призначено на 24.01.2024 р..

У судовому засіданні 24.01.2024 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7. Встановлені судом обставини справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Локомотив Сервіс" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" - 4 212 048 грн. суми заборгованості за здійсненими поставками, 54 696 грн. 80 коп. - пені за договором, 214 398 грн. 70 коп. інфляційних втрат, 44 956 грн. 35 коп. - 3% річних та судових витрат у справі.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.05.2023 р. позов задоволено повністю, стягнуто з приватного акціонерного товариства "Дніпровський тепловозоремонтний завод" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Локомотив Сервіс" 4 212 048 грн. заборгованість, 54 696 грн. 80 коп. - пені, 214 398 грн. 70 коп. інфляційних втрат, 44 956 грн. 35 коп. - 3% річних, судовий збір в сумі 67 891 грн. 50 коп.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Локомотив Сервіс" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з заявою про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 45 261 грн..

До заяви додані: договір № 5-юо про надання правової допомоги від 17.01.2023 р., укладений між Шипіленко Р.О. та товариством з обмеженою відповідальністю "Локомотив Сервіс"; додаткову угоду від 17.01.2023 р. до договору № 5-юо про надання правової допомоги; акт від 10.05.2023 р. приймання-передачі адвокатських послуг до договору № 5-юо про надання правової допомоги від 17.01.2023 р.

Приватне акціонерне товариство "Дніпровський тепловозоремонтний завод" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з запереченнями щодо заявлених Позивачем до відшкодування судових витрат у формі витрат на професійну правничу допомогу та просило відмовити у задоволенні вимог про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

За наслідками розгляду заяви господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі, яким суд першої інстанції заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Локомотив Сервіс" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнив, стягнувши з Приватного акціонерного товариства "Дніпровський тепловозоремонтний завод" 43 400 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 24.01.2024 р. у справі № 904/1110/23 задоволено частково апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод". Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.05.2023 р. у справі № 904/1110/23 змінено, резолютивна частина викладена в наступній редакції: «Позов задовольнити частково. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Локомотив Сервіс" 4 171 080 грн. суми заборгованості за здійсненими поставками, 54 401 грн. 83 коп. пені за договором, 213 575 грн. 61 коп. інфляційних втрат, 66 585 грн. 86 коп. судового збору за подання позову до Господарського суду Дніпропетровської області, про що видати наказ. В решті позовних вимог відмовити.» Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Локомотив Сервіс" на користь Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" 1 958,45 грн. по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, про що видати наказ.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 3. ч. 3 ст. 277 ГПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто господарським судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Як вбачається з матеріалів справи, отримавши заяву Позивача про розподіл судових витрат, суд першої інстанції, не повідомив сторони про прийняття до розгляду заяви Позивача про розподіл судових витрат та відповідно не надав Відповідачу можливість заявити свої заперечення щодо поданої Позивачем заяви про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, ухвалив додаткове рішення, яким заяву ТОВ "Локомотив Сервіс" про розподіл судових витрат задовольнив.

В п. п. 7.31, 7.32, 7.33 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 р. у справі № 911/3312/21 зазначено, що у процедурі розгляду заяви про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суду належить забезпечити сторонам у справі можливість бути повідомленими про розгляд заяви та надати свої заперечення щодо розміру витрат, які заявник намагається компенсувати за рахунок протилежної сторони. Ключовими в цьому аспекті є приписи ч. 2 ст. 221 ГПК України, які в імперативному порядку встановлюють, що для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання. Отже, положення ч. 4 ст. 244 ГПК України про те, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання, не виключають обов`язку суду повідомити сторони про призначення судового засідання з розгляду заяви про розподіл судових витрат відповідно до ч. 2 ст. 221 ГПК України чи повідомити їх про прийняття заяви до розгляду ( якщо провадження у справі є письмовим ). Також при розгляді цієї заяви суд повинен забезпечити сторонам дотримання принципів змагальності, рівності в судочинстві, реалізацію права сторони бути вислуханою як передумови того, що вона була почута, що є складовою права на справедливий суд ( рішення ЄСПЛ у справі Серявін проти України, заява № 4909/04 від 10.02.2010 р.).

Отже, ухвала прийняття до розгляду заяви ТОВ "Локомотив Сервіс" про розподіл судових витрат всупереч приписам ст. 221 ГПК України місцевим судом не приймалася, сторони про прийняття до розгляду заяви не повідомлялися.

З огляду на те, що основними засадами судочинства в Україні є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості, апеляційний суд виснує, що місцевий суд, який розглянув заяву подану Позивачем на підставі ч. 5 ст. 130 ГПК України повинен був повідомити сторони про прийняття до розгляду заяви Позивача про розподіл судових витрат та надати Відповідачу можливість заявити свої заперечення щодо поданої Позивачем заяви про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись приписами ст. 277 ГПК України про розгляд справи за відсутності належним чином повідомлення учасника справи про розгляд заяви, оскільки в спірному випадку таке повідомлення є обов`язковим, апеляційний суд дійшов висновку, що такі процесуальні порушення є обов`язковою умовою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення у відповідній частині, у зв`язку з чим колегія суддів розглядає по суті заяву Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ "Локомотив Сервіс" про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 45 261 грн., з урахуванням заперечень Відповідачаі.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення ( п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу ( ст. 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Разом з тим, чинне процесуальне законодавство також визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У розумінні положень частини п`ятої ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста ст. 126 ГПК України).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом із тим, у частині п`ятій зазначеної статті цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на професійну правничу допомогу адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку, суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому у судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19. Ці правові висновки було підтверджено і в постановах Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 22.11.2019 у справі № 910/906/18 та від 06.12.2019 у справі № 910/353/19.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, визначеними у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Тобто, критерії, визначені частиною четвертою ст. 126 ГПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною п`ятою статті 129 ГПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У додатковій постанові від 19.02.2020 р. у справі № 755/9215/15-ц ( провадження №14-382цс19 ) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21). Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу (пункт 29). Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (пункт 44).

За змістом частини третьої статті 237 ЦК України однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною першою ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI ) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону №5076-VI).

Закон № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини ( пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 р. у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 р. у справі № 910/12876/19).

Частинами першою та другою ст. 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

У розгляді даного спору судова колегія враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 р. у справі № 910/13071/19. У наведеній постанові Верховний Суд у звернув увагу на те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої ст. 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України.

Апеляційний суд також звертається до правової позиції, зазначеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 р. у справі № 922/1964/21. Так, Велика Палата зазначила про те, що частина третя ст. 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним. Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

На підтвердження доказів понесення витрат на правову допомогу Позивачем подано до суду: договір № 5-юо про надання правової допомоги від 17.01.2023 р., укладений між Шипіленко Р.О. та товариством з обмеженою відповідальністю "Локомотив Сервіс"; додаткову угоду від 17.01.2023 р. до договору № 5-юо про надання правової допомоги; акт від 10.05.2023 р. приймання-передачі адвокатських послуг до договору № 5-юо про надання правової допомоги від 17.01.2023 р.

Так, договір № 5-юо про надання правової допомоги від 17.01.2023 р., укладений між Шипіленко Романом Олександровичем (Адвокат), що діє на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 3770, виданого Радою адвокатів Дніпропетровської області, з однієї сторони, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Локомотив Сервіс» (Клієнт) в особі директора Пісарєва Олександра, з іншої сторони, які разом надалі іменуються Сторони, з метою забезпечення права на правову допомогу, укладено Договір про надання правової допомоги від 17.01.2023 р., за умовами п. 1 якого, Адвокат зобов`язується здійснити представництво Клієнта, що вказаний в цьому договорі на умовах і в порядку, що визначені цим Договором, а ТОВ «Локомотив Сервіс» зобов`язується прийняти ці послуги, оплатити їх, а також виконати інші дії, передбачені цим Договором.

Відповідно до п. 4 договору № 5-юо про надання правової допомоги від 17.01.2023 р., за надання Адвокатом правової допомоги за цим договором, що вказана в п. 2 Договору, Клієнт зобов`язаний виплатити адвокату гонорар (винагороду) та оплатити фактичні витрати, необхідні для виконання цього Договору по факту виконання Доручення. Конкретний перелік юридичних послуг та їх вартість визначаються в додаткових угодах до цього Договору на визначених у цих умовах.

Відповідно до п. 9 Договору, Додаткові угоди та додатки до цього Договору є його невід`ємною частиною і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані Сторонами.

Між Шипіленко Романом Олександровичем ( Адвокат ), що діє на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 3770, виданого Радою адвокатів Дніпропетровської області, з однієї сторони, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Локомотив Сервіс» ( Клієнт ) в особі директора Пісарєва Олександра, з іншої сторони, які разом надалі іменуються Сторони, з метою забезпечення права на правову допомогу, укладено додаткову угоду від 17.01.2023 р. до договору про надання правової допомоги № 5-юо про надання правової допомоги від 17.01.2023 р..

Відповідно до п. 3 додаткової угоди від 17.01.2023 р. за надання Адвокатом правової допомоги за цим договором про надання правової допомоги № 5-юо від 17.01.2023 р., Клієнт зобов`язаний виплатити адвокату гонорар ( винагороду ) та оплатити фактичні витрати, необхідні для виконання цього Договору. Сторони погодили такі тарифи для визначення розміру адвокатського гонорару : 3 000,00 грн. за одну годину роботи адвоката. Робота полягає в наданні юридичної консультації, аналізі документів, підготовці і направленні досудової вимоги, підготовці позовної заяви, здійснення всіх необхідних розрахунків, в тому числі пені, інфляційних втрат, 3% річних, підготовці копій документів в якості додатків до позовної заяви (документи засвідчуються належним чином Клієнтом), направленні позовної заяви іншим учасникам провадження, направлення/здача до канцелярії позовної заяви з додатками, підготовка та направлення інших заяв по суті справи та з процесуальних питань; 3 700,00 грн. за участь у судовому засіданні ( незалежно від тривалості та з урахуванням знаходження робочого місця адвоката у м. Кам`янське ). Кінцевий розмір гонорару визначається актом приймання-передачі, але не може бути меншим за 1% від ціни позову ( при вирішенні справи в судовому порядку та має бути сплачений не пізніше 10 днів з моменту набуття рішенням законної сили ) та/або 1% від повернутої суми заборгованості.

Позивачем також наданий Акт приймання-перелачі адвокатських послуг від 10.05.2023 р. до договору № 5-юо про надання правової допомоги від 17.01.2023 р., відповідно до якого - Адвокат - Шипіленко Р. О., з однієї сторони, та Клієнт ТОВ «Локомотив Сервіс», склали цей акт приймання-передачі про наступне. За період з 17.01.2023 р. по 10.05.2023 р. Адвокатом надано, а Клієнтом прийнято послуги за наступним переліком: правовий аналіз документів, юридична консультація проаналізовано надані Клієнтом документи щодо його договірних відносин з ПрАТ «ДТРЗ», надано консультацію з приводу діючого законодавства в цій сфері, обговорено можливі шляхи стягнення заборгованості, кількість витрачених одиниць виміру 1 година, вартість 3 000,00 грн.; підготовка та направлення досудової вимоги підготовлена та направлена досудова вимога ( копія вимоги та докази її направлення/отримання долучені до позовної заяви ), кількість витрачених одиниць виміру 1 година, вартість 3 000,00 грн.; підготовка позовної заяви з додатками до Господарського суду Дніпропетровської області, направлення позову ПрАТ «ДТРЗ» і до суду - підготовлена позовна заява, в якій містяться також здійснені розрахунки пені, інфляції, 3% річних, зроблені копії додатків до позовної заяви у необхідній кількості примірників, направлено позов з додатками ПрАТ «ДТРЗ», позов з додатками зданий до канцелярії суду - кількість витрачених одиниць виміру 8 година, вартість 3 000,00 грн.; підготовка відповіді на відзив у справі № 904/1110/23 з направленням її відповідачу і до суду - підготовлено та направлено Відповідачу та до суду, кількість витрачених одиниць виміру 2 години, вартість 3 000,00 грн.; участь у судовому засіданні - прийнято участь у судових засіданнях 21.03.2023 р. та 09.05.2023 р. , вартість 3 700,00 грн. Загальна вартість наданих послуг за звітний період, що-підлягають оплаті згідно із п 2 додаткової угоди від 17.01.2023 р., становить 45 261,00 грн..

Суд апеляційної інстанції надавши оцінку наявним у справі документам на підтвердження понесення Позивачем витрат на професійну правничу допомогу при розгляді цієї справи, зокрема змісту Договору про надання правової допомоги, Додаткової угоди, Акту приймання-передачі адвокатських послуг, дійшов висновку, що у наведеному Акті зазначено вид наданої правничої допомоги, кількість витрачених годин на кожну послугу адвоката та підсумкові суми по кожному окремому виду правової допомоги. Інформація яка зазначена у Акті наданих послуг щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг), відповідає документам та інформації, що містяться у матеріалах судової справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що визначення співмірності із часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), суди здійснюють з огляду на принципи диспозитивності та змагальності, з урахуванням ст. 86 ГПК у взаємозв`язку із оцінкою таких критеріїв як складність справи ( обсяг опрацьованого законодавства, судової практики, кількість та тривалість судових засідань, тощо ). Подібні за змістом висновки, викладені і у постановах Верховного Суду від 18.01.2022 р. у справі № 915/1473/20, від 27.01.2022 р. у справі № 910/17733/20 та від 15.12.2021 р. у справі № 910/2166/21.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 13.12.2018 р. у справі № 816/2096/17, від 16.05.2019 р. у справі № 823/2638/18, від 09.07.2019 р. у справі № 923/726/18, від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

Колегія суддів звертає увагу, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом Позивача послуг, складністю справи, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.

Беручи до уваги обставини щодо часткового задоволення позовних вимог ( з урахуванням постанови апеляційного суду по цій справі ), складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, апеляційний суд, врахувавши заперечення Відповідача дійшов висновку про наявність підстав для часткового відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 28 400 грн. ( заявлена до відшкодування сума 45 261,00 грн. не відповідає математичному розрахунку на який посилається Позивач ( 43 400 грн. ), тобто є завищеною; завищеною вважає суд апеляційної інстанції і кількість часу витраченого на підготовлення позовної заяви ( 8 годин по 3 000 грн. ), суд зменшує до 4 годин, тобто до 12 000 грн.; підготовка відповіді на відзив, суд також вважає завищеною та зменшує із заявлених 6 000 грн. ( 2 години по 3 000 грн. ) до 1 години 3 000 грн. ). При цьому у зв`язку з частковим задоволення позову, з Відповідача підлягають стягненню на користь Позивача витрати на правову допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 27 853,83 грн..

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржуване додаткове рішення скасуванню з прийняттям нового судового рішення, відповідно до якого заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Локомотив Сервіс" про розподіл судових витрат підлягає частковому задоволенню, з Приватного акціонерного товариства "Дніпровський тепловозоремонтний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Локомотив Сервіс" підлягає стягненню витрати на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 27 853,83 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" задовольнити частково.

Додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2023 р. у справі № 904/1110/23 скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Локомотив Сервіс" про розподіл судових витрат задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Дніпровський тепловозоремонтний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Локомотив Сервіс" витрати на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 27 853,83 грн., про що видати наказ.

Видачу відповідного наказу, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

В іншій частині заяви відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст рішення складено 29.01.2024 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя М.О. Дармін

Суддя О.В.Чус