ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року

м. Київ

cправа № 914/1362/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кондратова І.Д. - головуючий, судді - Бакуліна С.В., Губенко Н.М.

за участю секретаря судового засідання - Омельчук А.В.,

представники учасників справи у судове засідання не з`явилися

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватне акціонерне товариство "Львівобленерго"

на ухвалу Господарського суду Львівської області

(суддя - Гоменюк З.П.)

від 07.07.2023

та постанову Західного апеляційного господарського суду

(головуючий - Гриців В.М., судді - Зварич О.В., Орищин Г.В.)

від 26.10.2023

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Львівобленерго"

до ОСОБА_1

про стягнення 19 961, 38 грн

Короткий зміст позовних вимог

1. У квітні 2023 року Приватне акціонерне товариство "Львівобленерго" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) про стягнення заборгованості за необліковану електричну енергію у сумі 19 961, 38 грн.

2. Позов обґрунтовано допущеним відповідачем порушенням Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ), затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312, щодо самовільного підключення електроустановок, про що складено акти. За наслідками розгляду актів комісією Товариства прийнято протокольні рішення, якими відповідачу визначено обсяг та вартість необлікованої електроенергії та суму завданих збитків.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

3. 01.01.2019 року Фізична особа-підприємець (далі - ФОП) ОСОБА_1 звернувся до Товариства із заявою-приєднання до умов договору про надання послуг з розподілу електричної енергії на умовах договору про надання послуг з розподілу електричної енергії за особовим рахунком № НОМЕР_1 .

4. ОСОБА_1 на момент укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії здійснював підприємницьку діяльність та був зареєстрований, як фізична особа-підприємець.

5. 27.04.2021 зареєстровано припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1

6. 04.11.2022 працівники Товариства провели перевірку об`єктів ОСОБА_1 , за наслідком якої встановили порушення, передбачене пунктами 5.5., 8.4.2. ПРРЕЕ.

7. 21.12.2022 відбулося засідання комісії Товариства з розгляду актів про порушення, за наслідками якого прийнято рішення, якими відповідачу визначено обсяг та вартість необлікованої електроенергії та суму завданих збитків, внаслідок порушення ПРРЕЕ.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

8. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 07.07.2023, залишеною без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 26.10.2023, провадження у справі закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 231 ГПК України.

9. Судові рішення мотивовані таким:

- на момент складання актів про порушення (04.11.2022), у яких визначено період нарахування за необліковану електроенергію з 13.10.2022 по 04.11.2022, а також на момент звернення з позовом до суду, ОСОБА_1 не мав статусу підприємця, не діяв як ФОП, відповідно, відносини, які виникли між сторонами спору, не є господарськими;

- підлягає застосуванню висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 14.03.2018 у справі № 593/793/14-ц, що громадянин, який мав статус суб`єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратив такий статус, не може бути стороною в судовому процесі у господарському суді, якщо немає визначених законом підстав для його участі у такому процесі. Також наведено висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, що з 15.12.2017 господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем; у постанові від 17.05.2018 у справі № 910/11188/17, що спір підвідомчий господарському суду за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції;

- дії зі складання актів виникли після припинення статусу підприємця у відповідача, а тому відсутні підстави вважати, що зобов`язання, яке виникло між сторонами, є господарським і не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, а підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства судом загальної юрисдикції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та підстава (підстави) відкриття касаційного провадження. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

10. 30.11.2023 Товариство звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати та надіслати справу для продовження розгляду до Господарського суду Львівської області.

11. Касаційна скарга обґрунтована порушенням норм пункту 1 частини третьої статті 2, частини першої статті 20, частини першої статті 45, частини четвертої статті 236 ГПК України та частини першої статті 173 ГК України та не врахуванням таких висновків Великої Палати Верховного Суду:

- з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України "Про внесення змін до ГПК України, ЦПК України, КАС України та інших законодавчих актів" одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін (постанова від 05.06.2019 у справі № 904/1083/18);

- виходячи із суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились, правильний є висновок про належність спору до господарської юрисдикції (постанова від 09.10.2019 у справі № 127/23144/18);

- критеріями розмежування розгляду справ у порядку цивільного чи господарського судочинства є як суб`єктний склад сторін спору, так і характер спірних правовідносин (постанова від 23.03.2021 у справі № 367/4695/20).

12. Скаржник вважає, що судами помилково враховано висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 14.03.2018 у справі № 593/793/14-ц.

13. Відповідач не подав відзив на касаційну скаргу, що відповідно до частини третьої статті 295 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосоване законодавство

14. Розглянувши подану касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що вона підлягає задоволенню з огляду на таке.

15. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наводила критерії розмежування судової юрисдикції. Такими критеріями є передбачені законом умови, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, як-то: суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка у законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.01.2021 у справі №127/21764/17, від 23.03.2021 у справі 367/4695/20).

16. При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

17. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.03.2018 у справі №593/793/14-ц, висновки якої врахував суд першої інстанції, аналізуючи положення частини першої статті 3, частини першої статті 15, статті 30 ЦПК України, частини першої статті 1, статей 12, 21, 41 ГПК України в редакції, чинній до 15.12.2017 (до набрання чинності нових редакцій процесуальних кодексів) вказала, що громадянин, який мав статус суб`єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратив такий статус, не може бути стороною в судовому процесі у господарському суді, якщо немає визначених законом підстав для його участі у такому процесі.

18. Верховний Суд зазначає, що вказаний висновок Велика Палата Верховного Суду зробила щодо норм процесуального права, які були чинні на момент звернення з позовом та час вирішення спору у наведеній справі, а саме в редакції, чинній до 15.12.2017.

19. Водночас, як встановлено судами попередніх інстанцій, Товариство звернулось з позовом у цій справі у квітні 2023, тобто після 15.12.2017 та, відповідно, після внесених Законом України "Про внесення змін до ГПК України, ЦПК України, КАС України та інших законодавчих актів" змін до ГПК України.

20. Суди попередніх інстанцій залишили поза увагою, що висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 14.03.2018 у справі №593/793/14-ц, стосується норм ГПК України у редакції, чинній до 15.12.2017, а провадження у цій справі відкрито після 15.12.2017, тобто на неї поширюються вимоги ГПК України у редакції, чинній після 15.12.2017.

21. Подібний висновок щодо нерелевантності позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 14.03.2018 у справі № 593/793/14-ц до спірних правовідносин через виникнення їх під час дії різних редакцій ЦПК України та ГПК України викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 760/13915/18.

22. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

23. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 у справі №910/8729/18, на яку посилається скаржник, сформувала такі висновки:

- з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України "Про внесення змін до ГПК України, ЦПК України, КАС України та інших законодавчих актів" одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін (пункт 4.10.);

- отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції (пункт 4.11.);

- з огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (пункт 4.12.).

24. Також Велика Палата у постанові від 09.10.2019 у справі № 127/23144/18, на яку посилається скаржник, дійшла висновку, що за змістом статей 51, 52, 598 - 609 ЦК України, статей 202 - 208 ГК України, статті 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності), її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею, як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

25. З 15.12.2017 господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем (постанови Верховного Суду від 02.08.2023 у справі № 342/1333/17, від 14.02.2023 у справі № 591/1068/22).

26. Верховний Суд у постанові від 16.08.2022 у справі № 904/1760/21 за подібних обставин (акт про порушення було складено після припинення у відповідача статусу ФОП; позов було подано після 15.12.2017, коли відповідач вже не був ФОП) скасував постанову суду апеляційної інстанції, якою було закрито провадження у справі, та зауважив на необхідності встановлення наявності/відсутності між сторонами саме господарських правовідносин, що має суттєве значення для розгляду справи.

27. Правовідносини, у справі що переглядається, виникли з господарського договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, який був укладений між Товариством і ФОП. Акт про порушення було складено Товариством в межах вказаних правовідносин. Іншого суди попередніх інстанцій не встановили (наявність іншого правочину, укладеного зі споживачем, як з фізичною особою, відсутність господарського договору, тощо).

28. Отже, спірні правовідносини виникли у зв`язку зі здійсненням сторонами господарської діяльності (укладено господарський договір), суб`єктний склад сторін правочину - Товариство та ФОП. Тобто за своїм змістом (предметною юрисдикцією) правовідносини мають господарський характер, а тому спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

29. Суди попередніх інстанцій правильно встановили обставини справи щодо правочину, який уклали сторони та їх правового статусу на момент його укладення, однак дійшли помилкового висновку про характер (зміст) спірних правовідносин, у зв`язку з чим дійшли необґрунтованого висновку стосовно непідсудності цієї справи господарському суду.

30. Висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 14.03.2018 у справі №593/793/14-ц, який врахував суд першої інстанції, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки стосується правовідносин, що виникли під час дії інших редакцій ГПК України та ЦПК України (чинних до 15.12.2017), які не поширюють свою дію на спірні правовідносини, які виникли після 15.12.2017 і регулюються новою редакцією ГПК України, зокрема, щодо визначення юрисдикції спору.

31. Доводи касаційної скарги підтвердились.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

32. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю і передати справу для продовження розгляду.

33. Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі (частина шоста статті 310 ГПК України).

34. Верховний Суд, переглянувши ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, вважає, що судові рішення ухвалені із порушенням статті 4, пункту 1 частини першої статті 20, статті 45 ГПК України, що є підставою для їх скасування і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Розподіл судових витрат

35. Оскільки суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина чотирнадцята статті 129 ГПК України).

Керуючись статтями 129, 300, 301, пунктом 2 частини першої статті 308, статтями 310, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Львівобленерго" задовольнити.

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 26.10.2023 та ухвалу Господарського суду Львівської області від 07.07.2023 у справі №914/1362/23 скасувати.

3. Справу № 914/1362/23 направити до Господарського суду Львівської області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Кондратова

Судді С. Бакуліна

Н. Губенко