ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2024м. ДніпроСправа № 910/10727/23
Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Новікова Р.Г. за участю секретаря судового засідання Барабанова Д.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях м. Дніпро

до Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» м. Київ

про стягнення неустойки в розмірі 630186грн.

представники:

від позивача: Корольова Д.В., в порядку самопредставництва;

від відповідача: Лисих Р.В., довіреність №0270/23 від 25.05.2023, адвокат;

СУТЬ СПОРУ: Регіональне відділення Фонду державного майна по Дніпропетровській області звернулось до Приватного акціонерного товариства ВФ Україна з позовом про стягнення неустойки в розмірі 630186грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на порушення відповідачем зобов`язання повернути об`єкт оренди внаслідок припинення договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №12/02-4215-ОД від 15.11.2010.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.07.2023 суд передав позовну заяву Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області з додатками за виключною підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.08.2023 суд залишив без руху позовну заяву та запропонував позивачу усунути недоліки та надати письмові пояснення щодо належного найменування позивача.

На адресу суду 24.08.2023 надійшли пояснення позивача з доказами усунення недоліків позовної заяви. Позивач повідомив про технічну помилку щодо визначення позивачем Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області (ідентифікаційний код 13467337) та зазначив, що належним позивачем є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (ідентифікаційний код 42767945).

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.08.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання на 13.09.2023.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.09.2023 суд відмовив в задоволенні заяви представника відповідача від 05.09.2023 про участь у судовому засіданні, призначеному на 13.09.2023, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи ЄСІТС.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.09.2023 суд відклав підготовче засідання до 02.10.2023 та задовольнив клопотання представника відповідача від 11.09.2023 про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

На адресу суду 18.09.2023 за допомогою системи "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву про незгоду із заявленими вимогами.

Відповідач повідомив про здійснення щомісячних орендних платежів протягом спірного періоду. Одночасне нарахування та стягнення (сплата) орендної плати за фактичне користування орендованим майном та неустойки, передбаченої частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України, за один і той же період користування майном після закінчення строку дії договору є неможливим.

На думку відповідача, при розрахунку неустойки позивач помилково використовував 100% щомісячного розміру орендної плати.

Відповідач вважав помилковим використання позивачем при розрахунку неустойки розміру орендної плати з урахуванням щомісячної індексації (коригування орендної плати на індекс інфляції) після припинення дії договору оренди.

Також відповідач просив застосувати до позовних вимог наслідки спливу строку позовної давності. Позивач нарахував неустойку за період з грудня 2014року по серпень 2019року та звернувся з позовом до суду 06.07.2023, тобто поза межами позовної давності. Враховуючи норми статей 258, 261 Цивільного кодексу України, минув строк позовної давності щодо вимог позивача за період (у т.ч. починаючи з грудня 2014року) по 15.08.2022.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2023 суд продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів та відклав підготовче засідання до 31.10.2023.

На адресу суду 31.10.2023 за допомогою системи "Електронний суд" надійшла відповідь позивача на відзив. Позивач не погодився із доводами відповідача та наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач вказав, що при оренді державного майна орендна плата сплачується орендодавцю та балансоутримувачу, а неустойка (у разі неповернення орендованого майна) - орендодавцю. Тому відсутні підстави для зарахування сплаченої орендної плати балансоутримувачу в рахунок погашення неустойки орендодавцю. Питання сплаченої балансоутримувачу орендної плати після припинення договору оренди повинно вирішуватися між відповідачем та балансоутримувачем.

Позивач послався на статтю 785 Цивільного кодексу України та пояснив, що у разі невиконання орендарем обов`язку з повернення майна, саме наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Тому позивач нарахував неустойку в розмірі 630186грн, що підлягає стягненню до Державного бюджету України, виходячи з 100% орендної плати, за період з 15.12.2014 по 15.08.2019.

Позивач зазначив, що з огляду на зміст пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, позовна давність для вимог про стягнення неустойки в розмірі 630186грн закінчується після початку карантину. Строк позовної давності є продовженим.

Також позивач просив поновити строк на подання відповіді на відзив та посилався на - перебування позивача в стані реорганізації; звільнення співробітників та як наслідок - наявність лише двох юристів; великий обсяг справ.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 31.10.2023 суд задовольнив клопотання позивача та поновив позивачу строку на подання відповіді на відзив; закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 21.11.2023.

На адресу суду 21.11.2023 за допомогою системи «Електронний суд» надійшло клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи №910/10727/23 на іншу дату у зв`язку із хворобою представника позивача.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.2023 суд задовольнив клопотання представника позивача та відклав судове засідання до 05.12.2023.

У судовому засіданні від 05.12.2023 суд розпочав розгляд справи по суті, представник відповідача виступив зі вступним словом. Позивач явку свого представника не забезпечив.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2023 суд оголосив перерву в судовому засіданні до 20.12.2023.

Відповідно до акту Господарського суду Дніпропетровської області №56/23 20.12.2023 підсистема відеоконференцзв`язку ЄСІТС не працювала (була недоступна) з 11:15год до 17:15год, що унеможливило проведення запланованих на цей час засідань в режимі відеоконференції.

Тому призначене на 20.12.2023 о 15:00год. судове засідання в режимі відеоконференції не відбулось.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.12.2023 суд призначив судове засідання на 24.01.2024.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, заслухавши пояснення представників сторін, суд установив таке.

Між Регіональним відділенням Фонду державного майна України у Дніпропетровській області (правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях) (далі - орендодавець) та Приватним акціонерним товариством «МТС Україна» (правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна») (далі - орендар) був укладений договір оренди №12/02-4215-ОД від 15.11.2010 (далі договір від 15.11.2010).

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 договору від 15.11.2010 орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме нерухоме майно нежитлове приміщення та частину даху, площею 20,25 (8,25+12,0) кв. м., розміщеним за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. К. Маркса, 35, на 5 поверсі та на даху 5-поверхового будинку, що перебуває на балансі Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет» (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку на 15.06.2010 року і становить за незалежною оцінкою 98053грн.

Майно передається в оренду з метою установки обладнання стільникового зв`язку та розміщення антенно-фідерного пристрою. Використання орендованого державного майна не за призначенням забороняється.

Згідно з пунктами 2.1, 2.2 договору від 15.11.2010 орендар вступає у строкове платне користування державним майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору (у разі оренди нерухомого майна на строк не менше ніж три роки - не раніше дати державної реєстрації договору) та акту приймання-передачі майна.

Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником орендованого майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди.

Пунктами 3.1 - 3.3 договору від 15.11.2010 визначено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 (зі змінами), або за результатами конкурсу на право оренди державного майна і становить без ПДВ (за базовий місяць розрахунку вересень 2010 року) 2537грн39коп. Орендна плата за перший місяць оренди листопад 2010 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за жовтень, листопад - 2010р.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

В пункті 3.6. договору від 15.11.2010 вказано, що орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні:

- 50% - до державного бюджету по місцю реєстрації орендаря у податковій інспекції на рахунки відкриті відділенням казначейства у розмірі 1268грн70коп;

- 50% - балансоутримувачу у розмірі 1268грн70коп, щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Відповідно до пункту 3.11 договору від 15.11.2010 у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції, до державного бюджету та балансоутримувачу.

Пунктами 3.10, 5.3 договору від 15.11.2020 встановлено, що зобов`язання орендаря за сплатою орендної плати забезпечуються у вигляді завдатку в розмірі не меншому, ніж орендна плата за три базових місяці, що вноситься в рахунок плати за три останні місяці.

Протягом місяця після підписання договору орендар зобов`язання внести завдаток, передбачений цим договором. Завдаток стягується до державного бюджету і балансоутримувачу у співвідношенні, визначеному у пункті 3.6 цього договору. Після закінчення основного строку договору оренди здійснюється перерахування орендної плати за останні місяці з урахуванням внесеного орендарем завдатку.

Згідно з пунктом 5.5 договору від 15.11.2010 орендар зобов`язується, у разі припинення або розірвання договору, повернути балансоутримувачу орендоване майно за актом приймання - передачі у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати/повної або часткової/орендованого майна з вини орендаря.

Майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі, один примірник якого надається орендарем орендодавцю у триденний термін з дати його підписання. Обов`язок щодо складання акту приймання-передавання покладається на орендаря.

У разі ненадання у триденний строк з дати підписання акту приймання-передачі орендодавцеві зобов`язання орендаря з повернення орендованого державного майна вважаються не виконаними, а орендар зобов`язаний сплатити неустойку у розмірі подвійної плати за користування державним майном за час прострочення.

Відповідно до пункту 10.1 договору від 15.11.2010 цей договір укладено строком 1 рік та діє з 15.11.2010 до 14.11.2011 включно.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, повній оплаті за договором і при наданні інформації щодо виконання умов цього договору, а саме: наявності договору страхування, дозволу або декларації наданої органами державного пожежного нагляду, договір за заявою орендаря щодо продовження терміну дії, наданою відповідно до п. 5.20, може бути продовжений на тих самих умовах, які передбачені у договорі.

Пунктами 10.3, 10.9 договору від 15.11.2010 передбачено, що зміни і доповнення або розірвання цього договору допускаються за взаємної згоди сторін і оформлюються додатковими угодами. Зміни та доповнення, що пропонується внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною.

Чинність цього договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації орендованого майна орендарем; загибелі орендованого майна; достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням господарського суду; банкрутства орендаря; ліквідації орендаря - юридичної особи; у разі смерті орендаря (якщо орендарем с фізична особа); та в інших випадках, прямо передбачених чинним законодавством України.

В пункті 10.11 від 15.11.2010 вказано, що у разі припинення або розірвання цього договору орендар зобов`язаний негайно повернути балансоутримувачу майно у стані в якому воно було одержано, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. У разі, якщо орендар затримав повернення майна, він несе ризик його випадкового знищення або випадкового пошкодження.

Відповідно до акту приймання-передачі від 15.11.2010 позивач передав, а відповідач прийняв в оренду державне нерухоме майно - нежитлове вбудоване приміщення та частина даху, площею 20,25м2, розміщене за адресою: м. Павлоград, вул. Карла Маркса, 35, що знаходиться на балансі Національного гірничого університету.

Згідно з частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В провадженні Господарського суду Дніпропетровської області перебувала справа №904/11200/15 за позовом Приватного акціонерного товариства «МТС УКРАЇНА» до Регіонального відділення ФДМ України в Дніпропетровській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача - Державний вищий навчальний заклад «Національний гірничий університет» про визнання права користування позивачем нежитловим приміщенням та частиною даху, площею 20,25 (8,25+12,0) кв.м., розміщеним за адресою: Дніпропетровська область, м.Павлоград, вул.К.Маркса, 35, на 5 поверсі та на даху 5-поверхового будинку, що перебуває на балансі державного вищого навчального закладу "Національний гірничий університет", до 14.11.2016 включно на підставі договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, від 15.11.2010 №12/02-4215-ОД.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2016 у справі №904/11200/15, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.04.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 22.06.2016, суд відмовив в задоволенні позовних вимог.

Рішенням суду було встановлено, що договір оренди державного майна від 15.11.2010 є припиненим з 14.11.2014.

Таким чином після 14.11.2014 в орендаря виник обов`язок повернути орендоване майно за актом приймання-передачі балансоутримувачу.

В провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа №910/22535/17 за позовом Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет» до Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» («МТС Україна») про виселення з приміщення у зв`язку з припиненням дії договору оренди та стягнення суми боргу з орендної плати в розмірі 73646грн.97коп. та неустойки в розмірі 147293грн.77коп за договором оренди №12/02-4215-ОД від 15.11.2010.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.05.2018 у справі №910/22535/17 суд задовольнив позовні вимоги в повному обсязі. Виселено ПрАТ «ВФ Україна» з нежитлового приміщення загальною площею 20,25кв.м за адресою: м. Павлоград, вул. Центральна (Карла Маркса), 35. Присуджено до стягнення з ПрАТ «ВФ Україна» на користь Державного вищого навчального закладу "Національний гірничий університет" суму боргу з орендної плати в розмірі 73646грн.97коп., неустойку в розмірі 147293грн.77коп, судовий збір.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2019 у справі №910/22535/17, скасовано рішення суду від 07.05.2018 в частині стягнення заборгованості та неустойки та відмовлено в задоволенні позовних вимог в цій частині. В решті рішення суду від 07.05.2018 у справі №910/22535/17 залишено без змін.

Відповідно до акту державного виконавця від 19.07.2019 у виконавчому провадженні №59522850 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 07.05.2019 у справі №910/22535/17, ПрАТ «ВФ Україна» у заяві від 19.07.2019 повідомило про самостійне виконання рішення суду від 07.05.2018 у справі №910/22535/17 про виселення з нежитлового приміщення.

Наполягаючи на порушенні відповідачем обов`язку зі своєчасного повернення орендованого майна після припинення дії договору від 15.11.2010, позивач нарахував та заявив до стягнення неустойку в розмірі 630186грн за період з 15.11.2014 по 19.07.2019.

Згідно з поясненнями представника позивача в судовому засіданні від 24.01.2024 при розрахунку неустойки використовувалась орендна плата, до складу якої не входив податок на додану вартість.

Статтею 785 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплатити неустойку у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Наведена норма визначає базу для нарахування неустойки і такою базою є повний розмір плати за найм без жодних обмежень. Лише наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки. Таким чином наймодавець має право вимагати сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм, тобто у повному розмірі такої плати, визначений договором.

Право на отримання неустойки (розрахунок якої слід здійснювати, виходячи із повного розміру орендної плати, визначеного у договорі) має лише наймодавець - держава в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях і така неустойка сплачується до державного бюджету.

З огляду на викладене, суд вважає помилковими доводи відповідача про необґрунтований розмір орендної плати, використаний позивачем при нарахуванні неустойки.

Заявлений позивачем до стягнення розмір неустойки (630186грн за період з 15.11.2014 по 19.07.2019) є правильним та правомірним.

Відповідач заявив про застосування наслідків спливу позовної давності до позовних вимог про стягнення неустойки.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною третьою статті 267 Цивільного кодексу України передбачена можливість застосування позовної давності лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

Частина друга статті 785 Цивільного кодексу України є особливим заходом цивільної відповідальності (неустойкою), яка визначається в розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення повернення її наймодавцю у разі припинення договору найму та має певну специфіку у застосуванні щодо непоширення на неї скороченого строку позовної давності відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України, оскільки дія такої санкції поширюється на весь час неправомірного користування майном.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі №916/1319/19.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі статтею 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до статті 267 Цивільного кодексу України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу Covid-19» №211 від 11.03.2020 на території України був встановлений карантин з 12.03.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №651 від 27.06.2023 з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України відмінений карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Відповідно до пункту 12 розділу Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» №540-ІХ від 30.03.2020, що набрав чинності 02.04.2020) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Таким чином на час дії установленого на території України карантину строки, визначені статтями 257, 258 Цивільного кодексу України, були продовжені.

Враховуючи викладене, суд застосовує наслідки спливу позовної давності до вимог позивача про стягнення неустойки в розмірі 268157грн73коп. за період з 15.11.2014 по 11.03.2017 та відмовляє в їх задоволенні.

Щодо позовних вимог про стягнення неустойки в розмірі 362028грн.27коп за період з 12.03.2017 по 19.07.2019 суд зазначає таке.

Відповідно до матеріалів справи протягом березня 2017року серпня 2019року відповідач сплатив до державного бюджету суму в розмірі 71165грн74коп в якості орендної плати.

Орендна плата, внесена під час позадоговірного користування саме на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, може бути зарахована до складу нарахованої неустойки.

В даному випадку суд враховує висновки, наведені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.04.2021 у справі №910/11131/19.

Враховуючи викладене, наявні підстави для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору на підставі статті 231 Господарського процесуального кодексу України в частині позовних вимог про стягнення неустойки в розмірі 71165грн74коп.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача неустойки у розмірі 290862грн53коп (630816грн 71165грн74коп - 268157грн73коп) є правомірними та підлягають задоволенню.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача зі сплати судового збору в розмірі 4362грн93коп покладаються на відповідача.

Керуючись нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, статтями 2, 3, 4, 13, 20, 41, 42, 74, 76, 75, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 128, 129, 231, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях до Приватного акціонерного товариства "ВФ УКРАЇНА" про стягнення неустойки в розмірі 630186грн - задовольнити частково.

Закрити провадження у справі в частині стягнення неустойки в розмірі 71165грн74коп, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ВФ УКРАЇНА" (ідентифікаційний код: 14333937; місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Лейпцизька, 15) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (ідентифікаційний код: 13467337; місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Центральна, 6) неустойку в розмірі 290862грн53коп та витрати зі сплати судового збору в розмірі 4362грн93коп.

Відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки в розмірі 268157грн73коп.

Видати наказ після набрання чинності рішенням.

В судовому засіданні 24.01.2024 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду в строки, передбачені статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення підписаний 05.02.2024.

Суддя Р.Г. Новікова