номер провадження справи 9/193/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.01.2024 Справа № 908/2532/23

м.Запоріжжя Запорізької області

За позовом: Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго», (01032, м. Київ, Симона Петлюри, буд. 25 )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання», (69035, м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, буд. 35)

про стягнення суми 303 287 733,58 грн.

Суддя Боєва О.С.

при секретарі судового засідання Бичківській О.О.

За участю представників:

від позивача: Блажко У.В.;

від відповідача: Серебрянников Д.В.

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про стягнення з відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» суми 303 287 733,58 грн, з яких: сума 283 169 012,04 грн основна заборгованість, сума 5730777,07 грн 3% річних, сума 14387944,47 грн інфляційні втрати.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем зобов`язання щодо оплати послуг за Договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2019 №0119-02024 в редакції Додаткової угоди від 21.12.2021 в розмірі 283169012,04 грн, яка складається із заборгованості за період з лютого 2023 по червень 2023. Крім того, за порушення грошових зобов`язань за договором позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача суми 3% річних та інфляційних втрат.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 08.08.2023 здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/2532/23 та визначено до розгляду судді Боєвій О.С.

Ухвалою господарського суду від 15.08.2023 позовну заяву на підставі ч. 1 ст. 174 ГПК України залишено без руху, позивачу надано строк для усунення виявлених судом недоліків позовної заяви. На виконання зазначеної ухвали, 21.08.2023 до суду від позивача надійшла заява з відповідними доказами усунення недоліків.

Ухвалою суду від 28.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2532/23, присвоєний номер провадження 9/193/23, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 26.09.2023 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, підготовче засідання відкладено. Ухвалою суду від 27.11.2023 закрито підготовче провадження у справі № 908/2532/23 та призначено справу до судового розгляду по суті.

09.01.2024 справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, що викладені у позові та відповіді на відзив. Підставою для звернення з позовом до суду зазначено неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати вартості отриманої електричної енергії у період з лютого 2023 по червень 2023, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Внаслідок порушення відповідачем грошового зобов`язання позивач, враховуючи положення ст. 625 ЦК України, нарахував та заявив до стягнення з відповідача також інфляційні витрати та 3% річних. Заперечуючи проти доводів відповідача, що викладені у відзиві на позов, позивач зазначив, що акт коригування від 18.08.2023 до акту приймання-передачі послуг від 31.05.2023 складений вже після звернення позивача з позовом до суду. Розрахунок до позовної заяви складений станом на 27.07.2023, отже на момент подання позовної заяви даного акту коригування ще не було складено. Зазначив, що наслідки введення воєнного стану в Україні, спричинені вторгненням Російської Федерації в Україну, мають загальний характер та у повній мірі стосуються обох сторін. Заперечив проти задоволення клопотання про зменшення компенсаційних втрат.

Відповідач підтримав свої заперечення, що викладені у відзиві на позов. Зазначав, що з моменту введення в дію наказів від 04.03.2022 № 104 та від 13.04.2022 №148 не завжди має змогу здійснити закупівлю додаткових обсягів електричної енергії для нових споживачів та змушений закупувати даний обсяг електричної енергії на балансуючому ринку за значно вищими цінами. Вважає позовні вимоги щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Надав суду докази часткового виконання зобов`язань за договором. У клопотанні від 27.11.2023 просив суд у разі задоволення позовних вимог зменшити розмір 3% річних та інфляційних втрат. Потім в клопотанні, яке надійшло до суду 08.01.2024 (сформовано в системі «Електронний суд» 05.01.2024) просив відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення суми боргу, 3% річних та інфляційних втрат.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

УСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО» є юридичною особою, що утворена 29.07.2019 як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, внаслідок реорганізації шляхом перетворення Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 15.02.2019 №73 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 №829-р «Про погодження перетворення державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» у приватне акціонерне товариство.

01.01.2019 між Державним підприємством «Національна енергетична компанія «Укренерго» (оператор системи передачі ОСП, на сьогодні - Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО», позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» (користувач системи передачі, відповідач у справі) було укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії №0119-02024, до якого неодноразово укладались додаткові угоди.

Так, 21.12.2021 Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО» (оператор системи передачі (ОСП), позивач) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» (користувач системи передачі (користувач), відповідач) уклали додаткову угоду до договору про надання послуг з передачі електричної енергії № 0119-02024 (далі договір), за умовами п. 1.1. якої ОСП зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії (далі послуга), а користувач зобов`язується здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього договору.

Пунктом 4.1. договору встановлено, що для розрахунків за цим договором використовується плановий і фактичний обсяги послуги:

1) плановий обсяг послуги визначається на основі наданих користувачем повідомлень щодо планового обсягу передачі електроенергії на розрахунковий місяць. У разі ненадання або несвоєчасного надання користувачем повідомлень плановим обсягом послуги визначається фактичний обсяг наданої послуги у попередньому розрахунковому періоді;

2) фактичний обсяг послуги в розрахунковому місяці визначається відповідно до розділу ХІ Кодексу системи передачі.

Згідно з п. 4.2 договору, планові обсяги послуги користувач зобов`язаний подавати ОСП до 25 доби місяця, що передує розрахунковому місяцю. Форма подання повідомлення розміщена на офіційному вебсайті ОСП. Планові обсяги можуть подаватися на більший період з подальшим їх коригуванням у терміни, передбачені цим пунктом.

У розділі 5 договору сторонами узгоджений порядок розрахунків. Так, розрахунковим періодом за цим договором є 1 календарний місяць (п. 5.1. договору)

Відповідно до п. 5.2. договору користувач здійснює поетапну попередню оплату планової вартості послуги ОСП таким чином:

1 платіж до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі 1/5 від планової вартості послуги, визначеної згідно з розділом 3 цього договору. Подальша оплата здійснюється шляхом сплати 1/5 від планової вартості послуги, яка визначена згідно з розділом 3 цього договору, відповідно до такого алгоритму:

2 платіж до 10 числа розрахункового місяця;

3 платіж до 15 числа розрахункового місяця;

4 платіж до 20 числа розрахункового місяця;

5 платіж до 25 числа розрахункового місяця.

Пунктом 5.5. договору, зокрема, встановлено, що користувач здійснює розрахунок за фактичний обсяг послуги до 15 числа місяця наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання послуги, наданих виконавцем (ОСП), або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою «Системи управління ринком» (далі СУР), або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу (далі сервіс) (автоматизована система, яка забезпечує функціонування електронного документообігу), з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису тієї особи, уповноваженої на підписання документів в електронному вигляді. Вартість наданої послуги за розрахунковий період визначається до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі даних, що надаються адміністратором комерційного обліку (далі АКО). Акти приймання-передачі послуги направляються користувачу до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно). Коригування обсягів та вартості наданої послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за уточненими даними комерційного обліку, що надаються АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в СУР, що здійснюється згідно з Правилами ринку. Оплату вартості послуги, після корегування обсягів та вартості послуг, користувач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта приймання-передачі послуги (включно).

Договір набуває чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2021. Якщо користувач не направив ОСП у трок не менший ніж за місяць до закінчення терміну дії договору повідомлення про припинення дії договору, то цей договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік на тих самих умовах (п. 13.1 договору).

В подальшому сторонами була укладена Додатково угода, відповідно до якої права та обов`язки, які виникають у зв`язку з підписанням даної додаткової угоди виникають з 28.03.2022 відповідно до статті 631 ЦК України. В п. 1 зазначеної додаткової угоди наведена таблиця «Перелік віртуальних точок комерційного обліку користувача на межі з оператором системи передачі», яка містить ЕІС-код типу «ZV», коротку назву, назву та сторону, відповідальну за надання даних.

Як зазначив позивач, у період з лютого 2023 по червень 2023 відповідачу були надані послуги з передачі електричної енергії, проте відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати вартості отриманої електричної енергії, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 283 169 012,04 грн.

Неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором щодо своєчасної та повної оплати вартості наданих послуг з передачі електричної енергії стала підставою для звернення позивача до суду, за яким відкрито провадження у даній справі № 908/2532/23.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до ч. 1 статті 2 Закон України «Про ринок електричної енергії» правову основу функціонування ринку електричної енергії становлять Конституція України, цей Закон, закони України «Про альтернативні джерела енергії», «Про комбіноване виробництво теплової та електричної енергії (когенерацію) та використання скидного енергопотенціалу», «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», «Про природні монополії», «Про захист економічної конкуренції», «Про охорону навколишнього природного середовища», міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та інші акти законодавства України.

Пунктом 5 ч. 2 статті 2 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що основні умови діяльності учасників ринку електричної енергії та взаємовідносин між ними визначаються нормативно-правовими актами, що регулюють впровадження цього Закону, зокрема правилами роздрібного ринку.

Частиною 5 ст. 2 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що правила роздрібного ринку передбачають, зокрема, загальні умови постачання електричної енергії споживачам, систему договірних відносин між учасниками роздрібного ринку, права та обов`язки учасників ринку, процедуру заміни споживачем постачальника електричної енергії, умови та порядок припинення та відновлення постачання електричної енергії споживачу, процедуру розгляду скарг споживачів, особливості постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги, постачальником «останньої надії».

Пунктом 16 ч. 2 статті 3 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що функціонування ринку електричної енергії здійснюється на принципах, відповідальності учасників ринку за недотримання правил ринку, правил ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку, кодексу системи передачі, кодексу систем розподілу, кодексу комерційного обліку, правил роздрібного ринку, інших нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та умов договорів, що укладаються на цьому ринку.

З положень ч. 1 ст. 4 вказаного Закону слідує, що учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, договори про надання послуг з передачі.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 193 ГК України, зокрема, визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічні положення наведено й у статтях 525, 526 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).

Згідно з ч. 2 статті 52 Закону України «Про ринок електричної енергії» на оператора системи передачі покладено функції адміністратора розрахунків.

Згідно зі статтею 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 ЦК України встановлено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з ч. 1 статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

До матеріалів справи доданий цифровий носій інформації (CD-диск), який містить електронні докази щодо виконання позивачем зобов`язань за договором про надання послуг з передачі електричної енергії № 0119-02024 від 01.01.2019 у період з лютого 2023 року по червень 2023 року, а саме: планові рахунки, акти приймання-передачі послуг та акти коригування до актів приймання-передачі послуг за спірний період.

Відповідач не спростував факт отримання від позивача послуг за вказаний період в рамках договору про надання послуг з передачі електричної енергії № 0119-02024 від 01.01.2019.

Також в матеріалах справи міститься копія акту коригування від 18.08.2023 до акту приймання-передачі послуг від 31.05.2023 (на суму коригування -92048,03 грн), який не був врахований позивачем при зверненні з позовом до суду, оскільки позов був поданий до суду через засоби поштового зв`язку 04.08.2023, тобто раніше вказаного коригування.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Разом з тим, відповідач свої зобов`язання з оплати вартості наданих послуг у порядку, визначеному договором, належним чином не виконав.

Як свідчать матеріали справи, під час розгляду справи в суді відповідачем були здійснені часткові оплати за надані послуги, що підтверджується платіжними інструкціями, копії яких містяться в матеріалах справи, а саме: № 16102 від 08.08.2023 на суму 1 912 500,00 грн, №16106 від 09.08.2023 на суму 1 402 000,00 грн, №16124 від 10.08.2023 на суму 1 402 000,00 грн, № 16208 від 21.08.2023 на суму 2 918 625,68 грн, №16463 від 12.09.2023 на суму 2 576 000,00 грн, №16476 від 13.09.2023 на суму 5 000 000,00 грн, 316491 від 14.09.2023 на суму 5 000 000,00 грн, №16518 від 15.09.2023 на суму 5 000 000,00 грн, №16523 від 18.09.2023 на суму 5 000 000,00 грн, №16528 від 19.09.2023 на суму 5 000 000,00 грн, №16569 від 21.09.2023 на суму 2 500 000,00 грн, №16627 від 22.09.2023 на суму 2 893 504,75 грн, №17082 від 25.09.2023 на суму 2 500 000,00 грн, №17102 від 26.09.2023 на суму 2 500 000,00 грн, №17197 від 30.09.2023 на суму 2 000 000,00 грн, №17920 від 31.10.2023 на суму 3 778 195,97 грн, № 17921 від 31.10.2023 на суму 2 300 000,00 грн, №18099 від 14.11.2023 на суму 4 286 000,00 грн, №18926 від 18.12.2023 на суму 5 000 000,00 грн, №18933 від 19.12.2023 на суму 10 000 000,00 грн, №18961 від 20.12.2023 на суму 2 000 000,00 грн, №18998 від 21.12.2023 на суму 2 000 000,00 грн, №19035 від 21.12.2023 на суму 5 000 000,00 грн, №19043 від 22.12.2023 на суму 5 000 000,00 грн, №19060 від 22.12.2023 на суму 10 000 000,00 грн, №19071 від 26.12.2023 на суму 500 000,00 грн, №19090 від 27.12.2023 на суму 5 000 000,00 грн, №19392 від 28.12.2023 на суму 5 000 000,00 грн, №19416 від 29.12.2023 на суму 7 906 497,88 грн, №19418 від 29.12.2023 на суму 22 093 500,00 грн, №19447 від 29.12.2023 на суму 15 000 000,00 грн, №19455 від 29.12.2023 на суму 4 000 000,00 грн, №19456 від 30.12.2023 на суму 4 000 000,00 грн, всього - на загальну суму 160 560 872,31 грн.

Отже після звернення позивача з позовом до суду відповідач здійснив часткове погашення боргу в загальному розмірі 160 560 872,31 грн.

У зв`язку з чим, провадження у справі в частині вимог про стягнення з відповідача суми 160 560 872,31 грн заборгованості підлягає закриттю за відсутністю предмета спору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Таким чином, з урахуванням здійсненого коригування від 18.08.2023 та проведених відповідачем оплат, заборгованість відповідача складає 122 608 139,73 грн.

Відповідач доказів, які б підтверджували належне виконання зобов`язання і перерахування позивачу залишку заборгованості - у розмірі 122 608 139,73 грн суду не надав та доводів позивача не спростував.

На підставі викладеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми 122 608 139,73 грн заборгованості є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання з оплати вартості отриманих послуг з постачання електричної енергії, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача суму 5 730 777,07 грн 3 % річних за загальний період прострочення з 05.10.2022 по 27.07.2023 включно та суму 14 387 944,47 грн інфляційних втрат за загальний період прострочення з жовтня 2022 по червень 2023 включно.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до приписів ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Факт прострочення виконання відповідачем грошових зобов`язань підтверджується матеріалами справи та є доведеним.

Також в позові позивач зазначив, що Господарським судом Запорізької області розглядалась справа № 908/2251/22 між тими ж сторонами щодо стягнення компенсаційних витрат та неустойки за неналежне виконання зобов`язань за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2019 № 0119-02024, що мали місце за період з лютого 2021 по вересень 2022. Наразі позивач здійснив розрахунок 3% річних виходячи з суми простроченої заборгованості за період з жовтня 2022 по червень 2023 .

Перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3% річних, суд встановив, що їх здійснено правильно, розрахунки є обґрунтованими, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 14 387 944,47 грн інфляційних втрат та суми 5 730 777,07 грн 3% річних задовольняються судом у заявлених позивачем розмірах.

Надані відповідачем контррозрахунки 3% річних та інфляційних втрат, які додані до відзиву, не спростовують правомірність та правильність застосування позивачем положень ст. 625 ЦК України та здійснених ним розрахунків, які визнані судом обґрунтованими, оскільки зазначені контррозрахунки виконані відповідачем без врахування умов п. 5.2 Додаткової угоди від 21.12.2021 до договору, яким сторонами узгоджено поетапну попередню оплату планової вартості послуги.

Матеріали справи містять клопотання відповідача про зменшення розміру інфляційних втрат та 3% річних на 95%.

Щодо даного клопотання відповідача, суд зазначає, що зменшення розміру інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України, не передбачено положеннями чинного законодавства, а можливість зменшення відсотків річних передбачено виключно одиничною судовою практикою, викладеною у постанові Великої Палати Верховного суду України від 18.03.2020 по справі № 902/417/18, яку суд не застосовує в даному випадку з огляду на те, що в справі № 902/417/18 позивачем була заявлена до стягнення з відповідача сума річних у визначеному сторонами за договором розмірі від простроченої суми (договірний розмір річних), який був значно більший 3% річних, а у даній справі № 908/2532/23 позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України (розмір річних визначений нормою права), у зв`язку з чим, спірні правовідносини у справах не є подібними.

При цьому, суд зазначає, що розмір 3% річних, заявлених до стягнення з відповідача у даній справі № 908/2532/23 та який визнаний судом обґрунтованим, становить 5730777,07 грн та складає 2,02% від заявленої до стягнення суми основної заборгованості за надання послуг з передачі електричної енергії в рамках договору №0119-02024 від 01.01.2019 (в редакції додаткової угоди від 21.12.2021 (283 169 012,04 грн).

А отже, їх зменшення явно не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

До того ж, вказаний висновок Великої Палати Верховного суду України не стосується інфляційних втрат. У зв`язку з чим правові підстави для зменшення розміру інфляційних втрат також відсутні.

Також суд зауважує, що Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведеної норми закону (ст. 625 ЦК України) нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, постанови Верховного Суду від 04.10.2019 у справі №915/880/18, від 26.09.19 у справі №912/48/19, від 18.09.2019 у справі №908/1379/17 тощо).

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18). Визначене ч.2 ст.625 ЦК України право стягнення інфляційних втрат і 3% річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).

За таких обставин, застосування позивачем положень ст. 625 ЦК України та нарахування 3% річних та інфляційних втрат є правомірним, правових підстав для їх зменшення немає.

На підставі усього вищевикладеного, позовні вимоги задовольняються судом частково.

В частині 1 ст. 129 ГПК України, зокрема, визначено, що судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1, п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

На підставі викладеного, у зв`язку з тим, що суд дійшов до висновку про закриття провадження у справі в частині вимог про стягнення суми 160 560 872,31 грн за відсутністю предмета спору, позивачу підлягає поверненню з державного бюджету сума 497 319,43 грн судового збору - пропорційно розміру вимог по яким провадження у справі підлягає закриттю. Вказана сума судового збору буде повернута позивачу ухвалою суду за відповідним клопотанням позивача.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України витрати з сплати судового збору в іншій частині, а саме у розмірі 442080,57 грн. (пропорційно розміру задоволених позовних вимог) покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, ст. ст. 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Закрити провадження у справі № 908/2532/23 в частині вимог про стягнення суми 160 560 872 грн 31 коп. заборгованості за відсутністю предмета спору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання», (69035, м. Запоріжжя, вул.Олександрівська, буд. 35) на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго», (01032, м. Київ, Симона Петлюри, буд. 25) суму 122 608 139 (сто двадцять два мільйона шістсот вісім тисяч сто тридцять дев`ять) грн 73 коп. основної заборгованості, суму 5 730 777 (п`ять мільйонів сімсот тридцять тисяч сімсот сімдесят сім) грн 07 коп. 3% річних, суму 14 387 944 (чотирнадцять мільйонів триста вісімдесят сім тисяч дев`ятсот сорок чотири) грн 47 коп. інфляційних втрат.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання», (69035, м. Запоріжжя, вул.Олександрівська, буд. 35) на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго», (01032, м. Київ, Симона Петлюри, буд. 25) суму 442 080 (чотириста сорок дві тисячі вісімдесят) грн 57 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 29.01.2024.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Боєва