ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"26" січня 2024 р. Справа № 907/254/22

М.Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді МАТУЩАКА О.І.

суддів СКРИПЧУК О.С.

ПЛОТНІЦЬКОГО Б.Д.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Візантія Михайла Михайловича (вх.ЗАГС №01-05/3553/23 від 21.11.2023)

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 22.03.2023 (повний текст - 12.05.2023, суддя Пригара Л.І. )

у справі № 907/254/22

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Закарпатгаз, м.Ужгород Закарпатської області

до відповідача Фізичної особи підприємця Візантія Михайла Михайловича, с. Фанчиково Берегівського району Закарпатської області

про стягнення суми 424 315,87 грн вартості необлікованого об`єму природного газу

ВСТАНОВИВ:

Господарський суд Закарпатської області рішенням від 22.03.2023 у справі №907/254/22 позов задовольнив повністю: стягнув з Фізичної особи-підприємця Візантія Михайла Михайловича на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Закарпатгаз"" суму 424 315,87 грн вартості необлікованого об`єму природного газу, а також 6364,74 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

21.11.2023 через систему "Електронний суд" відповідачем - ФОП Візантій М.М. подано апеляційну скаргу на зазначене рішення суду. Водночас апелянт просив поновити строк на апеляційне оскарження, обґрунтовуючи тим, що станом на 21.11.2023 копію оскаржуваного рішення не отримував, а дізнався про існування такого з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Водночас 14.12.2023 у системі "Електронний суд" представник позивача сформував заперечення проти відкриття апеляційного провадження, яке обґрунтував тим, що рішення суду у справі № 907/254/22 знаходиться на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної сили, а наведені в апеляційні скарзі доводи, у тому числі щодо поновлення строку на апеляційне оскарження, жодним чином не спростовують законності та правомірності рішення суду першої інстанції, а також факту порушення відповідачем норм Кодексу газорозподільних систем, а саме - несанкціонованого підключення газових приладів, яке встановлено актом про порушення ZK № 05150 від 23.11.2021, складеним АТ "Закарпатгаз".

Західний апеляційний господарський суд ухвалою від 25.12.2023 апеляційну скаргу ФОП Візантія Михайла Михайловича (вх.ЗАГС №01-05/3553/23 від 21.11.2023) на рішення Господарського суду Закарпатської області від 22.03.2023 у справі № 907/254/22 залишив без руху. Зобов`язано апелянта усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: надати (надіслати) суду інші причини поважності для поновлення строку на апеляційне оскарження (надати пояснення причин відсутності апелянта за адресою, яка вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та за адресою, яка вказана апелянтом у апеляційній скарзі); надати докази сплати судового збору в розмірі 7 637, 70 грн - протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, але не пізніше - 15.01.2024.

Роз`яснено апелянту, що при невиконанні вимог цієї ухвали, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження або апеляційну скаргу буде повернуто.

27.12.2024 на адресу суду від представника позивача повторно надійшли заперечення проти відкриття апеляційного провадження.

05.01.2024 через систему "Електронний суд" представник апелянта подав заяву про усунення недоліків, до якої долучено квитанцію про сплату судового збору та копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та копію свідоцтва платника єдиного податку, в яких міститься інформація про зареєстроване місце проживання ФОП Візантія М.М., яким є: АДРЕСА_1 .

Водночас суд апеляційної інстанції звертає увагу, що вказані копії виписок містять інформацію станом на 2015 рік.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши подане скаржником клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення суду від 22.03.2023 складено та підписано 12.05.2023. Таким чином, останнім днем строку на подання апеляційної скарги було 01.06.2023. Водночас апеляційну скаргу було подано лише 21.11.2023.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвали Господарського суду Закарпатської області від 18.08.2022, 20.09.2022, 20.10.2022 було надіслано судом на зареєстровану адресу апелянта: вул. Жовтнева, 53, с. Фанчиково, Виноградівський район, Закарпатська область, 90532. Однак вказані відправлення повернулись на адресу суду першої інстанції з підстав відсутності адресата за вказаною адресою, про що зазначено у довідці АТ "Укрпошта" про причини повернення.

Апеляційним господарським судом встановлено, що 22.11.2022 представником позивача до місцевого господарського суду подано клопотання №02.3.1-02/6373/22 від 22.11.2022 про долучення документів до матеріалів справи (а.с.126, т.1), в якому останній зазначає, що місцем проживання відповідача є: 90352, Закарпатська область, Берегівський район, с.Фанчиково, вул. Кутлана Степана, 55, а не 90532, Закарпатська область, Виноградівський район, с. Фанчиково, вул. Жовтнева, 53. Позивачем було вказано, що фактично це одна і та ж сама адреса, однак у зв`язку із процесом декомунізації, зокрема і у Закарпатській області, вулицю Жовтневу перейменовано на вулицю Кутлана Степана. Вказане підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.127-128, т.1).

Надалі процесуальні документи суду першої інстанції, зокрема, рішення суду від 22.03.2023, надсилались судом на адресу апелянта: вул. Кутлана Степана, 55, с.Фанчиково, Берегівський район, Закарпатська область, 90352, і також були повернуті на адресу суду без вручення адресату з аналогічних підстав.

З матеріалів апеляційної скарги вбачається, що апелянт в апеляційній скарзі зазначив таку ж адресу, яка була зазначена позивачем у позовній заяві та на яку надсилались процесуальні документи судом першої інстанції: вул.Жовтнева, 53, с.Фанчиково, Берегівського району Закарпатської області, 90532.

Більше того, на запит головуючого судді Матущака О.І., із підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», 26.01.2024 отримано відповідь №422979, в якій міститься інформація із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про те, що місцем проживання ФОП Візантій М.М. є: АДРЕСА_2 (долучено до матеріалів справи).

Згідно з ч. 7 ст. 11 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" суди безоплатно отримують відомості з Єдиного державного реєстру з метою здійснення ними повноважень, визначених законом, виключно в електронній формі через портал електронних сервісів у порядку, визначеному Міністерством юстиції України в Порядку надання відомостей з Єдиного державного реєстру, крім випадків, передбачених цим Законом.

Приписами ч.1 ст.10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" встановлено, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Таким чином, процесуальні документи суду першої інстанції надсилалися апелянту за належною адресою.

За змістом ч. 10 ст. 242 ГПК України, судові рішення відповідно до цієї статті вручаються шляхом надсилання (видачі) відповідній особі копії (тексту) повного або скороченого судового рішення, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідно до пп. 17.1. п. 17 Перехідних положень ГПК України та ч. 10 ст. 242 ГПК України, судові рішення надсилалися відповідачеві у паперовій формі.

Частиною 6 ст. 242 ГПК України передбачено, що днем вручення судового рішення, зокрема, є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії (аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2018 у справі №904/9904/17, від 26.11.2019 у справі №910/568/19, від 16.07.2020 у справі №904/4673/19, від 21.01.2021 у справі №910/16249/19, від 19.12.2022 у справі №910/1730/22).

Суд апеляційної інстанції погоджується із позицією місцевого господарського суду, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 19.05.2021 у справі №910/16033/20).

Разом з тим, процесуальні документи щодо розгляду даної справи були офіційно оприлюднені в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У Рішенні від 13.06.2019 № 4-рн/2019 Конституційний Суд України вказав, що забезпечення права на апеляційний перегляд справи, передбаченого пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України, слід розуміти як гарантоване особі право на перегляд її справи в цілому судом апеляційної інстанції; забезпечення права на апеляційний перегляд справи - одна з конституційних засад судочинства спрямоване на гарантування ефективного судового захисту прав і свобод людини і громадянина з одночасним дотриманням конституційних приписів щодо розумних строків розгляду справи, незалежності судді, обов`язковості судового рішення тощо (абз. 13 пп. 2.3 п. 2 мотивувальної частини Рішення).

Право на апеляційний перегляд справи, передбачене пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України, є гарантованим правом на перегляд у суді апеляційної інстанції справи, розглянутої судом першої інстанції по суті (абз. 8 пп. 2.2 п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 17.03.2020 № 5-р/2020).

Водночас таке право не є абсолютним і з метою забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема принципу правової визначеності, підлягає певним обмеженням.

Відповідно до положень статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Так, у справі "Пономарьов проти України" ЄСПЛ наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип стверджує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (рішення ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України", заява № 3236/03, п. 40, 41, від 03.04.2008).

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми та їх застосування не повинні перешкоджати учасникам провадження використовувати доступні засоби захисту (рішення ЄСПЛ у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України", заяви № 17160/06 та № 35548/06, п. 34, від 20.06.2011).

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд апеляційної інстанції звертається до практики Європейський суд з прав людини, який у рішенні Європейського суду з прав людини від 02.03.1987 у справі "Monnell and Morris v. the United Kingdom" (§ 56) зазначав про те, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.

Європейський суд з прав людини наголошує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (пункти 37 - 38 рішення "Мушта проти України").

Тобто, з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб, законом встановлюються певні процесуальні обмеження, метою яких є забезпечення ефективності судочинства.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що доводи апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду зводяться лише до того, що ним не отримано вказаного рішення. Однак апелянт не обґрунтовує, з посиланням на відповідні докази, причин не отримання поштової кореспонденції, яка надходила останньому на його зареєстроване місце проживання.

Таким чином, скаржник не довів поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Господарський суд Закарпатської області від 22.03.2023 у справі №907/254/22.

Враховуючи вищезазначене, колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність поважних причин пропуску скаржником строку для подання апеляційної скарги, а тому у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження необхідно відмовити.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 261 ГПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись ст.ст. 234, 256, 260, 261 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Візантія Михайла Михайловича (вх.ЗАГС №01-05/3553/23 від 21.11.2023) на рішення Господарського суду Закарпатської області від 22.03.2023 у справі №907/254/22.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою надіслати скаржнику.

3. Матеріали справи №907/254/22 повернути на адресу Господарського суду Закарпатської області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку, з урахуванням положень ст. 288-289 ГПК України.

Головуючий (суддя-доповідач) О.І. МАТУЩАК

Судді Б.Д. ПЛОТНІЦЬКИЙ

О.С. СКРИПЧУК