УХВАЛА

м. Київ

31.01.2024Справа № 910/16994/20

За заявою Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот»

про видачу дубліката наказу господарського суду міста Києва від 16.04.2021

у справі № 910/16994/20

За позовом Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Каховка Протеїн Агро»

про стягнення 75 120 000,00 грн.,

Суддя Ломака В.С.

Без виклику (повідомлення) представників сторін.

ВСТАНОВИВ:

У провадженні господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/16994/20 за позовом Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» (далі - стягувач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Каховка Протеїн Агро» (далі - боржник) про стягнення 75 120 000,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 07.04.2015 року між ним та відповідачем було укладено Договір поставки № 6 ПШ/15, за умовами якого відповідач зобов`язався поставити, а позивач зобов`язався прийняти та оплатити погоджений між сторонами товар - шрот соєвий. На виконання умов цього правочину позивач 07.04.2015 року здійснив передоплату означеного товару на суму 88 452 000,00 грн. Проте відповідач свої зобов`язання за вказаною угодою належним чином не виконав, товар позивачу не поставив, перераховану позивачем передоплату повернув Приватному акціонерному товариству «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» лише частково, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість у розмірі 75 120 000,00 грн. У зв`язку з наведеними обставинами, позивач вирішив звернутися до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Рішенням господарського суду міста Києва від 23.03.2021 позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача 75 120 000,00 грн. попередньої оплати та 735 700,00 грн. судового збору.

16.04.2021 року на виконання вказаного рішення видано відповідний наказ.

24.01.2024 року через систему «Електронний суд» надійшла заява стягувача від 24.01.2024 про видачу дублікату наказу, виданого на виконання рішення господарського суду міста Києва від 23.03.2021 № 910/16994/20.

В обґрунтування заяв про видачу дубліката наказу стягувач зазначав про втрату оригіналу вищевказаного наказу.

Дослідивши подану Приватним акціонерним товариством «Сєвєродонецьке об`єднанням Азот» заяву, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 19.4 Розділу XI Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

За встановлення факту невиконання судового рішення видача дубліката наказу не порушує прав боржника та не покладає на нього додаткових зобов`язань, оскільки дублікат наказу має повністю відтворювати втрачений наказ, у тому числі містити й дату його видачі. Натомість, відсутність наказу у стягувача унеможливлює виконання рішення суду та порушує його права.

Крім того, відповідно до статті 129 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (статті 19 Господарського процесуального кодексу України).

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року N 11-рп/2012.

Згідно з мотивувальною частиною рішення № 16-рп/2009 від 30.06.2009р. Конституційного Суду України виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Виходячи з того, що згідно зі статті 1 Конституції України Україна є правовою державою, обов`язковість виконання судових рішень є обов`язковою гарантією, дотримання якої є визначальним для утвердження авторитету України.

Отже, з системного аналізу наведеного вище слідує, що виконання судового рішення є однією з основоположних засад здійснення державою правозахисної функції.

За приписами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (див. рішення від 19.03.1997 зі справи «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece); рішення від 20.07.2004 зі справи «Шмалько проти України»).

Як вказано у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Глоба проти України» № 15729/07 від 05.07.2012, пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

За таких обставин, дослідивши подану заяву з додатками, беручи до уваги втрату стягувачем наказу господарського суду міста Києва від 16.04.2021 № 910/16994/20 та звернення стягувача із заявою про видачу його дубліката у межах строку пред`явлення до виконання, суд дійшов висновку про необхідність видачі дубліката втраченого наказу.

Керуючись статтею 234 Господарського процесуального кодексу України, пунктом 19.4 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Заяву Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про видачу дубліката наказу від 16.04.2021 у справі № 910/16994/20 задовольнити.

2. Видати дублікат наказу господарського суду міста Києва від 16.04.2021 № 910/16994/20, виданого на виконання рішення господарського суду міста Києва від 24.03.2021.

3. Відповідно до статті 235 Господарського процесуального кодексу України ухвала набирає законної сили негайно після її підписання (31.01.2024 року) та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її складання, з урахуванням положень підпункту 17.5 п. 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.С. Ломака