РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.01.2024Справа № 910/17966/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

позовну заяву Акціонерного товариства «Укргазвидобування», м. Київ в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату Акціонерного товариства «Укргазвидобування», Полтавська обл., Машівський р-н, с. Базилівщина

до Приватного акціонерного товариства «Страхова група "Ю.Бі.Ай-КООП"», м. Київ

про стягнення 14 813,28 грн,

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Укргазвидобування» (далі - АТ «Укргазвидобування»/позивач) в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату Акціонерного товариства «Укргазвидобування» звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група "Ю.Бі.Ай-КООП"» (далі - ПрАТ «СГ "Ю.Бі.Ай-КООП"»/відповідач) про стягнення 14 813,28 грн - безпідставно збережених коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням ПрАТ «СГ "Ю.Бі.Ай-КООП"» своїх зобов`язань за генеральним договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів №405.02.05//УГВ7434/44-20 від 19.10.2020 та додатковою угодою № 5 від 19.10.2020 щодо передачі страхових полісів на кожний забезпечений страховим захистом транспортний засіб у кількості 181 шт. З огляду на закінчення строку дії генерального договору та додаткової угоди №5, а також ненадання відповідачем у повному обсязі послуг страхування на суму 14 813,28 грн, зокрема, щодо передачі страхових полісів на 37 одиниць наземних транспортних засобів, у відповідача відпали підстави набуття коштів у розмірі 14 813,28 грн, відтак, ці кошти підлягають стягненню із відповідача на користь позивача на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 27.11.2023 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

ПрАТ «СГ "Ю.Бі.Ай-КООП"» відзиву на позовну заяву не надало, при цьому, було належним чином повідомлено про відкриття провадження у справі, однак, 12.12.2023 до суду повернувся поштовий конверт з ухвалою суду від 27.11.2023 із відміткою АТ «Укрпошта»: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Таким чином, за висновком суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

19.10.2020 між Приватним акціонерним товариством «Страхова група "Ю.Бі.Ай-КООП"» (далі - страховик) та Акціонерним товариством «Укргазвидобування» (далі - страхувальник») укладено генеральний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів №405.02.05//УГВ7434/44-20, предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані із відшкодуванням страхувальником шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпечених транспортних засобів, перелічених у додатках, які є невід`ємними частинами додаткових угод, підписаних керівниками апарату та філій страхувальника зі страховиком, та які є невід`ємними частинами цього договору.

По факту укладення додаткових угод апарату та філій, страховиком надаються страхові поліси, на кожний забезпечений страховим захистом транспортний засіб, що оформлюється актом приймання-передачі полісів (п. 1.5. договору).

Крім того, 19.10.2020 між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду № 5 до генерального договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів №405.02.05//УГВ7434/44-20 від 19.10.2020.

Згідно із п. 1.4. додаткової угоди №5, кількість забезпечених страховим захистом наземних транспортних засобів становить 181 одиниця наземних транспортних засобів. Перелік наземних транспортних засобів, технічні і інші характеристики, які впливають на розрахунок страхової суми та страхового внеску, зазначається у додатку №1 до цього договору і складають невід`ємну його частину.

У п. 1.5. додаткової угоди №5 сторони погодили, що по факту укладання цього договору, страховиком надаються страхові поліси, на кожний забезпечений страховим захистом транспортний засіб, що оформлюється актом приймання-передачі полісів.

У відповідності до п. 3.1. додаткової угоди №5, ціна цього договору (загальний страховий внесок) становить 64 890,72 грн.

Відповідно до п. 4.1. та п. 4.3. додаткової угоди №5, розрахунок проводиться страхувальником після пред`явлення страховиком рахунку на оплату послуг. Розрахунок проводиться шляхом попередньої оплати страхового внеску за цим договором протягом 15-ти календарних днів з дати його вступу в дію, відповідно до п. 10.1. цього договору та не раніше дати закінчення додаткової угоди до договору страхування за минулий період.

Цей договір набирає чинності із дня підписання сторонами та скріплення його печатками сторін (за наявності) та вступає в дію з 19.10.2020, але не раніше дати закінчення додаткової угоди до договору страхування за минулий період, та діє протягом 365 календарних днів (п. 10.1. договору).

У додатку №1 до додаткової угоди №5 наведений перелік наземних транспортних засобів та їх характеристики у кількості 181 одиниця.

03.11.2020 платіжним дорученням №343038 позивач на виконання п. 3.1. додаткової угоди №5 здійснив страховий внесок у сумі 64 890,72 грн.

Згідно акту прийому-передачі полісів до додаткової угоди № 5 ПрАТ «СГ "Ю.Бі.Ай-КООП"» передало позивачу страхові поліси на 144 одиниці забезпечених страховим захистом транспортних засобів на загальну суму 50 077,44 грн.

Отже, АТ «Укргазвидобування» в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату АТ «Укргазвидобування» вважає, що оскільки відповідачем не надано у повному обсязі послуг страхування згідно додаткової угоди №5 на суму 14 813,28 грн (64 890,72 грн - 50 077,44 грн) та ураховуючи закінчення дії генерального договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів №405.02.05//УГВ7434/44-20 від 19.10.2020 та додаткової угоди № 5 до нього, у відповідача відпали підстави набуття коштів у розмірі 14 813,28 грн, відтак, ці кошти підлягають стягненню із ПрАТ «СГ "Ю.Бі.Ай-КООП"» на користь позивача на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України, що, у свою чергу, стало підставою для звернення до суду із цим позовом.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1-4 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 74 ГПК України.

За приписами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст. 73 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Отже, як зазначено судом вище, позивач стверджує, що у відповідача відпали підстави для набуття сплачених позивачем коштів у сумі 14 813,28 грн за 37 непереданих страхових полісів за забезпечені страховим захистом транспортні засоби, а також ураховуючи закінчення дії генерального договору та додаткової угоди №5 до нього, ці кошти на підставі ст. 1212 ЦК України підлягають стягненню із відповідача на користь позивача.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку із набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, визначені нормами глави 83 ЦК України.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом частини 1 статті 1212 ЦК України, безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Частина 3 статті 1212 ЦК України поширює дію положень про безпідставне збагачення на відносини, що регулюються іншими положеннями Цивільного кодексу України, зокрема, на випадки виконання зобов`язання однією із сторін: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Таким чином, у випадку коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Або ж коли набуття відбулось у зв`язку із договором, але не на виконання договірних умов. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02.10.2013 у справі № 6-88цс13, від 02.09.2014 у справі № 910/1620/13, від 14.10.2014 у справі №922/1136/13 та від 25.02.2015 у справі № 910/1913/14, від 02.02.2016 у справі №6-3090цс15, та Верховним Судом у постанові від 06.03.2018 у справі № 910/13814/17.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору (постанова Верховного Суду від 06.08.2019 у справі № 910/5027/18).

Так, частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

За приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Отже, судом вище встановлено, що 19.10.2020 між позивачем та відповідачем укладено генеральний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів №405.02.05//УГВ7434/44-20 та додаткову угоду № 5 до нього, предметом яких є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані із відшкодуванням страхувальником шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпечених транспортних засобів, перелічених у додатках, які є невід`ємними частинами додаткових угод, підписаних керівниками апарату та філій страхувальника зі страховиком, та які є невід`ємними частинами цього договору.

Судом також встановлено, що пунктами 1.5. та п. 3.1. додаткової угоди сторони погодили, що відповідач зобов`язаний передати позивачу страхові поліси, на кожний забезпечений страховим захистом транспортний засіб (188 од.), а позивач зобов`язаний сплатити страховий внесок у загальній сумі 64 890,72 грн.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується позивачем, що на виконання цих умов додаткової угоди №5, страхувальник здійснив страховий платіж у розмірі 64 890,72 грн, проте ПрАТ «СГ "Ю.Бі.Ай-КООП"» у порушення наведених вище умов додаткової угоди №5 згідно з актом прийому-передачі полісів, передало позивачу страхові поліси на 144 одиниці забезпечених страховим захистом транспортних засобів на загальну суму 50 077,44 грн.

Суд зазначає, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.04.2023 у справі № 911/1908/21.

Суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази визнання генерального договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів №405.02.05//УГВ7434/44-20 від 19.10.2020 та додаткової угоди № 5 до нього недійсними у судовому порядку, відповідно ці правочини є правомірними в силу презумпції правомірності правочину, закріпленого у статті 204 ЦК України.

Отже, судом встановлено, що грошові кошти у сумі 64 890,72 грн сплачено позивачем на виконання умов генерального договору №405.02.05//УГВ7434/44-20 від 19.10.2020 та додаткової угоди № 5 до нього, відтак, кошти у розмірі 14 813,28 грн підлягають стягненню із відповідача саме внаслідок неналежного виконання останнім своїх зобов`язань за цими правочинами.

За таких обставин, суд дійшов виноску, що позивачем обрано невірний спосіб захисту, що має наслідком відмову у задоволенні позову.

Відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Укргазвидобування», м. Київ в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату Акціонерного товариства «Укргазвидобування» відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.В. Бондарчук