ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2024 р. Справа№ 925/1577/20(925/288/23)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Полякова Б.М.

Остапенка О.М.

Секретар судового засідання: Гудько А.В.

За участю представників учасників справи:

від ПП «Іріда»: Геращенко М.В. - за ордером серія СА № 1074457 від 16.12.2023;

від ТОВ «Колос 14»: ліквідатор, арбітражний керуючий Носань Н.С. - за посвідченням № 1879 від 19.12.2017;

від ТОВ «Колос 14»: Назаренко С.А. - за ордером серія СА № 1073123 від 29.12.2023;

від ТОВ «Олімп»: Колесник Д.В. - за ордером серія АІ № 1333694 від 01.12.2022.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства «Іріда» на рішення Господарського суду Черкаської області від 10.10.2023 у справі № 925/1577/20 (925/288/23) (суддя Боровик С.С., повний текст рішення складено та підписано - 20.10.2023)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Колос 14» в особі арбітражного керуючого Носань Наталії Сергіївни

до Приватного підприємства «Іріда»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

1) Товариство з обмеженою відповідальністю «Олімп»

2) приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Плесюк Олексій Степанович

про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

28.02.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Колос 14» в особі арбітражного керуючого Носань Наталії Сергіївни (надалі також ТОВ «Колос 14»/позивач) звернулося до Господарського суду Черкаської області із позовною заявою до Приватного підприємства «Іріда» (надалі також ПП «Іріда»/відповідач/скаржник) про визнання недійсним договору купівлі-продажу ПБН-30 № 1609/9/2020 від 16.09.2020 та застосування наслідків недійсності правочину.

На обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Колос 14» в особі арбітражного керуючого Носань Наталії Сергіївни зазначає, що враховуючи п. 3.2. договору купівлі-продажу № 1609/9/2020 від 16.09.2020, бункер-накопичувач перевантажувальний на дату підписання сторонами договору вже являється оплаченим, відтак, надане до матеріалів справи платіжне доручення не підтверджує факт оплати ПП «Іріда» на користь ТОВ «Колос 14» грошових коштів в межах даного договору за спірний бункер-накопичувач перевантажувальний, а тому договір являється безоплатним.

Також позивач вказує на те, що згідно з п. 6.1, п. 6.2. Договору, передача бункера-накопичувача перевантажувального не оформлюється актом приймання-передачі, а наявність підписів на цьому договорі свідчить про те, що сільськогосподарська техніка передана у фактичне володіння ПП «Іріда», та одночасно із цим з моменту підписання цього Договору обома сторонами право власності на бункер-накопичувач перевантажувальний переходить від ТОВ «Колос 14» до ПП «Іріда».

Крім того, на переконання позивача, директор ТОВ «Колос 14» не мав повноважень на укладення Договору, оскільки положеннями статуту ТОВ «Колос 14»передбачено, що надання згоди на укладення правочинів що виходить за рамки звичайної господарської діяльності товариства або базуються на незвичайних комерційних умовах (тобто будь-які договори, контракти, угоди чи домовленості, які не є виправданими з комерційної точки зору) належить до компетенції загальних зборів учасників товариства, а оскільки будь-якого рішення загальних зборів із наданням згоди на укладання оспорюваного договору, із зазначенням особи контрагента за договором, реквізитів договору до Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області надано не було, та інших відомостей про існування такого рішення немає, позивач вважає, що згоди на продаж техніки керівником боржника отримано не було.

При цьому, як зазначає позивач, станом на дату укладення договору керівником ПП «Іріда» являвся ОСОБА_1 , який одночасно із цим є засновником ТОВ «Колос 14», а тому останнє вважається таким, що відчужило належну товариству сільськогосподарську техніку на користь заінтересованої особи в розумінні ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства, що є підставою для визнання його недійсним на підставі ч. 2 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства.

До того ж, Договір укладено у підозрілий період (протягом трьох років до порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ «Колос 14»).

Поміж іншого, позивач вказує на те, що Договором завдано шкоди ТОВ «Олімп», перед яким у боржника станом на дату укладення спірного договору існувала прострочена кредиторська заборгованість, яка не була погашена за рахунок проданої сільськогосподарської техніки, при цьому боржник знав про існування такої заборгованості та вона являлась предметом судового розгляду в Господарському суді Черкаської області на момент укладення спірних правочинів.

Разом з тим, на момент вчинення оспорюваного правочину спірна сільськогосподарська техніка перебувала в заставі АТ «Креді Агріколь Банк», а тому її відчуження являється порушенням ст. 17 Закону України «Про іпотеку».

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 10.10.2023 у справі № 925/1577/20 (925/287/23) (суддя Боровик С.С., повний текст рішення складено та підписано - 20.10.2023) позов задоволено повністю; визнано недійсним договір купівлі-продажу ПБН-30 № 1609/9/2020 від 16.09.2020, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Колос 14»та Приватним підприємством «Іріда»; зобов`язано Приватне підприємство «Іріда» повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Колос 14» бункер-накопичувач перевантажувальний, реєстраційний номер НОМЕР_48, марки ПБН-30, рік випуску 2019, заводський номер НОМЕР_1 .

Судове рішення прийнято з посиланням на приписи ст.ст. 3, 13, 203, 215, 241 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), ст.ст. 1, 42 Кодексу України з процедур банкрутства (надалі - КУзПБ), ст.ст. 16, 58, 123, 126, 129 ГПК України, ст. 17 Закону України «Про заставу», ст.ст. 1, 4, 14 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та мотивоване тим, що договір купівлі-продажу ПБН-30 № 1609/9/2020 від 16.09.2020 є таким, що порушує положення п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 13 ЦК України, а отже являється фраудаторним та підлягає визнанню недійсним на підставі абз 3 ч. 2 ст. 42 КУзПБ.

При цьому, враховуючи заперечення відповідача щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу понесену позивачем, місцевий господарський суд дійшов висновку про зменшення розміру витрат, які покладаються на відповідача до 24 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 5 368,00 судового збору.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнення їх доводів

Не погодившись із вищевказаним рішенням, Приватне підприємство «Іріда» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 10.10.2023 у справі № 925/1577/20 (925/288/23) та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовної заяви відмовити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У апеляційній скарзі скаржник зазначає, що сам лише факт укладання спірного правочину із заінтересованою особою, за відсутності порушення прав боржника та кредиторів не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Як вказує ПП «Іріда», укладення оспорюваного договору мало наслідком не збільшення кредиторської заборгованості, не порушення прав боржника та кредиторів, не настання наслідків неплатоспроможності ТОВ «Колос 14», а навпаки зменшення кредиторських вимог останнього, що в свою чергу свідчить про відсутність порушень прав та майнових інтересів як боржника так і кредиторів.

Також, на переконання скаржника, ТОВ «Олімп» як у процедурі виконавчого провадження, так і в процедурі банкрутства, не отримало б за рахунок забезпечувального майна, погашення своїх вимог за рішеннями Господарського суду Черкаської області від 10.09.2020 у справі № 925/651/20 та від 21.09.2020 у справі № 925/692/20.

Крім того, посилаючись на ст. 17 Закону України, ліквідатором не наведено, а судом першої інстанції не надано оцінку та не встановлено, чиї права та/або інтереси порушено внаслідок відчуження майна та в чому полягає таке порушення.

Поміж іншого, скаржник зазначає, що ліквідатор мав сам змогу ефективно захистити права боржника, оскільки це безпосередньо його обов`язок. Ліквідатором не наведена розумна необхідність залучення адвокатів до даної справи, що судом першої інстанції взагалі не було оцінено.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

15.12.2023 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімп» надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно з яким третя особа-1 просить суд, апеляційну скаргу Приватного підприємства «Іріда» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Черкаської області від 10.10.2023 у справі № 925/1577/20 (925/288/23) - без змін.

18.12.2023 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Колос 14», арбітражного керуючого Носань Наталії Сергіївни надійшов відзив на апеляційну скаргу, у відповідності до якого остання просить суд, апеляційну скаргу Приватного підприємства «Іріда» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Черкаської області від 10.10.2023 у справі № 925/1577/20 (925/288/23) - без змін.

Інші учасники справи відзиву на апеляційну скаргу Приватного підприємства «Іріда» не надали, що у відповідності до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду судового рішення першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.11.2023 апеляційну скаргу Приватного підприємства «Іріда» передано для розгляду колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Доманська М.Л., Остапенко О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2023 у справі № 925/1577/20 (925/288/23) витребувано з Господарського суду Черкаської області матеріали справи № 925/1577/20 (925/288/23) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Колос 14»в особі арбітражного керуючого Носань Наталії Сергіївни до Приватного підприємства «Іріда»; треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: 1) Товариство з обмеженою відповідальністю «Олімп»; 2) приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Плесюк Олексій Степанович. Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду або залишення без руху апеляційної скарги Приватного підприємства «Іріда» на рішення Господарського суду Черкаської області від 10.10.2023 у справі № 925/1577/20 (925/288/23) до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 925/1577/20 (925/288/23).

23.11.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 925/1577/20 (925/288/23).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2023 у справі № 925/1577/20 (925/288/23), зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Іріда» на рішення Господарського суду Черкаської області від 10.10.2023 у справі № 925/1577/20 (925/288/23); розгляд апеляційної скарги Приватного підприємства «Іріда» на рішення Господарського суду Черкаської області від 10.10.2023 у справі № 925/1577/20 (925/288/23) призначено на 17.01.2024.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/46/24 від 08.01.2024 у зв`язку з перебуванням судді Доманської М.Л. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 925/1577/20 (925/288/23).

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2024 апеляційну скаргу Приватного підприємства «Іріда» передано для розгляду колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Остапенко О.М., Поляков Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.01.2024 у справі № 925/1577/20 (925/288/23), поміж іншого, апеляційну скаргу Приватного підприємства «Іріда» на рішення Господарського суду Черкаської області від 10.10.2023 у справі № 925/1577/20 (925/288/23) прийнято до провадження колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Остапенко О.М., Поляков Б.М.; задоволено клопотання ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Колос 14», арбітражного керуючого Носань Наталії Сергіївни про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

Явка представників учасників справи

У судове засідання 17.01.2024 з`явилися представники Товариства з обмеженою відповідальністю «Колос 14», Приватного підприємства «Іріда», Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімп» та ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю «Колос 14», арбітражний керуючий Носань Наталія Сергіївна.

17.01.2024 у судове засідання не з`явився приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Плесюк Олексій Степанович, який повідомлявся про час, місце та дату судового засідання завчасно та належним чином; про причини нез`явлення суд не повідомив.

Згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків, має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Розумність строків розгляду справи повинна визначатися з огляду на конкретні обставини справи з урахуванням критеріїв, сформованих у практиці Суду, зокрема складності справи, поведінки сторін та відповідних державних органів (рішення Європейського суду з прав людини від 29.05.2008 «Якименко проти України»; рішення Європейського суду з прав людини від 21.12.2006 р. «Мороз та інші проти України» та інші).

Таким чином, враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення учасників справи про час, місце та дату судового засідання, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті за участю представників Товариства з обмеженою відповідальністю «Колос 14», Приватного підприємства «Іріда», Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімп» та ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Колос 14», арбітражного керуючого Носань Наталії Сергіївни.

Позиції учасників справи

17.01.2024 у судовому засіданні представник Приватного підприємства «Іріда» підтримав доводи апеляційної скарги з підстав викладених у ній та просив її задовольнити; рішення Господарського суду Черкаської області від 10.10.2023 у справі № 925/1577/20 (925/288/23) скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовної заяви відмовити повністю.

Представники Товариства з обмеженою відповідальністю «Колос 14», Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімп» та ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю «Колос 14», арбітражний керуючий Носань Наталія Сергіївна у судовому засіданні 17.01.2024 заперечували проти доводів апеляційної скарги з підстав викладених у відзивах на апеляційну скаргу та просили залишити її без задоволення, а рішення Господарського суду Черкаської області від 10.10.2023 у справі № 925/1577/20 (925/288/23) - без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 21.12.2020 у справі № 925/1577/20 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Колос 14»; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; відповідно до ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства, введено процедуру розпорядження майном товариства строком на 170 календарних днів; призначено розпорядником майна ТОВ «Колос 14»арбітражного керуючого Назаренка Сергія Анатолійовича.

Постановою Господарського суду Черкаської області від 01.12.2021 у справі № 925/1577/20 визнано ТОВ «Колос 14»банкрутом; розпочато ліквідаційну процедуру; ліквідатором банкрута призначено арбітражну керуючу Носань Наталію Сергіївну.

На даний час провадження у справі № 925/1577/20 перебуває на стадії ліквідаційної процедури.

Як вбачається з матеріалів справи, ліквідатор ТОВ «Колос 14» арбітражний керуючий Носань Н.С., на виконання повноважень ліквідатора, відповідно до вимог ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства, звернулась до Господарського суду Черкаської області в межах справи про банкрутство боржника із позовною заявою про визнання недійсним укладеного боржником правочину - договору купівлі-продажу № 1609/9/2020 від 16.09.2020 та застосування наслідків недійсності цього правочину.

Так, на підставі отриманих від розпорядника майна боржника документів ліквідатором було встановлено наступні обставини в ході здійснення ліквідаційної процедури:

09.02.2017 між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Колос 14», ПП «Іріда» укладено Договір про надання банківських послуг № 215/2897853, згідно якого АТ «Креді Агріколь Банк» зобов`язувалось надавати ТОВ «Колос 14» та ПП «Іріда» банківські послуги, перелічені в договорі, в межах встановленого договором ліміту банківської послуги, а ПП «Іріда» та ТОВ «Колос 14» приймати надані банком послуги та належним чином виконувати зобов`язання за договором, відносно наданої банківської послуги, в тому числі своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату послуг банку.

Згідно з п. 16 Договору про надання банківських послуг, в день укладення Договору, але в будь-якому випадку до моменту отримання Банківської послуги за Договором вперше, Клієнт має укласти/забезпечити укладення третьою особою наступних документів забезпечення:

вид та предмет Документів забезпеченняборжник за Документами забезпеченнярозмір/вартість (без ПДВ), UAH
порукаСрібний Ігор Миколайович, ОСОБА_1 ---
заставаТОВ «Колос 14», код ЄДРПОУ 35 817,50
заставаТОВ «Колос 14», код ЄДРПОУ 6 782,50
заставаТОВ «Трансагро Україна», код ЄДРПОУ 48 653,34

Відповідно до п. 17 Договору про надання банківських послуг, Генеральний строк Договору (строк протягом якого клієнти банку повинні виконати усі боргові зобов`язання за Договором) - до 08.02.2024, Генеральний ліміт Договору (максимальна сума боргових зобов`язань клієнта за Договором на конкретну дату) - 5000000,00 грн.

09.02.2017 разом із укладенням Договору про надання банківських послуг між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Колос 14» було укладено Договір застави № 215/2897853-2, відповідно до якого ТОВ «Колос 14» задля забезпечення виконання зобов`язань за Договором про надання банківських послуг від 09.02.2017, передано в заставу банку наступне рухоме майно:

- борона дискова БДВП-6,3 з прикотуючим катком БДВП-6,3, 2016 року виробництва, серійний номер 3228, інвентарний номер 96, місце знаходження - вул. Шевченка, буд. 80, с. Стара Осота, Олександрівський район, Кіровоградська область, вартість за згодою між Заставодавцем і Банком - 359812,50 грн;

- оприскувач причіпний JOHN DEERE М732-24m, 2015 року виробництва, серійний номер НОМЕР_21, інвентарний номер 91, місце знаходження - вул. Шевченка, буд. 80, с. Стара Осота, Олександрівський район, Кіровоградська область, вартість за згодою між Заставодавцем і Банком - 846713,33 грн;

- культиватор HORSCH Tiger 4MT з катком TopRing, 2016 року виробництва, серійний номер НОМЕР_22, інвентарний номер 86, місце знаходження - вул. Шевченка, буд. 80, с. Стара Осота, Олександрівський район, Кіровоградська область, вартість за згодою між Заставодавцем і Банком - 1175436,67 грн;

- трактор колісний NEW HOLLAND TD5.110, 2015 року виробництва, серійний номер НОМЕР_17, реєстраційний номер НОМЕР_2 , місце знаходження - вул. Шевченка, буд. 80, с. Стара Осота, Олександрійський район, Кіровоградська область, вартість за згодою між Заставодавцем і Банком - 633855,00 грн.

27.02.2018 між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Колос 14» укладено Договір про зміну № 1 до Договору застави № 215/2897853-2 від 09.02.2017, відповідно до якого внесено зміни до п. 11, 13 Основного Договору, зокрема щодо майна, яке передано в заставу, а саме додатково включено наступне майно:

- перевантажувальний бункер-накопичувач ПБН-16, 2017 року виробництва, серійний номер 160274, інвентарний номер 00009, місце знаходження - с. Стара Осота, Олександрівський район, Кіровоградська область, вартість за згодою між Заставодавцем і Банком - 288882,50 грн;

- розпушувач JOHN DEERE 512, 2004 року виробництва, заводський номер N00512Х002694, інвентарний номер 00012, місце знаходження - с. Стара Осота, Олександрійський район, Кіровоградська область, вартість за згодою між Заставодавцем і Банком - 443825,00 грн;

- жниварка для збирання соняшника ЖНС-7,4 ДЖ, 2017 року виробництва, заводський номер 268052, інвентарний номер 00011, місце знаходження - с. Стара Осота, Олександрійський район, Кіровоградська область, вартість за згодою між Заставодавцем і Банком - 201352,50 грн;

- трактор колісний MASSEY FERGUSON MF8480, 2006 року виробництва, заводський номер НОМЕР_3 , двигун номер НОМЕР_4 , місце знаходження - с. Стара Осота, Олександрійський район, Кіровоградська область, вартість за згодою між Заставодавцем і Банком - 1190470,83 грн.

20.03.2019 між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Колос 14» укладено Договір про зміну № 2 до Договору застави № 215/2897853-2 від 09.02.2017, відповідно до якого внесено зміни до п. 13 Основного Договору, щодо майна, яке передано в заставу, а саме додатково включено наступне майно:

- ваги автомобільні тензометричні електронні для зважування сільськогосподарської продукції типу ВАТ-80 вантажоприймальний пристрій «Тоннар» з довжиною платформи 18 м, 2018 року виробництва, заводський номер 735, інвентарний номер 00047, місце знаходження - с. Стара Осота, Олександрійський район, Кіровоградська область, вартість за згодою між Заставодавцем і Банком - 218630,83 грн;

- трактор NEW HOLLAND TD5.110, 2016 року виробництва, заводський номер НОМЕР_37, місце знаходження - с. Стара Осота, Олександрійський район, Кіровоградська область, вартість за згодою між Заставодавцем і Банком - 517184,17 грн;

- трактор колісний NEW HOLLAND T8.410, 2017 року виробництва, заводський номер НОМЕР_30, місце знаходження - с. Стара Осота, Олександрійський район, Кіровоградська область, вартість за згодою між Заставодавцем і Банком - 3345210,00 грн.

13.03.2020 між АТ «Креді Агріколь Банк» та ПП «Іріда», ТОВ «Колос 14» укладено Договір про зміну № 8 до Договору про надання банківських послуг від 09.02.2017 № 215/2897853, згідно якого внесено зміни до положень Основного договору, в тому числі в частині розміру ліміту банківської послуги та дат її поступового припинення, відповідно до якої встановлено, що чинність ліміту банківської послуги закінчується 01.04.2021.

29.04.2020 між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Колос 14» укладено Договір про зміну № 3 до Договору застави № 215/2897853-2 від 09.02.2017, відповідно до якого внесено зміни до п. 7, 11 Основного Договору, зокрема щодо рухомого майна, переданого в заставу, а саме додатково включено наступне майно:

- трактор колісний JOHN DEERE 6135B, 2018 року виробництва, заводський номер НОМЕР_5 , місце знаходження - вул. Шевченка, буд. 80, с. Стара Осота, Олександрівський район, Кіровоградська область, вартість за згодою між Заставодавцем і Банком - 896345,83 грн;

- бункер-накопичувач перевантажувальний ПБН-30, 2019 року виробництва, заводський номер НОМЕР_1, місце знаходження - вул. Шевченка, буд. 80, с. Стара Осота, Олександрівський район, Кіровоградська область, вартість за згодою між Заставодавцем і Банком - 750230,00 грн.

04.06.2020 між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Колос 14» укладено Договір про зміну № 4 до Договору застави № 215/2897853-2 від 09.02.2017, відповідно до якого внесено зміни до положень п. 13 Основного Договору, зокрема щодо рухомого майна, що передавалось в заставу банку, а саме до складу заставного майна додатково включене наступне:

- коротка дискова борона Heliodor 9/700 KA, 2018 року виробництва, заводський номер 459240, місце знаходження - вул. Шевченка, буд. 80, с. Стара Осота, Олександрівський район, Кіровоградська область, вартість за згодою між Заставодавцем і Банком - 920391,67 грн.

30.12.2020 на адресу Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (надалі - «Держпродспоживслужба») розпорядником майна направлено запит № 02-02/165 від 24.12.2020, згідно якого просив надати інформацію про трактори, самохідні шасі, самохідні с/г дорожньо-будівельні та меліоративні машини, с/г техніку та інші механізми, які були зареєстровані за ТОВ «Колос 14»за період з 01.01.2017 по дату надання відповіді на цей запит, та досі рахуються на обліку в Держпродспоживслужбі за цим товариством.

12.01.2021 на поштову адресу розпорядника майна надійшов лист Держпродспоживслужби від 05.01.2021 № 17.3-10/135, відповідно до якого повідомлено про те, що згідно з даними уніфікованої автоматизованої електронно-облікової системи надана наступна інформація про реєстраційні дії за ТОВ «Колос 14» за період 01.01.2017 по 05.01.2021:

ОбластьВид машиниМаркаЗаводський номерРік випуску№ двигунаСвідоцтвоНомерний знакДата реєстраціїДата зняття з обліку
Черкаська областьКомбайн зернозбиральнийJOHN DEERE 9600НОМЕР_101992НОМЕР_9НОМЕР_8НОМЕР_1416.06.201112.03.2019
Черкаська областьКомбайн зернозбиральнийJOHN DEERE 9600НОМЕР_111991НОМЕР_12НОМЕР_13НОМЕР_1524.06.2010
Черкаська областьТрактор коліснийNEW HOLLAND TD5.110НОМЕР_172015НОМЕР_18НОМЕР_19НОМЕР_1627.12.201620.10.2020
Черкаська областьОбприскувач причіпнийJOHN DEERE M732НОМЕР_212015 НОМЕР_20 27.12.201620.10.2020
Черкаська областьКультиваторHORSCH TIGER 4 MTНОМЕР_222016 НОМЕР_23 27.12.201620.10.2020
Черкаська областьТрактор коліснийMASSEY FERGUSON MF8480НОМЕР_32006НОМЕР_4НОМЕР_24НОМЕР_2529.12.201620.10.2020
Черкаська областьТрактор коліснийMASSEY FERGUSON MF8480НОМЕР_292006НОМЕР_28НОМЕР_27НОМЕР_2629.12.2016
Черкаська областьТрактор коліснийNEW HOLLAND T8.410НОМЕР_302017НОМЕР_31НОМЕР_32НОМЕР_3315.02.201920.10.2020
Черкаська областьТрактор коліснийNEW HOLLAND TD5.110НОМЕР_372016НОМЕР_36НОМЕР_35НОМЕР_3418.03.201920.10.2020
Черкаська областьБункер-накопичувач перевантажувальнийПБН-30НОМЕР_12019 НОМЕР_38НОМЕР_3922.08.201920.10.2020
Черкаська областьТрактор коліснийJOHN DEERE 6135BНОМЕР_52018НОМЕР_40НОМЕР_41НОМЕР_4210.02.202020.10.2020

12.01.2021 на адресу Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області направлено запит від 12.01.2021 № 02-02/28, яким розпорядник майна просив надати належним чином завірені копії документів, на підставі яких вищевказана техніка була знята з обліку за ТОВ «Колос 14» та повідомити осіб, за якими ця техніка зареєстрована на момент надання відповіді на запит.

В ході процедури розпорядження майном стало відомо про те, що частина вищевказаної техніки ТОВ «Колос 14» була перереєстрована на ПП «Іріда» (, бул. Шевченка, 200, м. Черкаси, 18000), зокрема:

ОбластьВид машиниМаркаЗаводський номерРік випуску№ двигунаСвідоцтвоНомерний знакДата реєстраціїДата зняття з обліку
Черкаська областьОбприскувач причіпнийJOHN DEERE M732НОМЕР_212015 НОМЕР_20НОМЕР_4327.12.201620.10.2020
Черкаська областьТрактор коліснийNEW HOLLAND T8.410НОМЕР_302017НОМЕР_31НОМЕР_32НОМЕР_4415.02.201920.10.2020
Черкаська областьТрактор коліснийNEW HOLLAND TD5.110НОМЕР_372016НОМЕР_36НОМЕР_35НОМЕР_4518.03.201920.10.2020
Черкаська областьБункер-накопичувач перевантажувальнийПБН-30НОМЕР_12019 НОМЕР_38НОМЕР_4622.08.201920.10.2020
Черкаська областьТрактор коліснийJOHN DEERE 6135BНОМЕР_52018НОМЕР_40НОМЕР_41НОМЕР_4710.02.202020.10.2020
Черкаська областьТрактор коліснийMASSEY FERGUSON MF8480НОМЕР_32006НОМЕР_4НОМЕР_24НОМЕР_2529.12.201620.10.2020

18.01.2021, керуючись отриманою інформацією, розпорядником майна направлено на адресу Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області та Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів запити від 18.01.2021 № 02-02/41 та № 02-02/42 відповідно, згідно яких просив надати належним чином завірені копії всіх документів, на підставі яких вищевказана техніка була зареєстрована за ПП «Іріда».

02.02.2021 на поштову адресу розпорядника майна надійшла відповідь Держпродспоживслужби від 25.01.2021 № 17.3-10/1435, згідно якої у відповідь на запит розпорядника майна від 18.01.2021 № 02-02/42 повідомлено про те, що документи, про надання яких просить розпорядник майна, є конфіденційними та відповідно можуть бути поширені виключно за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку та умовах, або в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

04.02.2021 розпорядником майна ТОВ «Колос 14» подано до Господарського суду Черкаської області клопотання про витребування доказів, відповідно до якого просив витребувати у Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області належним чином завірені копії документів, що стали підставою для перереєстрації з ТОВ «Колос 14» на користь ПП «Іріда» сільськогосподарської техніки, вказаної вище, інформацію про актуальних власників цієї сільськогосподарської техніки.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 11.03.2021 у справі № 925/1577/20 клопотання задоволено; витребувано у Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області відповідні документи та інформацію.

17.03.2021 на поштову адресу розпорядника майна ТОВ «Колос 14» надійшов лист Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області від 16.03.2021 № 14-т/104-21, яким на виконання ухвали Господарського суду Черкаської області від 11.03.2021 по справі № 925/1577/20 було надіслано належним чином завірені копії документів, витребуваних судом.

На підтвердження зазначених вище обставин позивачем надано лист Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області від 16.03.2021 № 14-т/104-21, з додатками, окрім цього, запити про надання інформації направлені на адресу Держпродспоживслужби та Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області додані до клопотання розпорядника майна про витребування доказів від 04.02.2021 № 02-02/62, поданого в межах справи про банкрутство ТОВ «Колос 14» № 925/1577/20.

У відповідності до отриманих розпорядником майна від Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області документів, 16.09.2020 між ТОВ «Колос 14» в особі генерального директора Срібного І.М., та ПП «Іріда», в особі директора ОСОБА_1., укладено договір купівлі-продажу ПБН-30 № 1609/9/2020.

Згідно з п. 1.1. цього Договору, за цим Договором Продавець (ТОВ «Колос 14») зобов`язується передати у власність Покупцю (ПП «Іріда»), а Покупець зобов`язується прийняти у власність ПБН-30, який має такі характеристики:

- бункер-накопичувач перевантажувальний, реєстраційний номер НОМЕР_48, марки ПБН-30, рік випуску 2019, заводський номер НОМЕР_1, масою 7200 кг., власником якого є ТОВ «КОЛОС 14», відповідно до Свідоцтва про реєстрацію машини серія НОМЕР_6 , зареєстрований за Продавцем 22.08.2019 ГУ Держпродспоживслужби в Черкаській області.

В силу п. 3.1. Договору, за домовленістю сторін, продаж ПБН-30 вчиняється за 945721,20 грн, разом з ПДВ, які отримані Продавцем від Покупця до підписання цього Договору.

За змістом п. 3.2. Договору, Сторони підтверджують факт повного розрахунку за продану сільськогосподарську техніку.

23.09.2020 ТОВ «Колос 14» виставлено ПП «Іріда» рахунок на оплату № 17, відповідно до якого зазначено ідентифікаційні ознаки бункера-накопичувача перевантажувального, розрахунковий рахунок ТОВ «Колос 14»для перерахунку коштів, та вартість бункера.

Платіжним дорученням № 1090 від 23.09.2020 перераховано грошові кошти у розмірі 945721,20 грн від ПП «Іріда» на користь ТОВ «Колос 14», призначення платежу: «Попередня оплата за бункер-накопичувач зг.рах. № 17 від 23.09.2020 ПДВ 20% = 157620,20 грн».

09.10.2020 сторонами складено видаткову накладну № 9, якою передано сільськогосподарську техніку від ТОВ «Колос 14»до ПП «Іріда».

У п. 6.1., п. 6.2. Договору визначено, що право власності на ПБН-30 у Покупця виникає з моменту підписання даного договору. Сторони домовилися, що передача ПБН-30 Покупцю не оформлюється актом прийому-передачі, наявність підписів сторін на цьому Договорі свідчить про те, що ПБН-30 передано у фактичне володіння Покупцю.

Протоколом-Рішенням зборів учасників ТОВ «Колос 14» від 16.10.2020 уповноважено генерального директора ТОВ «Колос 14» Срібного І.М. провести всі необхідні дії щодо зняття з реєстрації, постановки на облік та всі подальші процесуальні дії щодо продажу спірного ПБН-30.

16.10.2020 наказом ТОВ «Колос 14» керівником товариства Срібним І.М. доручено ОСОБА_1. провести всі необхідні дії щодо зняття з реєстрації, постановки на облік та всі подальші процесуальні дії щодо продажу спірного ПБН-30.

16.10.2020 ТОВ «Колос 14» видано на ім`я ОСОБА_1. довіреність для проведення всіх необхідних дій щодо зняття з реєстрації, постановки на облік та всі подальші процесуальні дії щодо продажу спірного ПБН-30.

19.10.2020 ТОВ «Колос 14» подано до Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області заяву про зняття ПБН-30 з обліку.

20.10.2020 ПП «Іріда» подано до Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області заяву про постановку на облік за підприємством ПБН-30, придбаного на підставі спірного Договору купівлі-продажу.

Слід зазначити, що до заяви додано: належним чином завірена копія Договору купівлі-продажу № 1609/9/2020 від 16.09.2020, видаткова накладна № 9 від 09.10.2020, платіжне доручення № 1090 від 23.09.2020, свідоцтво про реєстрацію машини серії НОМЕР_6 від 22.08.2019, протокол-рішення Зборів власників (учасників) ПП «Іріда» від 16.09.2020, наказу ПП «Іріда» від 16.09.2020, висновку спеціаліста від 20.10.2020 № СТ014628.

29.10.2020 ПБН-30 знято з обліку за ТОВ «Колос 14» та перереєстровано на ПП «Іріда».

Станом на сьогодні власником ПБН-30 являється ПП «Іріда», у матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б вказували на протилежне.

За результатами розгляду даної позовної заяви, місцевим господарським судом прийнято судове рішення, яке наразі оскаржується в апеляційному порядку.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду розглянувши матеріали справи, заслухавши думку представників Товариства з обмеженою відповідальністю «Колос 14», Приватного підприємства «Іріда», Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімп» та ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Колос 14», арбітражного керуючого Носань Наталії Сергіївни, обговоривши доводи апеляційної скарги, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини даної господарської справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при постановленні оскаржуваного судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Приватного підприємства «Іріда» не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Об`єктом апеляційного оскарження є рішення Господарського суду Черкаської області від 10.10.2023 у справі № 925/1577/20 (925/288/23) про задоволення позовних вимог.

В силу ч.ч. 1-6 ст. 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

- правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Поряд із загальними підставами визнання недійсними правочинів, перелічених вище, існують також спеціальні підстави, в тому числі в межах справи про банкрутство, передбачені положеннями ст. 42 КУзПБ.

За змістом ч. 1 ст. 42 КУзПБ господарський суд у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, поданою в порядку, визначеному статтею 7 цього Кодексу, може визнати недійсними правочини або спростувати майнові дії, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, якщо вони порушили права боржника або кредиторів, з таких підстав:

- боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку;

- боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим;

- боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів;

- боржник оплатив іншій особі або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна;

- боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 КУзПБ правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав:

- боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог;

- боржник уклав договір із заінтересованою особою;

- боржник уклав договір дарування.

Приписами ч. 3 ст. 42 КУзПБ передбачено, що у разі визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною першою або другою цієї статті, сторона за таким правочином зобов`язана повернути боржнику майно, яке вона отримала від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.09.2020 між ТОВ «Колос 14» та ПП «Іріда» укладено правочин - договір купівлі-продажу ПБН-30 № 1609/9/2020, відповідно до п. 1.1. якого Продавець (боржник) зобов`язується передати бункер-накопичувач перевантажувальний у власність Покупцю (ПП «Іріда»), а Покупець зобов`язується прийняти у власність бункер-накопичувач перевантажувальний, реєстраційний номер НОМЕР_48, марки ПБН-30, рік випуску 2019, заводський номер НОМЕР_1 .

Предметом договору є ПБН-30, належний на праві власності боржнику - ТОВ «Колос 14», який був відчужений на користь ПП «Іріда» за ціною 945721,20 грн (п.п. 1.1., 3.1. Договору).

Відтак, доводи позивача в частині того, що даний Договір не являється оплатним, а матеріали справи не містять доказів оплатності переданої боржником сільськогосподарської техніки на користь ПП «Іріда» є необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи наявне платіжне доручення № 1090 від 23.09.2020, у відповідності до якого ПП «Іріда» перераховано на користь ТОВ «Колос 14» грошові кошти у розмірі 945721,20 грн та виписка з розрахункового рахунку ТОВ «Колос 14» в АТ «Креді Агріколь Банк» №, якою підтверджується, що грошові кошти у розмірі 945721,20 грн за платіжним дорученням № 1090 від 23.09.2020 надійшли на рахунок боржника ТОВ «Колос 14».

Також, безпідставними є доводи позивача стосовно наявності у керівника ТОВ «Колос-14» Срібного І.М. повноважень на підписання відповідного договору купівлі-продажу та погодження укладення цього договору вищим органом управління товариством, з огляду на таке.

Згідно з п. 9.2.1. Статуту, Дирекція уповноважена на прийняття рішення щодо укладення договору, контракту, угоди або іншої домовленості із будь-якою особою, що розраховано (безпосередньо або опосередковано, одноразово або за декілька разів) на загальну суму не більш ніж еквівалент 500000,00 (п`ятсот тисяч) доларів США.

При цьому, п. 8.3.14 Статуту зазначено, що до компетенції Загальних Зборів Учасників товариства належить, в тому числі, прийняття рішення щодо укладення будь-якого договору, контракту, угоди або іншої домовленості з будь-якою особою, що розраховано (безпосередньо або опосередковано, одноразово або за декілька разів) на загальну суму більш ніж еквівалент 100000,00 (сто тисяч) доларів США.

Враховуючи зазначені вище положення Статуту ТОВ «Колос 14», Загальні Збори Учасників товариства уповноважені погоджувати укладення правочинів загальною сумою більше ніж еквівалент 100000,00 доларів США, а Дирекція товариства - має повноваження на укладення правочинів на загальну суму не більше ніж еквівалент 500000,00 доларів США, що суперечить один одному.

Статтею 241 ЦК України визначено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

При оцінці обставин, що свідчать про схвалення правочину особою, яку представляла інша особа, необхідно брати до уваги, що незалежно від форми схвалення воно повинно виходити від органу або особи, уповноваженої відповідно до закону, установчих документів або договору вчиняти такі правочини або здійснювати дії, які можуть розглядатися як схвалення.

Близька за змістом правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 20.03.2018 у справі № 910/8794/16.

Із протоколу-рішення Зборів Учасників ТОВ «Колос 14» від 16.10.2020 вбачається, що учасники товариства вирішили уповноважити Генерального директора ТОВ «Колос 14» Срібного І.М. провести всі необхідні дії щодо зняття з реєстрації, постановки на облік та всі подальші процесуальні дії щодо продажу спірного ПБН-30.

На переконання позивача, з огляду на те, що в протоколі-рішенні від 16.10.2020 відсутні посилання на надання згоди щодо укладення договору купівлі-продажу ПБН-30 № 1609/9/2020 від 16.09.2020, погодження продажу ПБН-30 на користь ПП «Іріда», то дане рішення Загальних Зборів Учасників товариства не може вказувати на схвалення вищим органом управління ТОВ «Колос 14» оспорюваного правочину.

Разом з тим, необхідно вказати, що ні положеннями Статуту ТОВ «Колос 14», ні чинним законодавством не визначено вимоги щодо форми схвалення правочину, а тому надання повноважень Генеральному директору ТОВ «Колос 14» на вчинення дій щодо продажу ПБН-30 вже після укладення договору купівлі-продажу достатньою мірою свідчать про схвалення продажу ПБН-30 вищим органом управління, яким Статутом ТОВ «Колос 14» надано повноваження на укладення таких правочинів.

Водночас, критерій виправданості правочину із економічної точки зору носить виключно суб`єктивний оціночний характер, тому в кожному конкретному випадку виправданість вчинення правочину оцінюється безпосередньо органами управління товариства.

Наявність в матеріалах справи рішення загальних зборів товариства свідчить про схвалення вчинення даного правочину.

За таких обставин, місцевий господарський суд правомірно відхилив доводи позивача та погодився із доводами ПП «Іріда» у цій частині.

Стосовно наявності у спірного договору купівлі-продажу ознак фраудаторного правочину та визнання його недійсним на підставі ст. 42 КУзПБ, слід зазначити наступне.

В силу п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є: справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3, 6 ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Фраудаторний правочин - це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку.

Фраудаторним правочином може бути як оплатний (договір купівлі-продажу), так і безоплатний договір (договір дарування), а також може бути як односторонній, так і двосторонній чи багатосторонній правочин.

Формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредитору використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог. Зокрема, але не виключно, такими критеріями можуть бути:

- момент вчинення оплатного відчуження майна або дарування (вчинення правочину в підозрілий період, упродовж 3-х років до порушення провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження судової справи, відмови в забезпеченні позову і до першого судового засіданні у справі);

- контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори (родичі боржника, пов`язані або афілійовані юридичні особи);

- щодо оплатних цивільно-правових договорів важливе значення має ціна (ринкова, неринкова ціна), і цей критерій має враховуватися.

Близька за змістом правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 27.01.2022 у справі № 904/5693/20 (904/4523/21).

Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора.

Аналогічний висновок викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17.

Будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності і набуває ознак фраудаторного правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам.

Близький за змістом правовий висновок викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 03.03.2020 у справі № 910/7976/17, від 03.03.2020 у справі № 904/7905/16, від 03.03.2020 у справі № 916/3600/15, від 26.05.2020 у справі № 922/3796/16, від 04.08.2020 у справі № 04/14-10/5026/2337/2011, від 17.09.2020 у справі № 904/4262/17, від 22.04.2021 у справі № 908/794/19 (905/1646/17).

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку) про стягнення коштів, що набрало законної сили. Боржник (дарувальник), проти якого ухвалено вирок про стягнення коштів та відкрито виконавче провадження, та його сини (обдаровувані), які укладають договір дарування, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки укладається договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19.

Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір купівлі-продажу) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення боргу, що набрало законної сили. Укладення боржником, проти якого розпочате судове провадження про стягнення боргу, договору купівлі-продажу, і в першу чергу, з тривалою відстрочкою платежу, може свідчити про його недобросовісність та зловживання правами стосовно кредитора, оскільки такий договір купівлі-продажу може порушити майнові інтереси кредитора і бути направлений саме на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які можуть хоч і не порушувати конкретних імперативних норм, але бути недобросовісними та зводитися до зловживання правом.

Близький за змістом правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05 липня 2018 у справі № 922/2878/17.

Приписами ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства розтлумачено, яка особа являється такою, що є заінтересованою стосовно боржника.

Заінтересовані особи стосовно боржника - юридична особа, створена за участю боржника, юридична особа, що здійснює контроль над боржником, юридична або фізична особа, контроль над якою здійснює боржник, юридична особа, з якою боржник перебуває під контролем третьої особи, власники (учасники, акціонери) боржника, керівник боржника, особи, які входять до складу органів управління боржника, головний бухгалтер (бухгалтер) боржника, у тому числі звільнені з роботи за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство, а також особи, які перебувають у родинних стосунках із зазначеними особами та фізичною особою - боржником, а саме: подружжя та їхні діти, батьки, брати, сестри, онуки, а також інші особи, щодо яких наявні обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими.

Як вбачається із Договору купівлі-продажу ПБН-30 від 16.09.2020 № 1609/9/2020, Покупцем за даним договором є ПП «Іріда» (), від імені якого, на час укладення правочину, діяв керівник підприємства - ОСОБА_1.

Вказана обставина підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 18.01.2021 № 72, який наданий до матеріалів справи позивачем, де зазначено, що керівником ПП «Іріда» є ОСОБА_1 .

Слід зазначити, що наразі керівником ПП «Іріда» є ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 залишився представником підприємства, який має право діяти від його імені без довіреності.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «Колос 14», представником останнього, який має право здійснювати дії, укладати правочини від імені товариства та засновником товариства, є ОСОБА_1 .

Отже, ОСОБА_1 на дату укладення спірного договору купівлі-продажу одночасно являвся засновником, представником ТОВ «Колос 14» та керівником ПП «Іріда», відтак мав повноваження здійснювати управлінський вплив на обидві сторони спірного правочину.

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що ОСОБА_1 брав участь як в прийнятті рішення про надання повноважень керівнику ТОВ «Колос 14» на вчинення процесуальних дій щодо продажу спірного бункера-накопичувача перевантажувального, є керівником ПП «Іріда», що вказує на наявність у нього повноважень щодо безпосереднього управління ПП «Іріда», в тому числі укладення будь-яких правочинів, укладення яких не обмежене положеннями статуту ПП «Іріда».

Враховуючи вищевикладені обставини, суд першої інстанції правомірно погодився з доводами позивача про те, що ОСОБА_1 , в розумінні ст. 1 КУзПБ, є заінтересованою особою стосовно ТОВ «Колос 14».

Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника) (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 755/17944/18 (провадження № 61-17511св19).

Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника, повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісне виконання усіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора.

Близький за змістом правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 28.11.2019 від 24.07.2019 у справі № 405/1820/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18 та від 20.05.2020 у справі № 922/1903/18.

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. У період протягом року, що передував відкриттю процедури банкрутства або після порушення справи про банкрутство дії щодо будь-якого вилучення (відчуження) боржником своїх майнових активів є підозрілими і можуть становити втручання у право власності кредиторів, відтак відчуження майна боржником повинно здійснюватися з огляду на права кредиторів щодо забезпечення їх вимог активами боржника, а неврахування інтересів кредиторів у такому випадку є зловживанням з боку боржника своїми правами щодо розпорядження майном як власника, за умови, що відчуження майна призводить завідомо до зменшення обсягу платоспроможності боржника і наносить шкоду кредиторам.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.02.2021 по справі № 910/12809/16.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 11.11.2021 у справі № 910/8482/18 (910/4866/21), будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину - правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам. Позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання такого договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України).

Укладення боржником правочинів поза межами «підозрілого періоду», визначеного статтею 20 Закону про банкрутство, та відсутність підстав для застосування статті 42 КУзПБ з огляду на непоширення її дії на правовідносини, що склалися до вступу в дію КУзПБ, не виключає можливості визнання недійсним правочину боржника, спрямованого на уникнення звернення стягнення на його майно, на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом за умови доведеності відповідних обставин заявником.

Близький за змістом правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 02.06.2021 по справі № 904/7905/16.

Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права. Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що:

- особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»;

- наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають);

- враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11.11.2021 по справі № 910/8482/18 (910/4866/21).

Так, розглядаючи оспорюваний договір купівлі-продажу в контексті його відповідності нормам ст.ст. 3, 13 ЦК України, тобто дотримання засад справедливості, добросовісності та розумності, а також дослідження обставин порушення цим правочином прав інших осіб, в силу вищевказаних правових позицій Верховного Суду, необхідно також встановити чи існувала станом на дату укладення цього правочину в ТОВ «Колос 14» кредиторська заборгованість.

Як зазначає позивач, на дату укладення договору купівлі-продажу ПБН-30 № 1609/9/2020 від 16.09.2020 ТОВ «Колос 14» являлось боржником перед ТОВ «Олімп», а заборгованість складала 5264589,98 грн, що підтверджена рішеннями Господарського суду Черкаської області від 10.09.2020 у справі № 925/651/20, та від 21.09.2020 у справі № 925/692/20.

З вищевказаних судових рішень вбачається, що дата прострочення виконання зобов`язання виникла у 2017 та 2018 роках: у справі № 925/651/20 судом досліджувались договори безвідсоткової позички від 08.04.2016 та від 23.06.2016, строк виконання зобов`язання за якими встановлено до 08.04.2017 та 01.07.2017; у справі № 925/692/20 судом досліджувались договори купівлі-продажу, за якими ТОВ «Колос 14» зобов`язане було здійснити оплату до 01.12.2018.

Отже, станом на дату укладення спірного договору купівлі-продажу, ТОВ «Колос 14» мало прострочену кредиторську заборгованість перед ТОВ «Олімп», яка повністю до 16.09.2020 не була погашена ТОВ «Колос 14».

Також, є обґрунтованими доводи про те, що кошти, отримані від продажу ПБН-30, не спрямовувались на погашення заборгованості перед ТОВ «Олімп», що підтверджується випискою з рахунку ТОВ «Колос 14» в АТ «Креді Агріколь Банк» № НОМЕР_7 за період з серпня 2020 року по березень 2021 року. Вказане може бути оцінене як завдання шкоди кредитору банкрута.

Разом з тим, всупереч доводам ПП «Іріда» в частині того, що отримані кошти від продажу сільськогосподарської техніки ТОВ «Колос 14» на його користь, в тому числі ті, які отримані від продажу ПБН-30, спрямовувались ТОВ «Колос 14» на погашення кредитної заборгованості за договором про надання банківських послуг від 09.02.2017 № 215/2897853 перед АТ «Креді Агріколь Банк», суд звертає увагу на те, що відповідно до наданого у відзиві ПП «Іріда» від 29.08.2022 договору про зміну № 8 від 13.03.2020 до договору про надання банківських послуг від 09.02.2017 № 215/2897853 датою припинення чинності лімітом банківської послуги встановлено 31.03.2021.

Договором про надання банківських послуг від 09.02.2017 № 215/2897853 надано визначення ліміту банківської послуги, яким є максимально дозволена (ий) сума (розмір) заборгованості Клієнта відносно окремого виду Банківської послуги, яка (ий) не включає зобов`язання Клієнта щодо оплати такої Банківської послуги, неустойки та відшкодування збитків. Для уникнення сумнівів, Ліміт Банківської послуги - це ліміт одночасної заборгованості Клієнта перед Банком за певною Банківською послугою на конкретну дату, а не загальна сума всіх наданих коштів Клієнту за певною Банківською послугою за весь період дії Договору.

З огляду на вищевказане тлумачення ліміту банківської послуги та встановленого договором про зміну № 8 від 13.03.2020 ліміту, граничний строк повернення кредитної заборгованості - до 01.04.2021.

При цьому, спірний договір вчинено 16.09.2020, тобто більше, ніж за 6 місяців до виникнення обов`язку повного погашення ліміту банківської послуги, а кошти, отримані ТОВ «Колос 14» від продажу сільськогосподарської техніки, в тому числі ПБН-30, перераховані в рахунок погашення заборгованості перед АТ «Креді Агріколь Банк» 05.10.2020, майже за 6 місяців до дати припинення чинності ліміту банківської послуги.

Договір про надання банківських послуг від 09.02.2017 № 215/2897853 містить поняття «генеральний строк», яким є визначений договором граничний строк (термін) для належного виконання Клієнтом всіх Боргових зобов`язань, який встановлено договором до 08.02.2024.

Отже, ТОВ «Колос 14» зобов`язане було погасити всі свої боргові зобов`язання перед АТ «Креді Агріколь Банк» щонайменше до 08.02.2024.

Враховуючи вищевикладене, всупереч доводам ПП «Іріда», не було нагальної необхідності щодо погашення заборгованості перед Банком у ТОВ «Колос 14».

До того ж, вимоги АТ «Креді Агріколь Банк» були забезпечені майном ТОВ «Колос 14», в тому числі Договорами про заставу № 215/2897853-1 від 09.02.2017, № 215/2897853-2 від 09.02.2017, № 215/2897853-3 від 09.02.2017, які на момент укладення оспорюваного Договору не припинялись.

АТ «Креді Агріколь Банк» у поясненнях від 04.08.2022 № 16211/151 зазначило, що ПП «Іріда» виступало солідарним боржником ТОВ «Колос 14» за Договором про надання банківських послуг № 215/2897853 від 09.02.2017, а тому у випадку невиконання ТОВ «Колос 14» своїх зобов`язань за цим Договором, АТ «Креді Агріколь Банк» звернулося би до ПП «Іріда» та в рамках примусового стягнення заборгованості в рахунок погашення боргу було б використано майно відповідача.

Таким чином, дані обставини щодо наявності заставного майна та солідарного боржника в особі ПП «Іріда» свідчать про відсутність необхідності дострокового погашення заборгованості ТОВ «Колос 14» перед АТ «Креді Агріколь Банк» більшістю наявного у товариства рухомого майна.

Станом на дату укладення спірного договору, заборгованість ТОВ «Колос 14» перед АТ «Креді Агріколь Банк» простроченою не була.

Натомість за позовними заявами ТОВ «Олімп» були порушенні провадження в Господарському суді Черкаської області: ухвалою суду від 19.03.2020 провадження у справі № 925/651/20; ухвалою суду від 03.06.2020 провадження у справі № 925/692/20, тобто в контексті дотримання засад цивільного законодавства, визначених ч. 1 ст. 6 ЦК України та недопущення завдання шкоди іншій особі, передбаченого ч. 3 ст. 13 ЦК України, на момент укладення оспорюваного Договору купівлі-продажу, ТОВ «Колос 14» допущено порушення цих норм, адже факт прострочення виконання зобов`язань перед ТОВ «Олімп» вже існував станом на відкриття господарським судом вищевказаних проваджень, та це прострочення не було усунуте ні на дату укладення оспорюваного Договору купівлі-продажу, ні на дату погашення кредиту перед АТ «Креді Агріколь Банк», ні після такого погашення.

При цьому, станом на дату укладення оспорюваного Договору ПБН-30, який являється предметом Договору, перебував в заставі.

Згідно з розділом «Розпорядження» п. 6 Договору застави № 215/2897853-2 від 09.02.2017, за виключенням випадків, коли предметом застави є товари в обороті та/або переробці, Заставодавець має право розпоряджатися (відчужувати, передавати у володіння та/або використання у будь-який спосіб) та/або обтяжувати предмет застави, зокрема, передавати предмет застави у наступну заставу; та/або відчужувати предмет застави; та/або передавати предмет застави в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування, як внесок до статутного капіталу (фонду) тощо, виключно (лише) за умови (обставини) отримання попередньої письмової згоди (має містити підпис уповноваженої особи та відбиток печатки) Банку на це.

Станом на дату укладення оспорюваного Договору купівлі-продажу, ПБН-30 перебував в заставі АТ «Креді Агріколь Банк», а відтак, його відчуження могло здійснюватися виключно за наявності письмової згоди банку.

Як вбачається з пояснень АТ «Креді Агріколь Банк» від 04.08.2022 № 16211/151, будь-якої згоди на продаж заставного майна банк не надавав, не зважаючи на отримання повідомлення ТОВ «Колос 14» від 24.09.2020 про продаж заставного майна, яке додавалось Позивачем до позовної заяви.

Враховуючи, що приписами ч. 1 ст. 215 ЦК України законодавцем акцентовано увагу на тому, що недійсність правочину настає у разі недодержання вимог, встановлених ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України саме в момент його вчинення, то питання наявності підстав для визнання недійсним оспорюваного Договору купівлі-продажу досліджується судом саме на дату його укладення сторонами, тобто 16.09.2020.

Разом з тим, беручи до уваги умови договору, відповідно до яких він вчиняється (передається предмет договору від однієї сторони на користь іншої) в момент його підписання сторонами, тобто за своєю правовою природою є реальним, то дата укладення договору тотожна даті його вчинення.

За змістом абз 2 ст. 17 Закону України «Про заставу» заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено законом.

Вказане положення Закону України «Про заставу» кореспондується із відповідними положеннями Договору про заставу № 215/2897853-2 від 09.02.2017, відтак, доводи позивача про те, що на момент укладення Договору купівлі-продажу № 1609/9/2020 від 16.09.2020 він являється таким, що порушує ст. 17 Закону України «Про заставу» є обґрунтованими, оскільки його предметом є заставне майно, яке на момент укладення Договору, досі перебувало в заставі банку.

Статтею 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Приписами ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За змістом статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положеннями статті 78 ГПК України визначено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

В силу ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові Верховного Суду від 01.07.2021 у справі № 917/549/20 вказано, що стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Аналіз змісту ст. 79 ГПК України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Близький за змістом висновок Верховного Суду викладено у постанові від 16.02.2021 у справі № 927/645/19.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17. Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Враховуючи вищевикладені обставини, слід зазначити таке:

- спірний договір купівлі-продажу № 1609/9/2020 від 16.09.2020 укладений у підозрілий період (протягом трьох років до порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ «Колос 14»). При цьому, суд звертає увагу на те, що на момент укладення договору діяв Кодекс України з процедур банкрутства, а тому, до даних правовідносин можуть бути застосовані положення ст. 42 Кодексу;

- договір купівлі-продажу ПБН-30 № 1609/9/2020 від 16.09.2020 укладений між пов`язаними особами, оскільки керівником ПП «Іріда», покупцем за договором, являвся ОСОБА_1 , який одночасно із цим досі є засновником ТОВ «Колос 14» та представником, уповноваженим діяти від імені цього товариства, та згідно приписів ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства, є заінтересованою особою стосовно ТОВ «Колос 14»;

- станом на дату укладення договору купівлі-продажу ПБН-30 № 1609/9/2020 від 16.09.2020 ТОВ «Колос 14» мало кредиторську заборгованість перед ТОВ «Олімп», стосовно примусового стягнення якої ТОВ «Олімп» подано до Господарського суду Черкаської області позовні заяви, провадження за якими відкрите до укладення оспорюваного договору купівлі-продажу ПБН-30;

- не зважаючи на отримання коштів від ПП «Іріда» в рахунок оплати за ПБН-30, ТОВ «Колос 14» не здійснено погашення заборгованості перед ТОВ «Олімп», а погашено заборгованість перед АТ «Креді Агріколь Банк» за договором про надання банківських послуг від 09.02.2017 № 215/2897853, граничний строк погашення якої станом на дату укладення договору купівлі-продажу ПБН-30 встановлений цим договором щонайменше до 08.02.2024, та при цьому зобов`язання ТОВ «Колос 14» були забезпечені як заставою рухомого майна, так і покладено на ПП «Іріда» солідарний обов`язок щодо виконання зобов`язань ТОВ «Колос 14», в разі ухилення останнього від їх виконання;

- спірний ПБН-30 на момент укладення договору купівлі-продажу № 1609/9/2020 від 16.09.2020 перебував в заставі АТ «Креді Агріколь Банк», що є порушенням ст. 17 Закону України «Про заставу».

Необхідно вказати, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц викладено правовий висновок про те, що позивач вправі звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Близькі за змістом висновки викладені Верховним Судом у постановах від 03.03.2020 у справі № 910/7976/17, від 03.03.2020 у справі № 904/7905/16, від 04.08.2020 у справі № 04/14-10/5026/2337/2011.

Відтак, договір купівлі-продажу ПБН-30 № 1609/9/2020 від 16.09.2020 являється таким, що порушує положення п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, ч. 3 ст. 13 ЦК України, отже являється фраудаторним та підлягає визнанню недійсним на підставі абз. 3 ч. 2 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства.

За змістом абз 3 ч. 2 ст. 42 КУзПБ правочини вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник уклав договір із заінтересованою особою.

Враховуючи вищевикладені обставини, місцевий господарський суд належним чином дослідивши матеріали справи, дотримуючись норм процесуального та матеріального права, дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

У зв`язку із цим, слід застосувати наслідки недійсності правочину шляхом зобов`язання ПП «Іріда» повернути ТОВ «Колос 14» бункер-накопичувач перевантажувальний, реєстраційний номер НОМЕР_48, марки ПБН-30, рік випуску 2019, заводський номер НОМЕР_1 .

Також, відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В силу ст.ст. 16, 58 ГПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога). Представником у суді може бути адвокат.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро (організаційні форми адвокатської діяльності).

Приписами ч. 5 ст. 14 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що стороною договору про надання правової допомоги є адвокатське бюро.

Разом з тим, п. 4 ч. 1 ст. 1 вказаного закону визначає, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просив суд стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 45 368,00 грн, з яких 5 368,00 грн судового збору та 40 000,00 грн витрат на правову допомогу.

У відповідності до ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Так, до матеріалів справи позивачем подано документи, що підтверджують витрати ТОВ «Колос 14» на професійну правничу допомогу: Договір про надання правової допомоги № 13-12-2021 від 13.12.2021, Акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 1 від 22.02.2023 за Договором про надання правової допомоги № 13-12-2021 від 13.12.2021, Додаткова угода № 15/02/2023-1 від 15.02.2023 до Договору про надання правової допомоги № 13-12-2021 від 13.12.2021.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 5 статті 126 ГПК України передбачено, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З огляду на заперечення відповідача щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність зменшення розміру витрат, які покладаються на відповідача до 24 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 5 368,00 грн судового збору.

Щодо доводів скаржника про те, що ліквідатор мав сам змогу ефективно захистити права боржника, необхідно зазначити наступне.

Повноваження арбітражного керуючого на звернення до суду прямо передбачені положеннями Кодексу України з процедур банкрутства (ст. 12).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

В силу п. 4 ч. 1 ст. 12 КУзПБ арбітражний керуючий користується усіма правами розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією, ліквідатора відповідно до законодавства, у тому числі має право, залучати для забезпечення виконання своїх повноважень на договірних засадах інших осіб та спеціалізовані організації з оплатою їхньої діяльності за рахунок боржника, якщо інше не встановлено цим Кодексом чи угодою з кредиторами.

При цьому, КУзПБ не містить прямої заборони відносно можливості участі представників арбітражного керуючого на окремих стадіях справи про банкрутство або під час вчинення окремих дій.

Положення ГПК України поширюють свою дію на провадження у справах про банкрутство.

Отже, ліквідатор, як будь-який учасник справи, має право реалізовувати покладені на нього обов`язки особисто або із залученням представників.

За змістом ст. 56 ГПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (само представництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

Таким чином, залучення арбітражним керуючим представників з метою, зокрема, участі у судових засіданнях, узгоджується з положеннями ст. 56 ГПК України, ЦК України та нормативним регулюванням процедури банкрутства.

У відповідності до ч. 1 ст. 58 ГПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Стаття 60 ГПК України, зокрема, визначає, що повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: довіреністю фізичної або юридичної особи; свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна. Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або у визначених законом випадках іншою особою. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Як вже зазначалось, позивачем подано документи, що підтверджують витрати ТОВ «Колос 14» на професійну правничу допомогу: Договір про надання правової допомоги № 13-12-2021 від 13.12.2021, Акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 1 від 22.02.2023 за Договором про надання правової допомоги № 13-12-2021 від 13.12.2021, Додаткова угода № 15/02/2023-1 від 15.02.2023 до Договору про надання правової допомоги № 13-12-2021 від 13.12.2021.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про необґрунтованість зазначених вище доводів скаржника.

Відтак, твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду Черкаської області від 10.10.2023 у справі № 925/1577/20 (925/288/23) та у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Приписами статті 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду, вважає апеляційну скаргу Приватного підприємства «Іріда» необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Черкаської області від 10.10.2023 у справі № 925/1577/20 (925/288/23) підлягає залишенню без змін.

Розподіл судових витрат

Судові витрати за подання даної апеляційної скарги, у відповідності до статті 129 ГПК України, судом покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 267-271, 273, 275, 276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Іріда» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 10.10.2023 у справі № 925/1577/20 (925/288/23) залишити без змін.

3. Справу № 925/1577/20 (925/288/23) повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови складено та підписано - 29.01.2024.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Б.М. Поляков

О.М. Остапенко