ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2024 р. Справа№ 910/3468/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Гончарова С.А.

Шаптали Є.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

матеріали апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2023

у справі № 910/3468/23 (суддя Полякова К.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС»

до Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант»

про стягнення 31 034,69 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в порядку регресу (суброгації) в сумі 31 034,69 грн., яка становить частину з виплаченого позивачем, як страховою організацією за укладеним з ОСОБА_1 договором добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 186558а9к від 03.07.2019, страхового відшкодування, в зв`язку з пошкодженням автомобіля Peugeot, державний номер НОМЕР_1 , внаслідок ДПТ, що сталася з вини ОСОБА_2 - водія автомобіля Mercedes-Benz, державний номер НОМЕР_2 .

При розрахунку заявленої до стягнення суми позивач виходить з того, що:

- ним за наслідками спірної ДТП ОСОБА_1 виплачено 62 069,38 грн., в свою чергу відповідачем позивачу сплачено 30 034,69 грн.;

- незважаючи на те, що учасниками спірної ДТП були три особи, а саме ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і двоє останніх притягнуті до адміністративної відповідальності, саме внаслідок дії ОСОБА_2 було завдано пошкоджень автомобілю Peugeot, державний номер НОМЕР_1 .

У відзиві на позовну заяву відповідач проти задоволення позову заперечив, пославшись на те, що учасниками ДТП були три особи, двоє з яких притягнуті до адміністративної відповідальності, а відтак відповідачем сплачено на користь позивача 30 034,69 грн., тобто половину виплаченої позивачем суми відшкодування матеріальної шкоди. Також відповідач просив застосувати строк позовної давності до пред`явлених вимог.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.09.2023 у справі № 910/3468/23 позовні вимоги задоволені повністю, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено 31 034,69 грн. відшкодування шкоди, а також 2 684,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що:

- зі змісту постанов Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.01.2020 у справі № 202/223/20, якою винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП визнано винним ОСОБА_2 та від 13.02.2020 у справі № 202/224/20, якою винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП визнано винним ОСОБА_3 , слідує, що саме водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки Mercedes-Benz, державний номер НОМЕР_2 , не вчинив заходів щодо зменшення швидкості руху аж до зупинки та об`їзду перешкоди, яку спроможний був виявити, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Peugeot, державний номер НОМЕР_1 ; разом із цим, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Suzuki SХ-4, державний номер НОМЕР_3 , не вчинив заходів щодо зменшення швидкості руху аж до зупинки та об`їзду перешкоди, яку спроможний був виявити, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом марки Mercedes-Benz, державний номер НОМЕР_2 ;

- тобто під час розгляду справ № 202/223/20, № 202/224/20 не встановлено наявність обоюдної вини водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спричиненні ДТП та завданні збитків автомобілю Peugeot, державний номер НОМЕР_1 , а завдання пошкоджень останньому спричинено діями саме ОСОБА_2 , що встановлено постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.01.2020 у справі № 202/223/20;

- отже саме на відповідача, яким застраховано цивільно-правову відповідальність ОСОБА_2 покладається обов`язок з відшкодування завданої власнику автомобіля Peugeot, державний номер державний номер НОМЕР_1 , шкоди.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд першої інстанції зазначив про таке:

- перебіг позовної давності відносно заявлених вимог розпочався з моменту настання страхового випадку - 24.12.2019 ДТП та тривав до 24.12.2022;

- у той же час, згідно з положеннями пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину;

- вказаний пункт введений в дію на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 №540-IX;

- постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, який тривав до 30.06.2023;

- отже позивачем при зверненні 28.02.2023 до суду не пропущений строк позовної давності за вимогою про стягнення 31 034,69 грн. страхового відшкодування, оскільки закінчення відповідного строку припадало на час дії карантину, у зв`язку з чим строк позовної давності був продовжений.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2023 у справі № 910/3468/23 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У апеляційній скарзі, з урахуванням уточнень, апелянт зазначив про те, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим.

У обґрунтування позовних вимог апелянт послався на ті ж самі обставини, що й під час розгляду справи в суді першої інстанції, додатково зауваживши на тому, що поновлення пропущених процесуальних строків здійснюється судом, якщо такий пропуск чи неможливість вчинення відповідної процесуальної дії зумовлено саме обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, для поновлення такого строку недостатньо лише посилання на наявність таких обмежень, а необхідним є наведення конкретних обставин та надання скаржником відповідних доказів на підтвердження їх існування, а також доведення їх впливу на своєчасність реалізації ним своїх прав.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2023, справу № 910/3468/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Шаптала Є.Ю., Гончаров С.А..

З огляду на те, що апеляційна скарга надійшла до Північного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, що у даному випадку унеможливлює розгляд поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування матеріалів даної справи у суду першої інстанції та відкладення вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, до надходження матеріалів справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.10.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/3468/23, а також відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи № 910/3468/23.

19.10.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали вказаної справи.

У зв`язку з перебуванням судді Гончарова С.А., який не є головуючим суддею, у відрядженні розпорядженням в.о. керівника апарату суду № 09.1-08/4293/23 від 23.10.2023 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/3468/23.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2023, визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Шаптала Є.Ю., Тищенко А.І..

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2023 апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2023 у справі № 910/3468/23 залишено без руху, а також надано Товариству з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху шляхом надання до суду апеляційної інстанції:

- заяви/клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням підстав пропуску строку;

- повного тексту апеляційної скарги із зазначенням підстав незаконності і (або) необґрунтованості рішення з посиланням на обставини справи та на норми матеріального чи процесуального права;

- доказів сплати судового збору у розмірі 3 220,80 грн;

- доказів надсилання копії апеляційної скарги та доданих до неї документів позивачу (Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «АРКС»)

07.11.2023 до Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків, до якої додані перелічені вище документи.

У зв`язку з перебуванням судді Тищенко А.І., яка не є головуючою суддею, на підготовці для підтримання кваліфікації в НШСУ, розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/4538/23 від 13.11.2023 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.11.2023 визначений наступний склад колегії суддів: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя, судді: Гончаров С.А., Шаптала Є.Ю..

Частиною 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684*100=268 400 грн.) крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої за 268 400,00 грн., справа підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2023 апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2023 у справі № 910/3468/23 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Гончаров С.А., Шаптала Є.Ю., задоволено клопотання Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2023 у справі № 910/3468/23 та поновлено апелянту вказаний строк, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2023 у справі № 910/3468/23, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2023 у справі № 910/3468/23 до закінчення його перегляду в апеляційному порядку.

У період з 18.12.2023 по 23.12.2023 суддя Гончаров С.А. перебував у відрядженні, а у період з 24.12.2023 по 26.01.2024 - у відпустці.

Станом на 30.01.2024 відзивів, пояснень та клопотань до суду не надходило.

Враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням воєнного стану в Україні з 24.02.2022 Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, та його продовження Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022 від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 01.05.2023 № № 254/2023, від 26.07.2023 № № 451/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», справа розглядається у розумний строк.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає зміні, або скасуванню з наступних підстав.

03.07.2019 позивач (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) уклали договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 186558а9к (далі Договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом - автомобілем Peugeot, державний номер НОМЕР_1 (далі Автомобіль).

Зі змісту вказаного Договору слідує, що вигодонабувачем за ним є ПАТ «Державний ощадний банк України».

Згідно з п. 17 Договору строк дії Договору з 04.07.2019 до 03.07.2022.

24.12.2021 о 13 годині 15 хвилин на вул. Калинова, 22 в м. Дніпро сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю Автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , автомобіля Mercedes-Benz, державний номер НОМЕР_2 (далі Автомобіль 1), під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Suzuki SХ-4, державний номер НОМЕР_3 (далі Автомобіль 2), під керуванням ОСОБА_3 .

У результаті ДТП пошкоджено застрахований позивачем Автомобіль.

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.01.2020 у справі № 202/223/20 установлено, що водій ОСОБА_2 , керуючи Автомобілем 1, не вчинив заходів щодо зменшення швидкості руху аж до зупинки та об`їзду перешкоди, яку спроможний був виявити, внаслідок чого здійснив зіткнення з Автомобілем, під керуванням ОСОБА_1 . Відтак, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Крім того, постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13.02.2020 у справі № 202/224/20 установлено, що водій ОСОБА_3 , керуючи Автомобілем 2, не вчинив заходів щодо зменшення швидкості руху аж до зупинки та об`їзду перешкоди, яку спроможний був виявити, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним Автомобілем 1, під керуванням ОСОБА_2 . За таких обставин, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Згідно зі складеними позивачем Страховим актом ARX2535087 та розрахунком страхового відшкодування, з урахуванням того, що франшиза за Договором (безумовна) щодо збитків, завданих ДТП, становить 0% від страхової суми,за наслідками спірної ДТП до виплати в якості страхового відшкодування визначено суму 62 069,38 грн..

Як слідує зі змісту вказаного страхового акту, вартість матеріального збитку, що підлягає виплаті за умовами Договору, визначена позивачем виходячи з даних, встановлених в наряді-замовленні № зн-П102324 від 08.01.2020 та ремонтної калькуляції ТОВ «Ілта» (виконавець робіт з ремонту Автомобіля - примітка суду).

В свою чергу, згідно з виконаним за замовлення позивача Фізичною особою-підприємцем Казда Денисом Олеговичем (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 500/18 від 15.06.2018) Звітом про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу № 1340 від 08.11.2020, вартість відновлювального ремонту Автомобіля становить 64 031,93 грн., тобто суму меншу, за визначену позивачем до виплати.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» (тут і далі в редакції, чинній на дату спірної ДТП) здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

У поданій позивачу заяві про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу від 08.01.2020 страхувальник просив виплатити страхове відшкодування на рахунок СТО - ТОВ «Ілта».

У листі вих. № 100.08-17/23 від 16.01.2020 вигодонабувач (ПАТ «Державний ощадний банк України») повідомив про те, що ним було прийнято рішення про перерахування спірного страхового відшкодування на рахунок СТО, де буде проводитись відновлювальний ремонт Автомобіля.

Згідно з наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 633848 від 20.01.2020 страхове відшкодування в сумі 62069,38 грн. перераховано позивачем ТОВ «Ілга» (виконавець робіт з ремонту Автомобіля - примітка суду).

З відмітки банку на вказаному платіжному дорученні слідує, що воно банком проведено, а отже, страхове відшкодування позивачем виплачене в повному обсязі.

Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до відповіді від Національної поліції України учасниками спірної ДТП були три особи, а саме ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а двоє останніх притягнуті до адміністративної відповідальності.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, серед іншого пославшись на те, що так як учасниками ДТП були три особи, двоє з яких притягнуті до адміністративної відповідальності, відповідач має сплатити на користь позивача лише 30 034,69 грн., тобто половину виплаченої позивачем суми відшкодування матеріальної шкоди.

Щодо вказаного колегія суддів зазначає наступне.

Зі змісту постанов Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.01.2020 у справі № 202/223/20, якою винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП визнано винним ОСОБА_2 та від 13.02.2020 у справі № 202/224/20, якою винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП визнано винним ОСОБА_3 , слідує, що:

- водій ОСОБА_2 , керуючи Автомобілем 1, не вчинив заходів щодо зменшення швидкості руху аж до зупинки та об`їзду перешкоди, яку спроможний був виявити, внаслідок чого здійснив зіткнення з Автомобілем;

- ОСОБА_3 , керуючи Автомобілем 2 не вчинив заходів щодо зменшення швидкості руху аж до зупинки та об`їзду перешкоди, яку спроможний був виявити, внаслідок чого здійснив зіткнення з Автомобілем 2.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, під час розгляду справ № 202/223/20, № 202/224/20 не встановлено наявність обоюдної вини водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спричиненні ДТП та завданні збитків Автомобілю, а завдання пошкоджень останньому спричинено діями саме ОСОБА_2 , що встановлено постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.01.2020 у справі № 202/223/20.

Вказаним спростовуються твердження відповідача про те, що, так як учасниками ДТП були три особи, двоє з яких притягнуті до адміністративної відповідальності, він має відшкодувати позивачу половину виплаченої останнім суми страхового відшкодування

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).

Стаття 1 Закону встановлює, що володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Згідно з ч. 3 ст. 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Враховуючи, що матеріли справи не містять жодних доказів того, що ОСОБА_4 неправомірно володіла Автомобілем 1 під час скоєння спірної ДТП, її володіння забезпеченим транспортним засобом (Автомобіль 1) під час спірної ДТП вважається правомірним.

Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків.

За правилами ст. 22 Закону, обов`язок відшкодувати шкоду при настанні страхового випадку покладено на страховика, яким застраховано цивільно-правову відповідальність особи, винної у настанні такого випадку.

З матеріалів справи слідує та сторонами не заперечується, що станом на 24.12.2019 (дата спірної ДТП - примітка суду) цивільно-правова відповідальність щодо Автомобіля 1 була застрахована відповідачем згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ № 008584468 (далі Поліс).

Зазначений факт відповідачем не заперечується.

Згідно з ч. 4 ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно, вказані особи мають право на звернення до страховика з відповідними вимогами.

Враховуючи, що матеріалами справи не підтверджується неправомірне володіння ОСОБА_2 Автомобілем 1 під час спірної ДТП, в даному випадку саме відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності осіб, які правомірно володіють Автомобілем 1, тобто і ОСОБА_2 (особа, яка визнана винною у спірній ДТП), має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок спірної ДТП, а позивач, як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок спірної ДТП, набув право вимоги, яке ця особа, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За правилами абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону, сума спірного страхового відшкодування має бути зменшена на суму франшизи.

Таким чином, відповідач як страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до приписів Закону має обов`язок в межах своєї відповідальності відшкодувати завдану його страхувальником шкоду, обраховану відповідно до приписів Закону, тобто з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством), за мінусом франшизи.

Полісом встановлено, що ліміт відповідальності відповідача як страховика за шкоду, завдану майну, становить 100 000,00 грн., а франшиза - 1 000,00 грн.

З матеріалів справи слідує, що 03.03.2020 позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування вих.№ СУ/007958/3 від 02.03.2020, в якій просив сплатити суму боргу у розмірі 62 069,38 грн. (тобто загальну суму виплаченого позивачем за наслідками спірної ДТП страхового відшкодування - примітка суду), а 16.06.2020 платіжним дорученням № 9405 відповідачем було сплачено на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 30 034,69 грн.

З огляду на вказане, позивач для отримання решти з виплаченої ним суми страхового відшкодування звернувся до суду з цим позовом, у якому просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду в порядку регресу (суброгації), в сумі 31 034,69 грн., яка становить різницю між виплаченого позивачем, як страховою організацією, за Договором сумою страхового відшкодування та вже виплаченою відповідачем за умовами Полісу сумою. При цьому позивачем було враховано франшизу за Полісом (62 069,38-30 034,69- 1 000,00).

З огляду на обставини, які встановлені вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в порядку регресу (суброгації) в сумі 31 034,69 грн..

Щодо посилань відповідача на пропуск позивачем строків позовної давності для звернення до суду з цим позовом, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України)

Сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа не тільки довідалася, а й могла довідатися про порушення свого права. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (ч. 1 ст. 262 ЦК України).

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, перебіг позовної давності відносно заявлених вимог розпочався з моменту настання страхового випадку, тобто ДТП, а саме 24.12.2019, відтак трирічний строк позовної давності спливає 24.12.2022.

В свою чергу з цим позовом позивач до суду звернувся 31.03.2023.

Водночас, за змістом положень п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, серед іншого, статтями 257, 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Колегія суддів вважає помилковою позицію відповідача про те, що строк позовної давності було пропущено оскільки поновлення пропущених процесуальних строків здійснюється судом, якщо такий пропуск чи неможливість вчинення відповідної процесуальної дії зумовлено саме обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, для поновлення такого строку недостатньо лише посилання на наявність таких обмежень, а необхідним є наведення конкретних обставин та надання скаржником відповідних доказів на підтвердження їх існування, а також доведення їх впливу на своєчасність реалізації ним своїх прав.

Колегія суддів зауважує відповідачу на тому, що наведені ним доводи стосуються процесуальних строків продовжених відповідними процесуальними кодексами, а саме ГПК України, ЦПК України, КАС України, та, відповідно, не стосуються положень щодо строків позовної давності, які регулюються ЦК України.

Отже, позивачем не було пропущено строк позовної давності для звернення з даним позовом до суду, оскільки постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із відповідними змінами і доповненнями) № 211 від 11.03.2020 з 12.03.2020 на усій території України встановлено карантин, строк дії якого неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Надаючи оцінку доводам всіх учасників судового процесу колегією суддів враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду міста Києва від 18.09.2023 у справі № 910/3468/23, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Враховуючи вищевикладене та вимоги апеляційної скарги, апеляційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» задоволенню не підлягає.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються на апелянта.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2023 у справі № 910/3468/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2023 у справі № 910/3468/23 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2023 у справі № 910/3468/23.

4. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/3468/23.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді С.А. Гончаров

Є.Ю. Шаптала