ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2024м. ХарківСправа № 922/2588/23 (922/1758/23)

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Усатого В.О.

при секретарі судового засідання Мазуренко А.О.

розглянувши в судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Харківської області матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування" (61019, м. Харків, пр. Ново-Баварський, буд. 118, код ЄДРПОУ 19364229)
до Акціонерного товариства "Електромашина" (61016, м. Харків, вул. Озерянська, буд. 106, код ) 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача арбітражний керуючий Іваненко Є.В.
про стягнення коштів в межах справи про банкрутство Акціонерного товариства "Електромашина"
учасники справи в судове засіданні не з`явились

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування" (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Акціонерного товариства "Електромашина" (надалі - відповідач) про стягнення 475 918,92 грн. попередньої оплати, 645 392,20 грн. пені, 127 238,53 грн. інфляційного збільшення, 15 905,10 грн. 3% річних.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо поставки продукції, яка була оплачена позивачем шляхом внесення попередньої оплати за договором поставки продукції №75 від 21.05.2021.

Ухвалою від 08.05.2023 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 02.06.2023 (з урахуванням ухвали від 29.05.2023 про виправлення описки).

Ухвалою від 02.06.2023 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 28.06.2023.

20 червня 2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти вимог позивача заперечив, посилаючись на їх необґрунтованість, просив відмовити у задоволенні позову. Одночасно з відзивом також було подано клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу з 25000,00грн. до 4000,00грн.

У відзиві відповідач заявив клопотання про поновлення строку на подачу відзиву, у якому зазначив, що пропуск даного строку був викликаний тим, що внаслідок попадання ракети на територію підприємства, що підтверджується листом ГУ ДСНС у Харківській області, була повністю знищена адміністративна будівля, в якій розміщувалися, в тому числі, бухгалтерський, фінансовий та юридичний відділи. Відтак, для з`ясування обставин справи, спростування вимог, заявлених у позовній заяві та надання обґрунтованих доказів відповідачу необхідно було відновлювати втрачені документи.

Суд у підготовчому засіданні 28.06.2023 постановив ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про поновлення пропущеного процесуального строку на подання відзиву та про долучення його до матеріалів справи. Також, у підготовчому засіданні 28.06.2023 судом оголошено перерву до 19.07.2023.

У підготовчому засіданні 19.07.2023 судом постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті на 26.07.2023.

У судовому засіданні 26.07.2023 судом оголошено перерву до 16.08.2023.

Ухвалою суду від 16.08.2023 матеріали справи № 922/1758/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування" до Акціонерного товариства "Електромашина" про стягнення 1264454,75 грн., з яких: 475918,92 грн. попередньої оплати, 645392,20 грн. пені, 127238,53 грн. інфляційного збільшення, 15905,10 грн. 3% річних, передано до Господарського суду Харківської області для розгляду у межах справи №922/2588/23 про банкрутство Акціонерного товариства "Електромашина" ().

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду позовна заява в межах справи про банкрутство передана на розгляд головуючому судді Усатому В.О.

Розглянувши позовну заяву з додатками, суд зазначає, що в межах справи №922/2588/23 ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.07.2023, крім іншого, відкрито провадження у справі про банкрутство Акціонерного товариства "Електромашина" (61016, м. Харків, вул. Озерянська, 106, ). Визнано вимоги ініціюючого кредитора - ТОВ "ТД "Спецзапчастина" до боржника - АТ "Електромашина" в розмірі 377901,09 грн (з яких: 299253,67 грн - основний борг, 12484,55 грн - 3% річних, 66162,87 грн - інфляційне збільшення), 26840,00 грн - витрат зі сплати судового збору за подання до суду заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство, 60300,00 грн - витрат на авансування винагороди арбітражному керуючому.

31.07.2023 здійснено офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство Акціонерного товариства "Електромашина" за № 71109.

З огляду на те, що станом на момент звернення позивача до суду з відповідним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування" не знало і не могло знати про банкрутство відповідача - Акціонерного товариства "Електромашина", провадження у справі про яке було відкрито лише 27.07.2023, суд вважав за необхідне ухвалою суду від 28.08.2023 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування" (вхідний номер 3697/23 від 21.08.2023) залишити без руху. Запропонувати позивачу - Товариству з обмеженою відповідальністю "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування" у десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали визначитись з правовою природою своїх вимог, з урахуванням ухвали суду від 27.07.2023 про відкриття провадження у справі про банкрутство Акціонерного товариства "Електромашина".

11.09.2023 до суду від позивача надійшло клопотання (вх.№24369), в якому останній просив суд :

1. прийняти справу № 922/1758/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський завод підйомно-транспортного устаткування» до Акціонерного товариства «Електромашина» про стягнення 1 264 454,75 грн., з яких: 475 918,92 грн. попередньої оплати, 645 392,20 грн. пені, 127 238,53 грн. інфляційного збільшення, 15 905,10 грн. 3% річних, до розгляду у межах справи №922/2588/23 про банкрутство АТ «Електромашина» ();

2. розглянути у порядку позовного провадження справу № 922/1758/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування" до Акціонерного товариства «Електромашина» про стягнення заборгованості за наявними в ній матеріами справи у межах справи №922/2588/23 про банкрутство АТ «Електромашина».

Враховуючи, що головуючий суддя Усатий В.О. з 18.09.2023 по 25.09.2023 включно перебував на лікарняному, ухвалу у даній справі постановлено у перший робочий день судді, а саме 26.09.2023 року.

Ухвалою суду від 26.09.2023 року прийнято справу №922/1758/23 до розгляду в межах справи про банкрутство АТ «Електромашина», постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін; постановлено повторно провести підготовче провадження; призначено підготовче засідання на "24" жовтня 2023 р. об 11:10 год; встановлено позивачу та відповідачу строк до 20.10.2023 на подання суду заяв чи клопотань, пов`язаних з розглядом справи, а також доказів, які не були подані суду в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

В судове засідання 24.10.2023 учасники справи не з`явились, були повідомлені належним чином згідно вимог чинного законодавства.

Ухвалою суду від 24.10.2023 відкладено підготовче засідання на 16.11.2023 р. об 12:45 год.

16.11.2023 до суду від розпорядника майна АТ "Електромашина" арбітражного керуючого Іваненка Є.В. надійшло клопотання про залучення до участі у справі останнього в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, відкладення підготовчого засідання та ознайомлення з матеріалами справи (вх.№31466).

В судове засідання 16.11.2023 учасники справи не з`явились, були повідомлені належним чином згідно вимог чинного законодавства.

Ухвалою суду від 16.11.2023, крім іншого, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача арбітражного керуючого Іваненка Є.В. Постановлено позивачу направити на адресу третьої особи копію позовної заяви з доданими до неї документами в 3денний строк з дня отримання цієї ухвали, докази такого направлення надати суду. Встановлено третій особі строк для подання пояснень щодо позову, оформлених відповідно до ст. 168 ГПК України - протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали. Продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів. Відкладено підготовче засідання на "07" грудня 2023 р. о 12:50 год.

Суд у підготовчому засіданні 07.12.2023 постановив ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про відкладення підготовчого засідання на 19.12.2023 о 13:40 год.

11.12.2023 до суду від позивача надійшло клопотання з додатком у вигляді доказів направлення позовної заяви третій особі (вх.№33983).

19.12.2023 до суду від арбітражного керуючого Іваненка Є.В. надійшли пояснення з додатком (вх.№34940).

У підготовчому засіданні 19.12.2023 судом постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті на 20.12.2023 на 15:40 год.

В судове засідання 20.12.2023 сторони не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою суду від 20.12.2023 відкладено розгляд справи по суті на "16" січня 2024 р. о 14:10 год.

Постановою Господарського суду Харківської області від 20.12.2023 у справі 922/2588/23 визнано Акціонерне товариство "Електромашина" банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців, призначено ліквідатором АТ "Електромашина" арбітражного керуючого Іваненка Є.В.

16.01.2024 до суду до суду від позивача надійшло клопотання (вх.№ 1323) про розгляд справи за відсутності представника останнього.

16.01.2024 від відповідача надійшло клопотання (вх.№1337), в якому останній просить суд зменшити розмір пені на 60% від заявленої суми, тобто до суми 258156,88 грн.

16.01.2024 від відповідача надійшло клопотання з додатком (вх.№1330), в якому останній просить суд долучити до матеріалів справи документи в підтвердження обставин, викладених у клопотанні про зменшення розміру пені.

В судовому засіданні 16.01.2024 оголошено перерву до 16.01.2024 о 17:00 год.

Після перерви учасники справи в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, явка останніх в судове засідання обов`язковою не визнавалась.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд установив такі обставини.

21 травня 2021 року між ТОВ «ХЗПТУ» та АТ «ЕЛЕКТРОМАШИНА» було укладено договір поставки продукції №75 (надалі - Договір), за яким постачальник (АТ «ЕЛЕКТРОМАШИНА») зобов`язується поставляти та передавати у власність Покупця (ТОВ «ХЗПТУ») продукцію виробничо-технічного призначення далі - (Продукція/партія Продукції), а Покупець зобов`язується приймати цю продукцію та своєчасно здійснювати її оплату на умовах даного Договору.

Пунктом 3.1. Договору визначено, що строк поставки на кожну партію продукції визначається в Специфікаціях до цього Договору, які є невід`ємними його частинами.

Розрахунки за виготовлену Постачальником Продукцію за цим Договором -здійснюються Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника. Умови розрахунків, визначаються сторонами у Специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору (п.4.2. Договору).

21 грудня 2021 року Сторонами укладено Специфікацію №9 та Специфікацію №10 до договору №75 від 21 травня 2021 року.

Згідно умов Специфікації №9 сторонами погоджено найменування продукції та технічні характеристики : Електродвигун Д810МУ2 55 кВТ, 220В, 500 об/хв, збудження послідовне, вик. ІМ1004.S2.IP44 (код УКТВЗД ) у кількості 2 шт. загальною вартістю 1 017 600,00 грн.(у т.ч. ПДВ).

Згідно умов Специфікації №10 сторонами погоджено найменування продукції та технічні характеристики :

1. Електродвигун Д32МУ2 18 кВт, 220В, 960 об/хв, збудження послідовне, вик. ІМ1001,S2,IP44 (код УКТВЗД ) - 1 шт;

2. Електродвигун Д32МУ2 12 кВт, 220В, 675 об/хв, збудження послідовне, вик. ІМ1001,S2,IP44 (код УКТВЗД 8501 32 00 90) - 1 шт;

3. Електродвигун Д806МУ2, 22 кВт, 220В, 575 об/хв, збудження послідовне, вик. ІМ1003,S2,IP44 (код УКТВЗД 8501 32 00 90) - 1 шт.

Загальна вартість - 568 796,40 грн. (у т.ч. ПДВ).

Умовами Специфікації №9 та Специфікації №10 передбачено наступний порядок здійснення розрахунків за виготовлену Постачальником Продукцію:

- 30% вартості Продукції - в порядку попередньої оплати;

- 70% вартості Продукції - остаточний розрахунок протягом 10-ти банківських днів з дати повідомлення Покупця про готовність продукції до відвантаження.

Позивачем на виконання договірних зобов`язань за договором №75 від 21.05.2021 року було здійснено передплату за Продукцію у загальному розмірі 475 918, 92 грн, зокрема:

1) 22.12.2021 року за Специфікацією №9 у розмірі 305280, 00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №5493 від 22 грудня 2021 року;

2) 11.01.2022 року за Специфікацією №10 у розмірі 170 638, 92 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №78 від 11 січня 2022 року.

За умовами Специфікацій Відповідач мав поставити Товар протягом 60 календарних днів з дати надходження попередньої оплати при умові 100% оплати на дату відвантаження.

Проте Постачальник замовлений товар Покупцю протягом визначеного в Специфікації строку не поставив, тобто не виконав взяті па себе зобов`язання відповідно до умов укладеного Договору.

У зв`язку з простроченням поставки товару Відповідачем, Позивачем заявлено вимогу про стягнення 475918,92 грн. попередньої оплатии, 645 392,20 грн. пені, 127 238,53 грн. інфляційного збільшення, 15 905,10грн. 3% річних.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до статті 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суд установив, що позивач 22.12.2021 року перерахував Відповідачу суму передоплати за Специфікацією №9 у розмірі 30% - 305280,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №5493 від 22 грудня 2021 року.

Крім того, суд установив, що позивач 11.01.2022 року перерахував Відповідачу суму передоплати за Специфікацією №10 у розмірі 30% - 170 638, 92 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №78 від 11 січня 2022 року.

Отже, поставка оплаченої продукції згідно з умовами Специфікацій мала бути здійснена: за Специфікацією №9 до 20.02.2022 включно та за Специфікацією №10 до 12.03.2022 включно.

Проте Відповідачем не здійснено поставку товару за договором №75 від 21.05.2021 року та умов укладених до нього Специфікації №9 та Специфікації №10. Докази зворотного в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи викладене, беручи до уваги фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, Відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов`язання з поставки товару за Специфікацією №9 до договору №75 від 21.05.2021 року - з 21.02.2022 та за Специфікацією №10 до договору №75 від 21.05.2021 року - з 13.03.2022.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Таким чином, відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України у покупця виникає право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати від продавця, який одержав суму попередньої оплати товару і не поставив його у встановлений строк.

Отже, у розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар. При цьому, попередньою оплатою є часткова або повна оплата товару до його передання продавцем.

Визначене зазначеною нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов`язання.

Тобто, виходячи з аналізу положень статті 693 Цивільного кодексу України умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Тобто, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

При цьому, оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Суд зазначає, що Відповідач прострочив своє грошове зобов`язання з повернення суми попередньої оплати у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки, та яку Позивач зажадав повернути на підставі частини другої статті 693 ЦК України. Вказане зобов`язання, відповідно до положень частини першої статті 530 ЦК України, фактично виникло у відповідача у зв`язку із закінченням обумовленого сторонами у Договорі строку поставки, який виходячи із суті зобов`язання сторін є тим строком, після настання якого постачальник (продавець) усвідомлював протиправний характер неповернення грошових коштів.

Таким чином, у Відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути Позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, частини першої статті 530 ЦК України з наступного дня після спливу строку поставки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19.

Враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, Відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов`язання з повернення попередньої оплати в сумі 475918,92 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення 475918,92 грн. суд вважає обґрунтованими, доведеними документально та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо вимоги про стягнення 127 238,53 грн. інфляційного збільшення та 15905,10 грн. 3% річних , суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови). Також, Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати у розмірі 127 238,53 грн. та 3% річних у розмірі 15905,10грн.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26 січня 2022 року по справі № 910/18557/20 зазначено наступне: «Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (зроблений позивачем розрахунок заборгованості, інфляційних втрат та трьох процентів річних), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду».

Здійснивши перевірку суми нарахованих позивачем 3% річних, а також інфляційних втрат, з урахуванням постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26 січня 2022 року у справі № 910/18557/20, суд прийшов до висновку, що вони здійснено арифметично вірно, а отже підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме 3% річних у розмірі 15905,10 грн. та інфляційні втрати у розмірі 127 238,53 грн.

Щодо вимоги про стягнення 645 392,20 грн. пені , суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Згідно з частиною 4 статті 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Умовами розділу 8 договору поставки продукції №75 від 21 травня 2021 року визначено відповідальність Постачальника за несвоєчасну поставку покупцеві товару.

Так, у пункті 8.1. договору , при порушенні постачальником термінів поставки, згідно з п. 3.1. даного договору, Постачальник сплачує Покупцеві неустойку в розмірі 0,1% від вартості непоставленої Продукції за кожен день прострочення.

Як вже було зазначено, поставка оплаченої продукції згідно з умовами Специфікацій мала бути здійснена за Специфікацією №9 до 20.02.2022 включно та за Специфікацією №10 до 12.03.2022 включно, а отже прострочення Відповідача виникає за Специфікацією №9 - з 21.02.2022 та за Специфікацією №10 - з 13.03.2022.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Водночас суд враховує, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (п. 7 Прикінцевих положень ГК України).

Враховуючи викладене, за прострочення поставки за Специфікацією №9 з Відповідача підлягає стягненню пеня в сумі 421 286,40 грн за період з 21.02.2022 по 10.04.2023 (дата зазначена позивачем у позові), та за прострочення поставки за Специфікацією №10 з Відповідача підлягає стягненню пеня в сумі 224 105,80 грн за період з 13.03.2022 по 10.04.2023 (дата зазначена позивачем у позові), а у загальному розмірі пеня в сумі 645 392,20 грн.

Разом з тим, відповідачем було заявлено клопотання (вх.№1337 від 16.01.2024) в якому останній просить суд зменшити розмір пені на 60% від заявленої суми, тобто до суми 258156,88 грн.

Обґрунтовуючи вищезазначене клопотання, відповідач вказує, що в ході військової агресії російської федерації у відношенні України, збитків зазнала як економіка в цілому, так і окремі суб`єкти господарювання. Відповідачем частково втрачено виробничі потужності, що забезпечували виготовлення продукції. Так, відповідач вказує, що 08.09.2022 року відбулось влучанням вибухового пристрою в адміністративну будівлю Акціонерного товариства "Електромашина", де знаходився серед іншого відділ бухгалтерії та бухгалтерська документація. На підтвердження даних обставин відповідачем долучено до матеріалів справи витяг з ЄРДР та лист ГУ ДСНС у Харківській області від 14.09.2022 року № 331/538, в якому відділ запобігання надзвичайним ситуаціям по Холодногірському району Харківської міської територіальної громади зазначає, що в ніч з 07 на 08 вересня 2022 року територія АТ ЕЛЕКТРОМАШИНА, за адресою: місто Харків, вул. Озерянська, буд. 106 зазнала обстрілу внаслідок бойових (воєнних) дій, а підставі чого внесені відомості до ЄРДР, номер кримінального провадження 0000977 від 08.09.2022 року. Відповідач зазначає, що внаслідок попадання ракети на територію підприємства була повністю знищена адміністративна будівля, в якій розміщувалися, в тому числі, бухгалтерський, фінансовий та юридичний відділи. Крім того, відповідачем зазначено, що 20.12.2023 року АТ Електромашина визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, тобто, як вказує відповідач, встановлений факт неплатоспроможності боржника, а саме у боржника виявлено активи на суму 44121405,04 гри, пасиви за даними інвентаризації у розмірі 80058270,95 гри та пасиви за даними реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство на суму 65331658,19 грн, - тобто встановлено недостатність активів боржника для погашення всієї кредиторської заборгованості АТ "Електромашина". Відповідач зазначає, що позивачем не доведений факт фактичного понесення збитків, пов`язаних з непоставкою продукції, окрім вибуття з володіння позивача грошових коштів в загальній сумі 475 918,92 грн. в якості авансових платежів , що були сплачені останнім відповідачу за договором поставки продукції №75 від 21.05.2021 року. Відповідач вказує, що розмір пені, який просить стягнути позивач значно перевищує розмір сплаченого авансу. Так, відповідач звертає увагу суду, що заявлена до стягнення пеня складає 645392,20 грн. - що дорівнює 135,6 % від суми основної заборгованості (475 918,92 грн).

Частина 3 статті 551 ЦК України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов`язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 ГК України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами. Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання. Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Зі змісту вищезазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, тому він, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав, за яких можливе її зменшення. Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд. Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 03.06.2019 у справі № 914/1517/18.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 вказала наступне: справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин; закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах; господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань; якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора; відповідно до положень статті 611, частини третьої статті 692, статті 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана сума річних у визначеному за договором розмірі від несплаченої загальної вартості товару є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання; звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

З огляду на наведене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, значених вищекритеріїв, суд може зменшити загальний розмір неустойки, як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Розглядаючи питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, суд виходить із загальних засад, встановлених у ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, і враховує, що неустойка як засіб розумного стимулювання виконання основного грошового зобов`язання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявлених санкцій, що нараховуються за неналежне виконання стороною свої зобов`язань, кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно ст. 74 ГПК України, ст. 233 ГК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту, на підставі належних і допустимих доказів.

Наведені вище висновки суду щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення суми штрафу та пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, узгоджується із позиціями Верховного Суду, наведеними у постановахвід 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 22.04.2019 у справі №925/1549/17, від 30.05.2019 у справі №916/2268/18.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача про зменшення розміру відповідальності задля недопущення явно нерозумних і несправедливих наслідків та зменшити розмір пені до 258156,88 грн (тобто до 60% від заявлених до стягнення).

Щодо заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25000,00 грн, суд зазначає наступ.

В якості доказів понесення витрат на оплату професійної правничої допомоги позивачем надано до суду договір про надання правової (правничої) допомоги від 01.04.2023, укладений між ТОВ "ХЗПТУ" та адвокатом Лебедєвим Дмитром Володимировичем.

Досліджуючи надані позивачем докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд доходить до наступного висновку.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього ГПК України).

Витрати, понесені позивачем в даній справі на професійну правничу допомогу адвоката, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже розмір таких витрат має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Відповідно до ч. ч. 3-6 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд зазначає, що в матеріалах справи наявне клопотання відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу до розміру 4000,00 грн.

Судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю.

Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта, зокрема, з огляду на положення частини 6 статті 126 ГПК України.

Однак, за наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Верховний Суд звертає увагу у постанові від 20.11.2018 у справі №910/23210/17, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Водночас, як зазначає Верховний Суд у постановах від 20.11.2018 у справі №910/23210/17, від 13.02.2019 у справі № 911/739/15 для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача має бути встановлено, що його позов не підлягає задоволенню, а за наявності заперечень позивача щодо співмірності заявленої суми компенсації також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а їх розмір є розумним і виправданим. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Здійснюючи розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу між сторонами спору, господарський суд має враховувати результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні як клієнту послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N19336/04).

Отже, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи. Даний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі № 910/8682/18 від 14.11.2018 від якого об`єднана Палата у постанові від 03.11.2019 у справі № 922/445/19 не відступила через відмінність у нормативно-правовому регулюванні.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Умовами договору про надання правової (правничої) допомоги від 01.04.2023 (далі - договір) передбачено, що клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надати правничу допомогу та послуги в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором, а саме : представництво та захист інтересів Клієнта у справі про стягнення заборгованості за Договором поставки продукції №75 від 21 травня 2021 року, а клієнт зобов`язується належним чином сплачувати за правничу (правову) допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання.

Згідно з п. 4.1 договору сторони погодили, що розмір гонорару за послуги/роботи Адвоката за даним договором становить: 25 000,00 грн, які клієнт сплачує одним платежем.

До матеріалів справи представником позивача також було долучено ордер на надання правничої допомоги Серія АХ № 1125268 від 10.04.2023, згідно з яким адвокат Лебедєв Дмитро Володимирович надає професійну правничу допомогу Товариству з обмеженою відповідальністю "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування у Господарському суді Харківської області.

Суд вкотре звертає увагу, що згідно із усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою N 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму. При цьому, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а тако"ж критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

З огляду на незначну складність справи, а відповідно й нескладність підготовки позовної заяви та її невеликий обсяг, затрачений адвокатом час на надання таких послуг (підготовка цієї справи до розгляду в суді першої інстанції не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи; нормативно-правове регулювання спірних правовідносин докорінно не змінювалось), визнання відповідачем позову, суд вважає, що у даному випадку розумним та пропорційним є стягнення 20000,00 грн.

Враховуючи встановлені вище судом обставини, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, витрати на оплату судового збору, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню йому за рахунок відповідача, не враховуючи зменшення розміру пені (зважаючи на те, що відповідні вимоги обґрунтовані, однак, суд скористався правом зменшити розмір пені), в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 8 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 129, 232, 233, 236-238, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування" задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Електромашина" (61016, м. Харків, вул. Озерянська, буд. 106, код ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування" (61019, м. Харків, пр. Ново-Баварський, буд. 118, код ЄДРПОУ 19364229) попередню плату за договором поставки продукції №75 від 21.05.2021 у розмірі 475 918,92 грн., пеню у розмірі 258156,88 грн, інфляційне збільшення у розмірі 127238,53 грн., 3 % річних у розмірі 15905,10 грн., 20000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, витрати зі сплати судового збору у розмірі 18966,82 грн.

В решті вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішення законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 26.01.2024

Суддя В.О. Усатий