СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 року м. Харків Справа № 905/554/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Істоміна О.А. , суддя Медуниця О.Є.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи матеріали апеляційних скарг Акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця (вх. №2627 Д/3) та Управління соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області (вх.№2875 Д/3) на рішення Господарського суду Донецької області від 17.11.2023 у справі №905/554/23 (повний текст складено та підписано 17.11.2023 у м. Харків) суддя Паляниця Ю.О.

за позовом: Акціонерного товариства Українська залізниця (03150, м.Київ, вул.Єжи Гедройця, 5, ) в особі Регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця (84404, Донецька область, м.Лиман, вул.Привокзальна, 22, )

до відповідача: Управління соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області (85300, Донецька область, м.Покровськ, вул.Поштова 22, )

про стягнення 286 858,23 грн

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Акціонерне товариство Українська залізниця в особі Регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Управління соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області про стягнення 286 858,23 грн збитків за пільгове перевезення пасажирів за 12 місяців 2020 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідач, який є розпорядником бюджетних коштів, не виконав свої зобов`язання за законом та договором №ДОН/НРП-20014/НЮ-і від 27.01.2020 щодо відшкодування витрат на безкоштовне перевезення пільгових категорій населення м. Покровська, м. Родинське та сел. Шевченко залізничним транспортом приміського сполучення у звичайному режимі руху в 2020 році.

Ухвалою господарського суду від 15.05.2023 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №905/554/23 справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 17.11.2023 у справі №905/554/23 позовні вимоги задоволені частково (а.с.118-121).

Стягнуто з Управління соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області на користь Акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця заборгованість у розмірі 172 718,57 грн, а також судовий збір в сумі 2072,62 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду обґрунтоване доведеністю матеріалами справи факту неналежного виконання відповідачем умов договору №ДОН/НРП-20014/НЮ-і від 27.01.2020 у повному обсязі. Судом встановлено, що договір між сторонами укладений на суму 200 000 грн, а відповідач здійснив його виконання частково на суму 27 281,43 грн. Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню частково на суму 172 718,57 грн, оскільки саме у такому розмірі відповідач має заборгованість по договору перед позивачем. У залишковій частині суд відмовив у задоволенні позову про стягнення збитків.

Суд дійшов висновку, що задоволення позову за рахунок видатків місцевих бюджетів можливо лише за наявності субвенцій із державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, а оскільки судом не встановлено наявність відповідної державної програми на суму більшу, ніж та, що погоджена сторонами в договорі 200 000 грн, як і не встановлено, що мали місце субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення таких державних програм соціального захисту на суму більшу, ніж та, що погоджена сторонами в договорі 200 000 грн, правові підстави для задоволення позову саме про стягнення збитків, відсутні.

Разом з цим, відшкодування витрат на перевезення пільговиків залізничним транспортом у даних спірних відносинах можливо за рахунок місцевих бюджетів на договірній основі. Це узгоджується із вимогами ч.1 ст.7 Закону України Про залізничний транспорт, відповідно до якої відносини підприємств залізничного транспорту з місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування базуються на податковій і договірній основах відповідно до чинного законодавства України.

Посилання відповідача на правову позицію, яка викладена у постанові від 09.06.2023 у справі №916/3938/21 Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду, як на таку що зумовлює повну відмову у розглядуваному позові, не прийнято судом до уваги. Зокрема, висновки у справі №905/554/23 не суперечать доводам касаційного суду, що наведені у справі №916/3938/21, а лише підтверджують висновки місцевого суду у тій частині, в якій позовні вимоги залишені без задоволення.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням позивач, Акціонерне товариство Українська залізниця в особі Регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 17.11.2023 у справі №905/554/23 в частині відмови у стягненні 114 139,66 грн та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині та стягнути з відповідача 114 139,66 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача витрати з оплати судового збору за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги (а.с.147-152).

Позивач, АТ «Укрзалізниця» не погоджується з рішенням Господарського суду Донецької області від 17.11.2023 по справі №905/554/23 в частині відмови у стягненні 114 139,66 грн, так як вважає, що суд ухвалив рішення в цій частині з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушеннями норм процесуального права.

На переконання позивача, при ухвалені оскаржуваного рішення суд першої інстанції помилково визначив заборгованість лише у межах суми договору №ДОН/НРП-20014/НЮ-і від 27.01.2020 та не стягнув збитки за пільгове перевезення пасажирів в сумі 114 139,66 грн, які фактично понесені позивачем і залишилися невідшкодованими.

Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.12.2023 року сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Істоміна О.А., суддя Медуниця О.Є.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.12.2023, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця на рішення Господарського суду Донецької області від 17.11.2023 у справі №905/554/23. Вирішено розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця на рішення Господарського суду Донецької області від 17.11.2023 у справі №905/554/23 здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Встановлено відповідачу строк до 26.12.2023 року включно, для подання відзиву на апеляційну скаргу. Звернуто увагу на те, що відповідно до частини четвертої статті 263 Господарського процесуального кодексу України до відзиву додаються докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу. Запропоновано учасникам справи в строк до 26.12.2023 включно надати до суду заяви, клопотання та заперечення (у разі наявності), з доказами надсилання їх копії та доданих до них документів іншим учасникам справи.

13.12.2023 на виконання вимог ухвали від 11.12.2023 з Господарського суду Донецької області надійшли матеріали справи №905/554/23.

26.12.2023 (в межах строку, встановленого судом) на електронну адресу Східного апеляційного господарського суду від Управління соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області надійшли додаткові письмові пояснення №П01-10/0375, в яких останній, керуючись ст. 42 ГПК України, просить:

- врахувати ці пояснення при розгляді апеляційної скарги;

- скасувати рішення Господарського суду Донецької області про стягнення збитків на пільгові перевезення громадян за 2020 рік в сумі 256 858,23 за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» до Управління соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області (а.с.205-209).

В обґрунтування своєї правової позиції відповідач, зокрема, зазначає, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування , підприємств установ і організацій незалежно від форми власності. Органи місцевого самоврядування при розробці та реалізації місцевих соціально-економічних програм можуть передбачати додаткові соціальні гарантії гарантії за рахунок коштів місцевих бюджетів. Надання державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок бюджетів усіх рівнів, коштів, підприємств, установ і організацій та соціальних фондів на засадах адресності та цільового використання (частина перша стаття 20 ЗУ «Про порядок визначення та застосування державних соціальних гарантій в реалізації державної соціально-економічної політики»). Наведене, на думку відповідача, свідчить про те, що покладення обов`язків з відшкодування спірних витрат на пільгові перевезення пасажирів на органи місцевого самоврядування є помилковим, оскільки боржником у цих правовідносинах є держава, яка здійснює свої цивільні права через відповідні органи.

Крім того, на переконання відповідача, належним представником держави буде орган, визначений Законом про державний бюджет на поточний рік головним розпорядником бюджетних коштів у спірних відносинах, якщо держава не визначила законом такого головного розпорядника бюджетних коштів, у такому випадку слід вважати саме Кабінет Міністрів України органом, в особі якого держава виступає відповідачем, адже відповідно до пункту 6 статті 116 Конституції України саме Кабінет Міністрів України розробляє проект закону про Державний бюджет України і забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України.

Судовою колегією апеляційної інстанції додаткові пояснення відповідача розглянуті та долучені до матеріалів справи.

26.12.2023 через підсистему «Електронний суд» до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся відповідач, Управління соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області, в якій просить суд задовольнити апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області на рішення Господарського суду Донецької області від 17.11.2023. Скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 17.11.2023 року та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивача Акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця в повному обсязі. Судові витрати зі сплати судового збору покласти на позивача (а.с.189-194).

Також скаржником подано клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Донецької області від 17.11.2023 у справі №905/554/23.

Підставами скасування оскаржуваного рішення відповідач вважає наступні обставини:

- позивачем не доведена заявлена до стягнення сума компенсації за пільговий проїзд громадян, оскільки надані облікові форми не містили інформації щодо громадян, які скористалися пільгами на безкоштовне перевезення, що унеможливлювало ідентифікувати їх з допомогою ЄДАРП в управлінні соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області. Відшкодування коштів за перевезення пільгової категорії населення здійснюються розпорядником коштів після перевірки списків пільговиків та до розрахунку приймаються суми лише тих громадян, які перебувають на обліку, а тому заявлена у позові сума заборгованості у розмірі 286 858,23 грн є необґрунтованою;

- позивач, підписавши договір №02 від 18.08.2020 був обізнаний про недоотримані кошти за перевезення пільгових категорій населення за 2020 рік в період з 05 по 17 січня 2021 року. Тобто, протягом 2020 року позивачу було передбачено відшкодування витрат за перевезення пільгових категорій населення м. Покровська, м. Родинське та селища Шевченко в розмірі 200 000,00 грн (двісті тисяч гривень 00 копійок);

- залізнична станція міста Покровська як і Управління соціального захисту населення Покровської міської ради не мають статусу обласних. Тому, на думку відповідача, Управління соціального захисту населення Покровської міської ради не повинно відшкодовувати збитки за перевезення пільгової категорії населення залізничним транспортом за громадян, які знаходяться на обліку в інших управліннях соціального захисту. Апелянт посилається на ст. 119 Бюджетного кодексу України (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) та відзначає, що розпорядники бюджетних коштів приймають зобов`язання тільки в межах бюджетних асигнувань.

Відповідно витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 26.12.2023 року сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Істоміна О.А., суддя Медуниця О.Є.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.12.2023 у даній справі апеляційну скаргу відповідача залишено без руху з підстав відсутності сплати доказів судового збору у встановленому законом порядку і розмірі та надсилання копії скарги іншій стороні у справі з урахуванням положень ст.42 цього Кодексу.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.01.2024 зокрема, поновлено Управлінню соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області процесуальний строк на оскарження рішення Господарського суду Донецької області від 17.11.2023 у справі №905/554/23. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області на рішення Господарського суду Донецької області від 17.11.2023 у справі №905/554/23. Об`єднано в одне апеляційне провадження апеляційні скарги Акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця та Управління соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області на рішення Господарського суду Донецької області від 17.11.2023 у справі №905/554/23. Вирішено розглядати апеляційні скарги Акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця та Управління соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області на рішення Господарського суду Донецької області від 17.11.2023 у справі №905/554/23 без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження. Встановлено позивачу строк до 25.01.2024 року включно, для подання відзиву на апеляційну скаргу. Запропоновано учасникам справи в строк до 25.01.2024 включно надати до суду заяви, клопотання та заперечення (у разі наявності) з доказами надсилання їх копії та доданих до них документів іншим учасникам справи.

Відзиву позивача на апеляційну скаргу відповідача на поштову та/або електронну адреси суду чи через підсистему «Електронний суд» не надходило.

Клопотань від учасників справи про розгляд апеляційної скарги з їх повідомленням (викликом) до суду також не надходило.

Відповідно ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Під час розгляду справи апеляційним господарським судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Між Покровською міською радою (замовник), Управлінням соціального захисту населення Покровської міської ради (розпорядник коштів), Акціонерним товариством Українська залізниця в особі начальника структурного підрозділу Служба приміських пасажирських перевезень Регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця (перевізник) було укладено договір №02 від 18.02.2020 (реєстрація під №ДОН/НРП-20014/НЮ-і від 27.01.2020 (а.с.7).

Предметом договору є відшкодування за рахунок коштів місцевого бюджету розпорядником коштів перевізнику витрат за безкоштовне перевезення пільгових категорій населення м.Покровська, м.Родинське та селища Шевченко залізничним транспортом приміського сполучення у звичайному режимі руху в 2020 році, згідно існуючих графіків. Сума договору складає 200 000 грн (п.1.1 договору).

Згідно п 1.2. право пільгового (безкоштовного) проїзду мають:

- Інваліди війни

- Учасники бойових дій

- Пенсіонери за віком

- Інваліди 1,2,3 групи

- Діти-інваліди

- Особи, які супроводжують інвалідів І групи або дітей-інвалідів (не більше

одного супроводжуючого)

- Ветерани військової служби

- Ветерани органів внутрішніх справ/ Ветерани Національної поліції

- Ветерани служби цивільного захисту

- Громадяни, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи

- Батьки військовослужбовців, які загинули чи померли або пропали безвісті

під час проходження військової служби

- Діти з багатодітних сімей

- Діти-сиріти

- Учасники Великої Вітчизняної війни м. Покровська, м. Родинське та сел. Шевченко.

Згідно з п.2.1 укладеного сторонами правочину перевізник прийняв на себе, зокрема, наступні зобов`язання: забезпечувати перевезення пільгової категорії громадян, яким згідно із чинним законодавством надані пільги на безоплатний проїзд в залізничному транспорті приміського сполучення; щомісячне, не пізніше 17 числа наступного за звітним місяцем надання розпоряднику коштів в паперовому та електронному вигляді звіту про здійснення пасажирських перевезень на маршруті загального користування в звичайному режимі руху.

В свою чергу, розпорядник коштів зобов`язався здійснювати перевізникові компенсаційні виплати за перевезення пільгових категорій громадян залізничним транспортом приміського сполучення за рахунок коштів місцевого бюджету на здійснення заходів соціально-економічного розвитку в межах планових призначень на рік. Компенсація проводиться виключно в межах передбачених у відповідному місцевому бюджеті коштів на зазначену мету, але не більше за максимальну суму компенсації, яка визначається на приміських перевезеннях у звичайному режимі руху виходячи з розрахунків, що їх надають перевізники. Сплачувати перевізникам кошти по відшкодуванню витрат за перевезення пільгових категорій населення в 5-ти денний термін при надходженні їх на зазначені цілі із місцевого бюджету відповідно та в межах затверджених асигнувань (п.п.2.1.7-2.1.9 договору).

Договір набуває чинності з 01.01.2020 р. та діє до 31.12.2020 р., або до повного виконання сторонами фінансових зобов`язань (п.5.1 відповідного договору).

Договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками.

Позивачем до матеріалів справи надані облікові форми про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного та місцевих бюджетів, складені щомісячно за 2020 рік на загальну суму 314 139,66 грн, а саме: за січень 40 660,56 грн; за лютий 40 575,13 грн; за березень 25 488,12 грн; за червень 11 866,66 грн; за липень 28 369,99 грн; за серпень 40054,38 грн; за вересень 39 960,63 грн; за жовтень 29 792,11грн; за листопад 27 537,30 грн; за грудень 29 834,78 грн (а.с.9-58).

Крім цього, матеріали справи містять загальні зведені відомості по типах пільг та квитків у приміському сполученні за період за січня по грудень 2020 року (а.с.59-63).

За твердженнями позивача, сума наданих послуг по пільговому перевезенню пасажирів за 2020 рік складає 314 139,66 грн, з яких він отримав компенсаційні виплати у розмірі 27 281,43 грн.

Отже, заборгованість Управління соціального захисту населення Покровської міської ради перед Акціонерним товариством Українська залізниця в особі Регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця складає 286 858,23 грн.

Матеріали справи містять копію претензії №2021/2450 від 20.05.2021 Акціонерного товариства Українська залізниця Регіональної філії Донецька залізниця структурного підрозділу Служба приміських пасажирських перевезень до начальника Управління соціального захисту населення Покровської міської ради (а.с.8).

Зі змісту претензії вбачається, що сума наданих послуг по пільговому перевезенню пасажирів за 2020 рік склала 314 139,66 грн, з яких отримано компенсаційних виплат 27 281,43 грн, тобто загальна сума претензії становить 286 858,23 грн.

Відповідь на претензію у матеріалах справи відсутня.

У листі №01-23-3081 від 28.07.2020 р. Покровської міської ради Донецької області на адресу позивача зазначалось, що рішенням №7/72-1 від 20.12.2019 р. Про бюджет міста Покровськ на 2020 рік затверджені видатки Управлінню соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян на залізничному транспорті в сумі 200 000 грн. На виконання рішення міської ради від 16.02.2018 №7/51-26, договору від 18.02.2020 №02 УПСЗН проведено відшкодування витрат регіональної філії «Донецька залізниця» за безкоштовне перевезення пільгових категорій залізничним транспонртом приміського сполучення загального користування за період з 01.01.2020 по 30.06.2020 у сумі 9,2 тис.грн ( а.с.66).

Вищенаведені обставини стали підставою звернення позивача з відповідним позовом до Господарського суду Донецької області.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, судова колегія наголошує наступне.

Предметом спору за даною справою є стягнення заборгованості за договором №02 від 18.02.2020 щодо відшкодування витрат на безкоштовне перевезення пільгових категорій населення м. Покровська, м. Родинське та сел. Шевченко залізничним транспортом приміського сполучення у звичайному режимі руху в 2020 році.

За твердженнями позивача, забезпечуючи пільгове перевезення окремих категорій громадян, держава поклала на себе обов`язок відшкодовувати за рахунок державного або місцевого бюджетів збитки, понесені залізничним транспортом. Отже, заборгованість УПСЗН Покровської міської ради перед АТ Укрзалізниця складає 286 858,23 грн, що є безпосередньо збитками, які несе АТ «Укрзалізниця».

Апеляційний господарський суд, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційних скарг відповідно до приписів ст.269 ГПК України, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає про наступне.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у цій справі, суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, а також вірно встановив обставини справи, дослідив та надав належну правову оцінку наданим сторонами доказам.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути договори та інші правочини, а також безпосередньо акти цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 144 Господарського кодексу України передбачено, що майнові права та майнові обов`язки суб`єкта господарювання можуть виникати з актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у випадках, передбачених законом.

За приписами частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, в тому числі, з господарського договору та безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акту, що регулює господарську діяльність.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

Статтею 19 вказаного Закону передбачено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Пільгове перевезення пасажирів залізничним транспортом передбачено низкою законодавчих актів України.

Так, соціальні пільги на пасажирські перевезення для ряду категорій громадян встановлено, зокрема, Міжурядовою Угодою про взаємне визнання прав на пільговий проїзд для інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни, а також осіб, прирівняних до них від 12.03.1993, законами України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про охорону дитинства», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Відповідно до ч. 6 ст.9 Закону України «Про залізничний транспорт» для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

Згідно з абз. 3 ст. 4 Закону України «Про залізничний транспорт» управління процесом перевезень у внутрішньому і міжнародному сполученнях здійснюється централізовано і належить до виключної компетенції Акціонерного товариства «Українська залізниця».

Акціонерне товариство "Українська залізниця" є суб`єктом господарювання, який надає послуги з перевезення пасажирів, метою діяльності якого як учасника господарських відносин є досягнення економічних та соціальних результатів та одержання прибутку від провадження підприємницької діяльності згідно із частиною другою статті 3 ГК України.

Таким чином, у Товариства виникло цивільне право на відшкодування вартості послуг перевезення, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, а у держави (її відповідного органу) як замовника послуг - цивільний обов`язок здійснити з позивачем розрахунок за надані цим особам послуги.

Саме такий висновок щодо характеру правовідносин, які виникають між державою як замовником послуг на пільгових умовах відповідній категорії споживачів з метою забезпечення державних соціальних гарантій та особою, яка надає такі послуги, викладений у численних постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема, від 10.04.2018 у справі № 927/291/17, від 17.04.2018 у справі № 906/621/17, від 23.10.2019 у справі № 911/1924/18.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню саме положення господарського законодавства (в цьому випадку - Закону України "Про залізничний транспорт"), а не Бюджетного кодексу України, який визначає засади функціонування бюджетної системи України, до якої позивач не належить.

Тому застосування положень цього Кодексу у контексті визначення особи-боржника у цивільних правовідносинах є помилковим. Між тим, визначення особи, зобов`язаної здійснити розрахунок у спірних правовідносинах, із застосуванням частини шостої статті 9 Закону України "Про залізничний транспорт" відповідає і приписам БК України.

Так, розділ ІV цього Кодексу регулює міжбюджетні відносини, тобто, відносини між державою, Автономною Республікою Крим та територіальними громадами щодо забезпечення відповідних бюджетів фінансовими ресурсами, необхідними для виконання функцій, передбачених Конституцією України та законами України. Метою регулювання міжбюджетних відносин є забезпечення відповідності повноважень на здійснення видатків, закріплених законодавчими актами за бюджетами, та фінансових ресурсів, які мають забезпечувати виконання цих повноважень (стаття 81 БК України).

Статтею 89 Бюджетного кодексу України передбачені видатки, що здійснюються з бюджетів сільських, селищних, міських територіальних громад, які створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

Так, до 2017 року до видатків, що здійснюються з бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, належали видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення, які включають в себе державні програми соціального захисту, серед яких було передбачено компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян (абзац 5 підпункту б п.4 ч.1 ст.89 Бюджетного кодексу України).

Однак, вказана норма була виключена на підставі Закону України від 20.12.2016 №1789-VIII Про внесення змін до Бюджетного Кодексу України, який набрав чинності 01.01.2017.

Крім того, господарський суд зазначає, що до 2017 року у Державному бюджеті України передбачались видатки у вигляді субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян, визначених законодавством. Вказане було відображено у ст.102 Бюджетного кодексу України.

Проте, ст.102 Бюджетного кодексу України також була виключена на підставі Закону України №1789-VIII, у зв`язку з чим компенсаційні витрати перевізникам за перевезення окремих категорій громадян здійснюються за рахунок коштів місцевих бюджетів, а не за рахунок субвенції з державного бюджету.

Одночасно за підпунктом "ґ" пункту 3 частини першої статті 91 БК України до видатків, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належали видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення, в тому числі компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Тобто, законодавець розмежовував компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян у межах реалізації державних програм соціального захисту від інших подібних видатків.

Також у 2020 році у Державному бюджеті України передбачались видатки у вигляді субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян, визначених законодавством.

Вказане було відображено у статті 102 БК України, за частиною першою якої видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті "б" пункту 4 частини першої статті 89 цього Кодексу (тобто, на державні програми соціального захисту), проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За підпунктом "є" пункту 9 частини першої статті 87 БК України до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України (з урахуванням особливостей, визначених пунктом 5 частини другої статті 67-1 цього Кодексу), належать видатки на інші програми в галузі соціального захисту та соціального забезпечення, що забезпечують виконання загальнодержавних функцій згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" державні соціальні гарантії - встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, встановлені законами пільги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму.

Статтею 17 цього Закону унормовано, що основні державні соціальні гарантії встановлюються законами з метою забезпечення конституційного права громадян на достатній життєвий рівень. Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо забезпечення пільгових умов задоволення потреб у товарах та послугах окремим категоріям громадян, які потребують соціальної підтримки (стаття 18 Закону).

За статтею 19 вказаного Закону виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності. Органи місцевого самоврядування при розробці та реалізації місцевих соціально-економічних програм можуть передбачати додаткові соціальні гарантії за рахунок коштів місцевих бюджетів. Надання державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок бюджетів усіх рівнів, коштів підприємств, установ і організацій та соціальних фондів на засадах адресності та цільового використання (частина перша статті 20 цього Закону).

Наведене свідчить, що покладання обов`язків з відшкодування спірних витрат на пільгові перевезення пасажирів на органи місцевого самоврядування є помилковим, оскільки боржником у цих правовідносинах є держава, яка здійснює свої цивільні права через відповідні органи. Належним представником держави буде орган, визначений Законом про державний бюджет на поточний рік головним розпорядником бюджетних коштів у спірних відносинах. Якщо держава не визначила законом такого головного розпорядника бюджетних коштів, у такому випадку саме Кабінет Міністрів України слід вважати органом, в особі якого держава виступає відповідачем, адже відповідно до пункту 6 статті 116 Конституції України саме Кабінет Міністрів України розробляє проект закону про Державний бюджет України і забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України.

Таку правову позицію викладено в постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 09.06.2023 у cправі № 916/3938/21, від 14.07.2023 у справі №916/726/22, від 07.08.2023 у справі № 922/1418/22 тощо.

Передаючи справу №916/3938/21 (правовідносини в якій є подібними до даної справи №905/2115/21), Верховний Суд в ухвалі від 18.01.2023 визнав за необхідне відступити від висновку про те, що визначення бюджету, з якого перевізнику буде компенсовано його збитки, понесені у зв`язку із пільговим перевезенням пасажирів, залежить від встановлення обставин того, яким органом було введено ці пільги, тобто збитки перевізника на перевезення пасажирів, яким пільги були надані законами України, мають компенсуватися за рахунок державного бюджету, а їх віднесення на видатки місцевих бюджетів може здійснюватися лише в межах субвенції державного бюджету місцевим бюджетам та/або на договірній основі органу місцевого самоврядування з перевізником, та/або у разі прийняття цим органом рішення про здійснення видатків на такі цілі з відповідного бюджету.

Разом з тим, як вбачається з постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 09.06.2023 у справі № 916/3938/21, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачала підстав для відступу від указаного висновку, оскільки саме держава як замовник послуг є боржником у цих правовідносинах, разом із цим об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не погоджується з висновком колегії суддів Верховного Суду, викладеним в ухвалі від 18.01.2023 про те, що положення частини шостої статті 9 Закону України "Про залізничний транспорт" не узгоджуються з нормами БК України, а у вирішенні питання пріоритетності застосування цих норм перевага, з урахуванням статті 4 БК України, має надаватися положенням названого Кодексу, оскільки положення БК України до цивільних правовідносин не застосовуються. Верховний Суд вказав, що у справі № 916/3938/21 суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на Раду зобов`язань, боржником яких є держава, а відтак і про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно з ч.4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів, з урахуванням вищенаведених висновків Верховного Суду зазначає, що судом першої інстанції у даній справі було правильно визначено, що у спірних правовідносинах, які виникли у 2020 році, тобто після внесення вищевказаних змін до Бюджетного кодексу України, відшкодування витрат на перевезення пільговиків залізничним транспортом здійснювалося за рахунок місцевого бюджету саме на договірній основі, що узгоджується із ч.1 ст.7 Закону "Про залізничний транспорт" (відповідно до якої відносини підприємств залізничного транспорту з місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування базуються на податковій і договірній основах відповідно до чинного законодавства України).

Отже, твердження заявника про те, що незалежно від того, який орган прийняв рішення щодо введення відповідних пільг (орган державної влади чи орган місцевого самоврядування), видатки на їх покриття мають здійснюватися з місцевих бюджетів в силу вимог статті 91 Бюджетного кодексу України, не узгоджуються з вищенаведеними нормами чинного законодавства (до яких було внесено відповідні зміни на час виникнення спірних правовідносин) та практикою Верховного Суду щодо їх застосування.

При цьому, як встановлено місцевим господарським судом у даній справі та не спростовано апелянтом-1 (позивачем), матеріали справи не містять доказів того, що мали місце субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення відповідних державних програм соціального захисту на суму більшу, ніж та, що погоджена сторонами в договорі 200 000,00 грн. У матеріалах справи відсутнє рішення Покровської міської ради Донецької області щодо виділення коштів на компенсацію витрат на пільгове перевезення громадян залізницею на суму, яка б перевищувала обумовлену сторонами в договорі, позивачем також не надано суду апеляційної інстанції доказів того, що відповідний документ міститься у відкритих джерелах (зокрема, в мережі Інтернет).

З листа Покровської міської ради Донецької області від 28.07.2020 № 01-23-3081 на адресу регіональної філії «Донецька залізниця АТ «Укрзалізниця» вбачається, що рішенням №7/72-1 від 20.12.2019 Про бюджет міста Покровськ на 2020 рік затверджені видатки Управлінню соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян на залізничному транспорті в сумі 200 000 грн (а.с.66).

Відповідно до вимог ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Проте, у даній справі позивач у суді першої та апеляційної інстанції не довів наявності правових підстав для стягнення з відповідача будь-яких сум понад ті, що визначені сторонами в договорі.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п.1 ст.628 Цивільного Кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст.629 Цивільного Кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Отже, виходячи з того, що договір між сторонами укладений на суму 200 000,00 грн, а відповідач здійснив його виконання частково, господарський суд дійшов правильного висновку про відмову в позовних вимог щодо стягнення 114139,66 грн, оскільки вони виходять за межі погодженої сторонами в договорі суми.

Щодо апеляційних вимог Управління соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області.

З приводу доводів апелянта (відповідача) про те, що позивачем не доведена заявлена до стягнення сума компенсації за пільговий проїзд громадян, оскільки надані облікові форми не містили інформації щодо громадян, які скористалися пільгами на безкоштовне перевезення, що унеможливлювало ідентифікувати їх з допомогою ЄДАРП в управлінні соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області спростовується матеріалами справи.

Управління соціального захисту населення Покровської міської ради, укладаючи договір

№02 від 18.02.2020р. (реєстрація під №ДОН/НРП-20014/НЮ-і від 27.01.2020) було обізнане з його умовами. Зокрема, п.1.2 договору визначено категорію осіб, які мають право пільгового (безкоштовного) проїзду.

В матеріалах справи міститься зведена відомість по типах пiльг та квитків у приміському сполученнi та облікові форми про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного та місцевих бюджетів. З облікової форми вбачається категорія пільговика, область(регіон), а саме м.Покровськ Донецької області, залізниця, період, кількість оформлених проїзних документів та сума недоотриманих коштів, з урахуванням ПДВ, грн.

Пунктами 9-11 Порядку №1359 на підставі місячної станційної звітності залізниці складають облікову форму про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного або місцевих бюджетів, згідно з додатком. Для компенсації недоотриманих коштів облікова форма складається окремо для органу виконавчої влади, який є головним розпорядником бюджетних коштів, передбачених на цю мету державним бюджетом, та органу виконавчої влади, який є головним розпорядником коштів, виділених місцевим бюджетом. Залізниці не пізніше ніж 15 числа місяця наступного звітного періоду подають відповідним головним розпорядникам коштів рахунок на суму, яка підлягає компенсації, та облікові форми. Головні розпорядники коштів, передбачених на компенсаційні виплати, після надходження їх на власні рахунки у п`ятиденний строк перераховують зазначені кошти відповідній залізниці.

Крім того, Закон №273/96-ВР та Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджені наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 27 грудня 2006 року №1196 не передбачають жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі.

Посилаючись на положення зазначеного Порядку №1359, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що залізниця як перевізник громадян пільгових категорій здійснює їх перевезення та вчиняє визначені законодавством дії для отримання відповідних коштів. Додані до позовної заяви облікові форми підтверджують, що протягом 2020 року були оформлені квитки на перевезення пільгових категорій громадян у приміському сполученні. Сума наданих послуг по пільговому перевезенню пасажирів за 2020 рік склала 314 139 грн 66 коп., з яких отримано компенсаційних виплат 27 281 грн 43 коп., тобто загальна сума заборгованності, визначена позивачем у позовній заяві становить 286 858 грн 23 коп.

Чинним законодавством не встановлено обов`язку залізниці з встановлення місця реєстрації пільговика та внесення його до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги. Відповідно до Порядку №1359 облікові форми оформлюються на підставі станційної звітності за місцем оформлення пільгового квитка, а не за місцем реєстрації особи. А зазначений порядок є обов`язковим до виконання не тільки залізницею, але і відповідними органами з питань соціального захисту населення.

Тому, відповідно до Порядку № 1359 позивач здійснював перевезення осіб пільгових категорій, оформлював реєстри та облікові форми і надавав їх відповідачу для відшкодування. Таким чином, залізницею були вчинені всі необхідні дії, встановлені законодавством та договоромм№02 від 18.02.2020р. (№ДОН/НРП-20014/НЮ-і від 27.01.2020), але відповідач, всупереч вимогам Порядку № 1359 свої зобов`язання виконав частково.

Таким чином, на відповідача покладено обов`язок компенсувати у повному обсязі підтверджені обліковими формами недоотримані кошти позивачем за перевезення пільгових категорій населення на підставі укладеного договору.

Відповідні пільги передбачені для конкретних категорій громадян чинним законодавством України, а не за окремою угодою чи договором, укладеними між сторонами. Таким чином зобов`язання з відшкодовування позивачу збитків залізничного транспорту від їх використання за рахунок бюджету також виникає у відповідача в силу закону.

Наявні у справі документальні докази підтверджують, що позивач, з метою відшкодування коштів з перевезення пільгових категорій громадян, вчинив всі необхідні передбачені чинним, законодавством дії, у той час, як Відповідач, посилаючись на відсутність обов`язку відшкодовувати витрати на перевезення пільговиків, не надав жодного документального доказу, який би свідчив про відсутність фінансової спроможності місцевого бюджету.

Посилання відповідача на те, що позивач, підписавши договір №02 від 18.08.2020 був обізнаний про недоотримані кошти за перевезення пільгових категорій населення за 2020 рік в період з 05 по 17 січня 2021 року, судова колегія апеляційної інстанції вважає необгрунтованим.

Спірні правовідносини врегульовані договором №02 від 18.02.2020.

Зокрема, в Розділі 2 «Умови договору» сторони узгодили, що розпорядник коштів здійснює перевізникові компенсаційні виплати за перевезення пільгових категорій громадян залізничним транспортом приміського сполучення за рахунок коштів місцевого бюджету на здійснення заходів соціально-економічного розвитку в межах планових призначень на рік, компенсація проводиться виключно в межах передбачених у відповідному місцевому бюджеті коштів на зазначену мету, але не більше за максимальну суму компенсації, яка визначається на приміських перевезеннях у звичайному режимі руху виходячи з рахунків, що їх надають перевізники (п.п.2.1.7-2.1.8).

Крім того, у 2020 році сторони вели листування щодо виконання договору №02 від 18.02.2020 (реєстраційний №ДОН/НРП-20014/НЮ-і від 27.01.2020р.) Зокрема, у листі №01-23-3081 від 28.07.2020 Покровської міської ради Донецької області зазначалось, що рішенням №7/72-1 від 20.12.2019р. Про бюджет міста Покровськ на 2020 рік затверджені видатки Управлінню соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян на залізничному транспорті в сумі 200 000 грн.

Твердження відповідача про те, що Управління соціального захисту населення Покровської міської не повинно відшкодовувати кошти за перевезення пільгової категорії населення залізничним транспортом за громадян, які знаходяться на обліку в інших управліннях соціального захисту, судова колегія апеляційної інстанції вважає недоведеним доказовим підґрунтям з боку відповідача.

Крім того, такі висновки призводять до фактичного позбавлення позивача на право, гарантоване законом щодо отримання компенсаційних виплат за здійснені перевезення пільгових категорій громадян залізничним транспортом через відсутність фінансового ресурсу.

Пунктом 7 Порядку №1359 зазначено, що сума недоотриманих коштів включається до місячної станційної звітності області, на території якої був придбаний проїзний документ (квиток), незалежно від місця проживання (навчання) пасажира.

З огляду на встановлений імперативний обов`язок державних органів та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти виключно у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не можуть бути визнані правомірними та правильними висновки про наявність лише права передбачати відповідне фінансування пільг, яке встановлено, зокрема, законом України «Про залізничний транспорт», оскільки ані Конституція, ані закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» не містять встановленої законом можливості не виконувати зобов`язання з фінансування пільг, та, відповідно, вирішувати питання щодо відмови у такому фінансуванні, виключно з мотивів невідповідності таких витрат місцевого бюджету.

З преамбули договору №02 від 18.02.2020 вбачається, що замовником є Покровська міська рада Донецької області, розпорядником коштів є Управління соціального захисту населення Покровської міської ради, а договір укладений відповідно рішення Покровської міської ради Донецької області від 17.01.2018 №7/50-16 «Про затвердження Порядку відшкодування витрат за безкоштовне перевезення пільгових категорій населення (без обмеження кількості осіб) м.Покровська, м.Родинське та селище Шевченко міським автомобільним транспортом та залізничним транспортом приміського сполучення загального користування» зі змінами від 16.02.2018 № 7/51-26.

З огляду на викладене, враховуючи той факт, що відповідач, який є розпорядником бюджетних коштів, не провів повного розрахунку за пільгові перевезення, останній зобов`язаний відшкодувати понесені позивачем витрати на перевезення пільгових категорій громадян за 2020 рік в межах визначеної договором суми.

Суд апеляційної інстанції в ході даного провадження надав належну оцінку наявним у справі доказам та доводам сторін, водночас, керуючись Рішенням ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", суд зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції не зобов`язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі). Суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Питання чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на те, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційних скарг Акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця та Управління соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області та залишення рішення Господарського суду Донецької області від 17.11.2023 у справі №905/554/23 - без змін.

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України,судові витрати за подання апеляційних скарг покладаються на осіб, які подавали апеляційні скарги.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 280-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця та Управління соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області на рішення Господарського суду Донецької області від 17.11.2023 у справі №905/554/23 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Донецької області від 17.11.2023 у справі №905/554/23 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 01 лютого 2024.

Головуючий суддя О.О. Радіонова

Суддя О.А. Істоміна

Суддя О.Є. Медуниця