РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.01.2024Справа № 910/9650/23
Суддя Господарського суду міста Києва Стасюк С.В., за участю секретаря судового засідання Ятковської К.К., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеський авіаційний завод"

до Міністерства оборони України

про стягнення 3 808 520,50 грн.

Представники учасників справи:

від позивача: Галісевич О.О.;

від відповідача: Хмара Ю.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Одеський авіаційний завод" (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України (надалі по тексту - відповідач) про стягнення 3 808 520,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Державним контрактом № 403/2/17-1 від 03.07.2017 в частині здійснення оплати за фактично виконані роботи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.06.2023 відкрито провадження у справі № 910/9650/23, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 27.07.2023.

13.07.2023 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У поданому відзиві відповідач зазначає, що підставою для оплати науково-технічної продукції за Контрактом слугує Акт приймання, який є єдиним належним документом на підтвердження прийняття дослідно-конструкторської роботи відповідачем. Проте наданий позивачем до суду висновок № 2873 від 07.12.2018 та перелік виконаної роботи по розробці конструкторської документації в рамках виконання етапу 2 не є належними доказами прийняття дослідно-конструкторської роботи. Крім того, відповідач просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності.

27.07.2023 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив. Позивач зазначає, що з висновку № 2873 від 07.12.2018 вбачається, що відповідач прийняв виконані роботи на суму 3 808 520,50 грн. Крім того, позивач заперечував проти застосування наслідків спливу строків позовної давності.

У судовому засіданні 27.07.2023 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, розгляд справи відкладено на 31.08.2023.

У судовому засіданні 31.08.2023 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 28.09.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.09.2023 учасників справи було повідомлено про те, що розгляд справи відбудеться 17.10.2023.

Судове засідання, призначене на 17.10.2023, не відбулося.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.10.2023 учасників справи було повідомлено про те, що розгляд справи відбудеться 23.11.2023.

У судовому засіданні 23.11.2023 розгляд справи відкладено на 14.12.2023.

Судове засідання, призначене на 14.12.2023, не відбулося.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.12.2023 учасників справи було повідомлено про те, що розгляд справи відбудеться 18.01.2024.

21.12.2023 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про долучення доказів.

У судовому засіданні 06.04.2023 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

03.07.2017 між Міністерством оборони України (замовник) та Державним підприємством "Одеський авіаційний завод", яке в подальшому було перетворено у Товариство з обмеженою відповідальністю "Одеський авіаційний завод" (виконавець), було укладено Державний контракт на виконання дослідно-конструкторської роботи, шифр "Оновлення 24МР" за державним обороним замовленням № 403/2/17-1 (далі - Контракт), згідно з п. 1.1 якого виконавець зобов`язується за завданням замовника виконати за державним оборонним замовленням (далі - ДОЗ) з дотриманням законодавства дослідно-конструкторську роботу, шифр "Оновлення 24МР" (далі - ДКР) (за першим варіантом) та передати замовнику науково-технічну продукцію, отриману за результатами виконання ДКР (етапів, підетапів ДКР) (далі - НТП), а замовник - прийняти повністю завершену ДКР (етапи, підетапи ДКР) та науково-технічну продукцію і оплатити їх. Виконання та приймання ДКР здійснюється згідно з Календарним планом виконання робіт за Контрактом (Додаток 1 до Контракту).

Порядок приймання і передачі науково-технічної продукції визначено в розділі 3 Контракту.

Відповідно до п. 3.1 Контракту приймання науково-технічної продукції та ДКР (етапів, підетапів ДКР) згідно з Календарним планом здійснюється замовником або за його рішенням представником замовника у порядку, визначеному ГОСТ В 15.203-79 та умовами Контракту, з оформленням Акту приймання, який підлягає затвердженню замовником. На підставі Акту приймання представництво замовника видає посвідчення на виконані роботи. Рішення про прийняття робіт приймається замовником на підставі повідомлення про готовність до здачі виконаних робіт (підетапів, черг тощо), яке надається виконавцем не пізніше встановленого Календарним планом терміну закінчення роботи на кожному етапі ДКР. Повідомлення підписується виконавцем та погоджується представництвом замовника. До повідомлення додається номенклатурний перелік НТП (матеріальних цінностей), створеної за результатами виконаних робіт, етапів (підетапів) та яка підлягає прийманню (окремо складаються переліки НТП (матеріальних цінностей), створених співвиконавцями).

Згідно з п. 3.4., 3.5. Контракту проект Акту приймання надається на затвердження замовнику разом з такими документами: висновком, наданим представництвом замовника щодо рівня договірної ціни виконаних робіт; завізованими представництвом замовника розрахунково-калькуляційними матеріалами щодо договірної ціни; протоколом погодження договірної ціни. Замовник після отримання Акту приймання НТП затверджує його або надає мотивовану відмову в затвердженні Акту приймання НТП. Представництво замовника не пізніше наступного дня після затвердження замовником Акту приймання НТП (повідомлення про затвердження), видає виконавцю посвідчення за встановленою формою, яке є підставою для пред`явлення рахунку-фактури.

Пунктами 4.1 - 4.3 Контракту передбачено, що термін виконання ДКР (етапів, підетапів ДКР) визначається в Календарному плані та Єдиному наскрізному плані, який розробляється виконавцем згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2013 № 449 "Про затвердження Порядку складання Єдиного наскрізного плану створеного зразка (системи, комплексу) озброєння, військової і спеціальної техніки" та ГОСТ В 15.208-82. Термін виконання ДКР (етапів, підетапів) може змінюватися за домовленістю сторін, у тому числі у залежності від фактичного обсягу фінансування. Зміна строків виконання ДКР (етапів, підетапів) оформляється шляхом внесення відповідних змін до Контракту. Датою виконання зобов`язань виконавця щодо виконання ДКР (етапів, підетапів ДКР) вважається дата затвердження замовником Акту приймання.

Контракт набирає чинності з моменту його підписання і діє до 25.12.2020. Строк дії Контракту може бути продовжений сторонами (п. 11.1 Контракту).

Відповідно до п. 2.17 Контракту залучення співвиконавців (контрагентів) узгоджується із замовником у письмовому вигляді. Під час узгодження виконавець вказує номер дозволу (ліцензії) на право надання послуг кожним із співвиконавців (контрагентів) (якщо надання послуг передбачає ліцензування або надання дозволу відповідно до чинного законодавства). Відповідальним за результат їх роботи залишається виконавець.

28.07.2017 між Державним підприємством "Одеський авіаційний завод", яке в подальшому було перетворено у Товариство з обмеженою відповідальністю "Одеський авіаційний завод" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Телекарт-Прилад» (виконавець) укладено Договір на виконання складових частин дослідно-конструкторської роботи № 274/ДКБ-17 (далі - Договір).

Згідно з п. 1.1. Договору виконавець зобов`язується відповідно до Технічного завдання замовника виконати за Державним оборонним замовленням з дотриманням законодавства складову частину дослідно-конструкторської роботи шифр «Оновлення-24МР-КФ-ЗОІ» (далі - СЧ ДКР), що наведена в Календарному плані (додаток № 1 до Договору) та передати замовнику усі створені або придбані за Договором матеріальні цінності та майнові права на об`єкти, права інтелектуальної власності, отримані за результатами виконання роботи в цілому або на кожному етапі (далі - Науково-технічна продукція), вчинити інші дії, передбачені цим Договором, а замовник - прийняти та оплатити створену науково-технічну продукцію.

Відповідно до п. 1.3. Договору підставою для укладення та виконання Договору є Державний контракт № 403/2/17-1 від 03.07.2017 на виконання дослідно-конструкторської роботи, шифр «Оновлення-24МР» (за першим варіантом), За державним оборонним замовленням, укладений між замовником та Міністерством оборони України.

Згідно висновку № 2873 від 07.12.2018 військового представництва Міністерства оборони України щодо визнання рівня ціни за фактичними витратами виконання складової частини дослідно-конструкторської роботи, шифр «Оновлення-24МР-КФ-ЗОІ» етапу 2 «Розроблення робочої конструкторської документації» згідно Договору від 28.07.2017 № 274/ДКБ-17 ціна без ПДВ робіт СЧ ДКР, шифр «Оновлення-24-КФ-ЗОІ», етапу 2 «Розроблення робочої конструкторської документації» за фактичними витратами визначена в сумі 3 173 767,09 грн. ПДВ визначається на рівні 20 % і складає 634 753,41 грн. Ціна з ПДВ робіт СЧ ДКР, шифр «Оновлення-24-КФ-ЗОІ» етапу 2 «Розроблення робочої конструкторської документації» за фактичними витратами визначена в сумі 3 808 520,50 грн.

Вказаний висновок підписано та скріплено печатками представників Міністерства оборони України та Товариства з обмеженою відповідальністю «Телекарт-Прилад».

Позивач звернувся до відповідача з листом № 2690/ПКВ від 19.10.2022 у якому зазначив про необхідність прийняття виконаних у період з 01.03.2018 по 01.10.2018 робіт за 2 етапом, визначення фактичних витрат за етапом та їх сплати.

Відповідач листом № 403/4/1/9006 від 19.10.2022 повідомив позивача про те, що роботи за етапом 2 «Розроблення робочої конструкторської документації» ДКР «Оновлення-24МР» виконувалися поза межами показників державного оборонного замовлення на 2018 рік без згоди на це замовника, та не можуть бути прийняті до оплати.

Листом № 3316/ПКВ від 12.12.2022 позивач повідомив відповідача про необхідність надання доручення 4993 ГВП МО України щодо визначення фактичного обсягу створеної науково-технічної продукції та матеріальних цінностей Головним виконавцем та виконавцями складових частин за етапом 2 «Розроблення робочої конструкторської документації» при виконанні дослідно-конструкторської роботи «Модернізація літака Су-24МР», шифр «Оновлення-24МР» за Державним контрактом від 03.07.2017 № 403/2/17-1 та її фактичної вартості .

У подальшому позивач направив відповідачеві претензію № 902/ЮВ від 15.03.2023 щодо виконання умов Контракту, у якій повідомив, що з листа Департаменту військово-технічної політики, розвитку озброєння та військової техніки Міністерства оборони України № 403/4/1/8/58 від 30.09.2022 вбачається, що рішенням начальника Генерального штабу Збройних Сил України № 22821/С/1 від 19.07.2022 припинено подальше виконання ДКР, шифр "Оновлення-24МР", у зв`язку з чим позивач, посилаючись на п. 8.2 Контракту, згідно з яким у разі прийняття рішення замовником про припинення ДКР (етапів, підетапів ДКР) на строк більше 3-х місяців, або розірвання Контракту, замовник протягом 90 днів проводить розрахунки з виконавцем за виконані та прийняті замовником роботи та протягом 90 днів сплачує виконавцю фактичні витрати (з урахуванням прибутку) за виконаний та прийнятий обсяг робіт на час припинення (розірвання) Контракту, просив відповідача провести розрахунок за виконані роботи по етапу 2 за Контрактом у сумі 9 650 660,14 грн.

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначив, що відповідачем порушено зобов`язання за Державним контрактом № 403/2/17-1 від 03.07.2017 в частині здійснення оплати за фактично виконані роботи на суму 3 808 520,50 грн.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 887 Цивільного кодексу України за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов`язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити їх. До договору підряду на проведення проектних і пошукових робіт застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Отже обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт - негайно про них заявити (зокрема, шляхом надання обґрунтованої відмови від підписання акту виконаних робіт) законом покладений саме на замовника.

Якщо замовник у порушення вимог статей 853, 882 Цивільного кодексу України безпідставно ухиляється від прийняття робіт, не заявляючи про виявлені недоліки чи інші порушення, які унеможливили їх прийняття, то нездійснення ним оплати таких робіт є відповідно порушенням умов договору і вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що згідно висновку № 2873 від 07.12.2018 військового представництва Міністерства оборони України щодо визнання рівня ціни за фактичними витратами виконання складової частини дослідно-конструкторської роботи, шифр «Оновлення-24МР-КФ-ЗОІ» етапу 2 «Розроблення робочої конструкторської документації» згідно Договору від 28.07.2017 № 274/ДКБ-17 ціна без ПДВ робіт СЧ ДКР, шифр «Оновлення-24-КФ-ЗОІ», етапу 2 «Розроблення робочої конструкторської документації» за фактичними витратами визначена в сумі 3 173 767,09 грн. ПДВ визначається на рівні 20 % і складає 634 753,41 грн. Ціна з ПДВ робіт СЧ ДКР, шифр «Оновлення-24-КФ-ЗОІ» етапу 2 «Розроблення робочої конструкторської документації» за фактичними витратами визначена в сумі 3 808 520,50 грн.

Вказаний висновок підписано та скріплено печатками представників Міністерства оборони України та Товариства з обмеженою відповідальністю «Телекарт-Прилад» без зауважень.

Судом відхиляються твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву стосовно того, що підставою для оплати науково-технічної продукції за Контрактом слугує Акт приймання, який є єдиним належним документом на підтвердження прийняття дослідно-конструкторської роботи відповідачем, з огляду на таке.

Відповідно до усталеної правової позиції Верховного Суду підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акта виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акта (постанова Верховного Суду України від 02.02.2012 у справі №3-42гс12; постанови Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №927/414/17, від 04.06.2018 у справі №908/3519/16, від 05.06.2018 у справі №910/16804/17, від 26.06.2018 у справі №902/1370/15, від 19.09.2018 у справі №905/1090/17, від 06.08.2018 у справі №911/662/17, від 19.06.2019 у справі №910/11191/18, від 18.07.2019 у справі №910/6491/18, від 21.08.2019 у справі № 917/1489/18 тощо).

З наведеного слідує обов`язок замовника здійснити оплату фактично виконаних підрядником робіт. Сама по собі відсутність підписаного сторонами акту виконаних робіт не може бути підставою для неоплати фактично виконаних робіт.

Відтак передання і прийняття робіт на підставі підписаного в односторонньому порядку акту і виникнення за таким актом прав та обов`язків можливе за наявності реального виконання робіт за договором у разі неотримання обґрунтованої відмови про причини неприйняття робіт у строк, визначений договором. Подібний висновок міститься у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.03.2021 у справі № 910/11592/19, від 20.04.2021 у справі № 905/411/17 та від 14.07.2021 у справі № 911/1981/20.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За переконанням суду, наданий висновок № 2873 від 07.12.2018 з виконання етапу 2 «Розроблення робочої конструкторської документації» свідчить, що фактичні витрати з виконання робіт за вказаним етапом складають 3 808 520,50 грн.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 808 520,50 грн. за Державним контрактом № 403/2/17-1 від 03.07.2017 підлягають задоволенню.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (ч. 1 ст. 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи викладене вище, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеський авіаційний завод" до Міністерства оборони України про стягнення 3 808 520,50 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

Керуючись ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеський авіаційний завод" до Міністерства оборони України про стягнення 3 808 520,50 грн. - задовольнити повністю.

2.Стягнути з Міністерства оборони України (03168, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6, ідентифікаційний код 00034022) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеський авіаційний завод" (65121, Одеська обл., місто Одеса, пр. Небесної Сотні, будинок 32, корпус А, ідентифікаційний код 07756801) 3 808 520 (три мільйони вісімсот вісім тисяч п`ятсот двадцять) грн. 50 коп. заборгованості, 57 127 (п`ятдесят сім тисяч сто двадцять сім) грн. 80 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 31.01.2024.

Суддя С. В. Стасюк