ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2024м. ДніпроСправа № 904/5216/23
Господарський суд Дніпропетровської області (склад суду - суддя Золотарьова Я.С. , розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, м. Дніпро

до Приватного акціонерного товариства "ВФ УКРАЇНА", м. Київ

про стягнення неустойки в сумі 350 523,32 грн

Без участі (повідомлення) представників сторін

ПРОЦЕДУРА

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "ВФ УКРАЇНА" і просить суд стягнути неустойку в сумі 350 523,32 грн та судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №12/02-3421-ОД від 29.05.2009 в частині повернення майна з оренди.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2023 була надіслана всім учасникам справи завчасно на їх юридичні адреси, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958, що підтверджується штемпелем суду про відправлення вихідної кореспонденції на звороті відповідних судових процесуальних документів.

20.10.2023 відповідач надав відзив на позов.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан.

Судова система не припиняє працювати, але значна кількість повітряних тривог, відключення електроенергії, відсутність фінансування на поштові відправлення, призводить до збільшення часу розгляду судових справ.

Судом враховано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

При цьому, згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положення "розумний строк" вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ. Критеріями оцінки розумності строку є, зокрема складність справи та поведінка заявників.

З огляду на викладене, з метою дотримання принципів господарського судочинства, суд розглянув справу в межах розумного строку.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв рішення по справі у нарадчій кімнаті.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

Між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди державного майна. 14.11.2014 позивач повідомив відповідача про припинення договору у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено.

Відповідач не повернув майно позивачу, що є підставою для нарахування неустойки.

З огляду на викладене, позивач вважає, що по договору оренди від 29.05.2009 №12/02-3421 -ОД існує заборгованість зі сплати неустойки, яка складає 350 523, 32 грн, за період з 30 квітня 2012 року по 15 червня 2021 року.

Позиція відповідача, викладена у відзиві

Відповідач не заперечує щодо укладення договору оренди та зазначає, що відповідно до умов п. 10.1. Договору Сторонами був встановлений строк дії Договору 2 роки 11 місяців з моменту підписання його Сторонами, тобто з 29.05.2009 до 29.04.2012.

Відповідач вказує, що пунктом 7.3. Договору був передбачений обов`язок Позивача, як Орендодавця, письмово повідомити Орендаря не пізніше, ніж: за 30 (тридцять) діб про свій намір щодо завершення, припинення або розірвання даного Договору.

Однак жодних листів з будь-якими претензіями або запереченнями щодо подальшого користування Відповідачем Об`єктом оренди, або вимог про розірвання/завершення/припинення (або зміну умов) Договору в період з 29.05.2009 (дата укладання Сторонами Договору) до 14.11.2014 (дата підписання Позивачем листа щодо припинення Договору оренди нерухомого майна з вих. № 11-02-07145 від 14.11.2014 та №11-02-07620 від 02.12.2014, які надані самим Позивачем) до Відповідача не надходило.

На думку відповідача договір, був пролонгованим до 30.03.2015 (включно), а відповідно позовні вимоги, про стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення повернення річчі, яка наступає лише у випадку прострочення повернення Орендарем Орендодавцю майна, згідно ч.2 ст. 758 ЦК України - є не обґрунтованими.

Також в матеріалах справи відсутні як самі претензії так і рахунки, на підтвердження необхідності сплати Відповідачем неустойки.

Відповідач вказує на необґрунтованість одночасного стягнення оренди та неустойки, а також заявляє про застосування строку позовної давності.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ

29 травня 2009 року між Регіональним відділенням Фонду держмайна України у Дніпропетровській області та Закритим акціонерним товариством «Український мобільний зв`язок» укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/02-3421-ОД.

Майно передається в оренду з метою розміщення обладнання стільникового зв`язку. Використання орендованого державного майна не за призначенням забороняється (пункт 1.2 договору).

За умовами пунктів 2.1, 2.2 договору, орендар вступає у строкове платне користування державним майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акту приймання-передачі майна.

Відповідно до пункту 3.1 договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 (зі змінами) (далі Методика розрахунку) або за результатами конкурсу на право оренди державного майна і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку квітень 2009 року 696,76 грн. Орендна плата за перший місяць оренди травень 2009р. визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за травень 2009 року.

За змістом пункту 3.3 договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Згідно з пунктом 3.6 договору орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні:

70% - до державного бюджету за місцем реєстрації орендаря у податковій інспекції на рахунки, відкриті відділенням казначейства, у розмірі 487,73 грн;

30% - балансоутримувачу у розмірі 209,03 грн.,

щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропозицій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинним на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Відповідно до пункту 3.12. договору у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції, до державного бюджету та балансоутримувачу.

У разі припинення або розірвання Договору повернути Балансоутримувачу орендоване Майно за актом приймання - передачі у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати Орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати / повної або часткової / орендованого Майна з вини орендаря. Один екземпляр такого акту приймання- передачі строком у три дні надається орендодавцеві (п.5.5 договору).

За умовами пункту 5.19. договору орендар зобов`язаний письмово повідомити орендодавця, не пізніше ніж за 30 діб, про свій намір щодо закінчення, припинення або розірвання цього договору.

У разі наміру продовжити строк дії договору оренди орендар зобов`язаний не пізніше ніж за місяць до закінчення терміну дії договору оренди подати орендодавцю про це заяву з документами щодо виконання умов договору оренди (дозвіл пожежників, копію договору страхування державного майна, платіжні доручення про сплату страхового платежу та ін.) (пункт 5.20. договору).

Пунктом 10.1 договору визначено, що цей Договір укладено до прийняття іншого управлінського рішення, але не більш, ніж на 2 роки 11 місяців, що діє з 29 травня 2009 до 29 квітня 2012 включно.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов Договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії Договору, повній оплаті за Договором і при поданні інформації щодо виконання умов цього Договору, а саме: наявності договору страхування, дозволу або декларації наданої органам державного пожежного нагляду та узгодження Балансоутримувача, Договір, за заявою орендаря щодо продовження терміну дії, може бути продовжений на тих самих умовах, які передбачені у Договорі.

Чинність цього Договору припиняється внаслідок :

- закінчення строку, на який його було укладено;

- приватизації орендованого майна Орендарем; а Загибелі орендованого Майна;

- достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням господарського суду;

- банкрутства ОРЕНДАРЯ;

- ліквідації Орендаря - юридичної особи;

- у разі смерті Орендаря (якщо орендарем є фізична особа);

- та в інших випадках, прямо передбачених чинним законодавством України (п.10.9 договору).

Якщо Орендар не виконує обов`язку щодо повернення Майна після припинення договору, Орендодавець має право вимагати від Орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за поточний місяць користування Майном за час прострочення (пункт 10.14 договору).

З метою виконання умов договору, 29.05.2009 між позивачем та відповідачем було підписано Акт приймання-передачі частини даху площею 4, 48 кв.м.

Листом від 14.11.2014 №11-02-07145 Регіональне відділення повідомило відповідача, що згідно п.10.9 договору оренди, чинність цього договору припиняється внаслідок закінчення строку, на який його було укладено.

Також, Регіональне відділення повідомило відповідача, що оцінка об`єкта оренди була зроблена 18.02.2009. Регіональне відділення в цьому листі зазначило, що листом від 07.12.2011 №11-02-07365, Регіональне відділення надсилало відповідачу додаткові угоди для підписання, але у зв`язку з тим, що ПрАТ «МТС Україна» проігнорувало листи Регіонального відділення, що є невиконанням п.3.5 договору оренди, питання продовження цього договору може бути тільки за умови підписання додаткових угод до договору оренди від 29.05.2009 №12/02-3421-ОД на базі нової незалежної оцінки.

У разі відмови від виконання вищезазначених умов, вважати цей лист заявою про припинення договору оренди від 29.05.2009 №12/02-3421-ОД, у зв`язку з чим орендар повинен повернути державне майно за актом приймання-передачі балансоутримувачу, та один екземпляр надати до Регіонального відділення.

Доказів направлення цього листа матеріали справи не містять.

Також, листом від 02.12.2014 №11-02-07620 Регіональне відділення повідомило відповідача, що у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди та згідно ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» була проведена робота щодо припинення дії договору оренди державного майна від 29.05.2009 №12/02-3421-ОД на нежитлове приміщення загальною площею 4,48 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Дніпро, пр. Петровського,56 та знаходиться на балансі ВАТ «Дніпровськпромбуд» з 29 квітня 2012 року. Крім того, зазначило, що оцінка державного майна була зроблена 18.02.2009. Таким чином, орендарю необхідно терміново повернути балансоутримувачу орендоване майно по акту приймання-передачі, один примірник - оригінал такого акту надати орендодавцеві. Обов`язок щодо складання акта приймання-передачі покладається на орендаря.

Направлення листа від 02.12.2014 за №11-02-07620 підтверджується копією поштового повідомлення про вручення документів за №437 (арк.с.15 на звороті).

Згідно акту прийняття-передачі основних засобів від 15.06.2021 року, директор ПрАТ «Дніпровськпромбуд» здав, а заступник директора КП «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради прийняв 5-ти поверховий будинок за адресою: просп. Івана Мазепи (Петровською),56, м. Дніпро.

Державне майно за договором оренди №12/02-3421 -ОД, що є предметом спору у цій справі, було передано до комунальної власності 15.06.2021 (на виконання рішення від 03.09.2012 господарського суду Дніпропетровської області у справі №2/5005/5374/2012 за позовом Регіонального відділення до ПАТ «Дніпровськпромбуд», Дніпровської міської ради про зобов`язання передати до комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська об`єкти державного житлового фонду - гуртожитки за адресами: м. Дніпропетровськ, вул. Гомельська, 59, вул. Коксова, 24, пр. Петровського, 56 та об`єкти інженерної інфраструктури, що їх обслуговують та зобов`язання їх прийняти до комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська).

З огляду на викладене позивач нарахував по договору оренди від 29.05.2009 №12/02-3421 -ОД заборгованість зі сплати неустойки, яка складає 350 523,32 грн., за період з 30 квітня 2012 року по 15 червня 2021 року.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Щодо правовідносин сторін

Статтею 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (який діяв під час укладення договору та до 01.02.2020) орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

З огляду на наявний в матеріалах справи договір, між сторонами склались правовідносини оренди майна державної власності.

Щодо припинення дії договору

Частиною 2 статті 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» врегульовано, що договір оренди припиняється зокрема в разі закінчення строку, на який його було укладено.

У разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди (стаття 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»).

Як встановлено вище, пунктом 10.1 договору визначено, що цей Договір укладено до прийняття іншого управлінського рішення, але не більш, ніж на 2 роки 11 місяців, що діє з 29 травня 2009 до 29 квітня 2012 включно.

Статтею 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» унормовано, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором (частина 2 статті 17 цього Закону).

Відтак, у разі наміру позивача припинити договір оренди у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено, він на виконання вимог, визначених частиною 2 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» повинен протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору зробити про це відповідну заяву.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 03 березня 2020 року у справі № 916/806/19, де зокрема зазначено, що якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

У зв`язку з тим, що орендодавець письмово не повідомляв про розірвання договору, Договір був поновленим (продовженим) на 2 роки та 11 місяців - з 30.04.2012 по 30.03.2015 (включно).

Листом від 02.12.2014 №11-02-07620 Регіональне відділення повідомило відповідача, що у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди та згідно ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» була проведена робота щодо припинення дії договору оренди державного майна від 29.05.2009 №12/02-3421-ОД на нежитлове приміщення загальною площею 4,48 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Дніпро, пр. Петровського, 56 та знаходиться на балансі ВАТ «Дніпровськпромбуд» з 29 квітня 2012 року.

Отже, сторони не погодили продовження дії договору оренди, позивач направив відповідачу лист про припинення договору, тому суд уважає, що договір оренди продовжений не був та закінчив свою дію 30.03.2015.

Щодо стягнення неустойки

Статтею 785 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення договору оренди - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, є неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, що є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення договору оренди, коли користування майном стає неправомірним.

Якщо Орендар не виконує обов`язку щодо повернення Майна після припинення договору, Орендодавець має право вимагати від Орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за поточний місяць користування Майном за час прострочення (пункт 10.14 договору).

Так, позивач вважає, що по договору оренди від 29.05.2009 №12/02-3421 -ОД існує заборгованість зі сплати неустойки, яка складає 350 523, 32 грн, за період з 30 квітня 2012 року по 15 червня 2021 року.

Оскільки договір припинив свою дію 30.03.2015, позивач неправомірно нарахував до стягнення з відповідача суму неустойки за період з 30.03.2012 по 30.03.2015, оскільки неустойка може нараховуватися лише за користування орендованим майном після припинення договору оренди.

З огляду на викладене суд відмовляє в задоволенні нарахованої позивачем неустойки за період з 30.03.2012 по 30.03.2015 у розмірі 62 784,67 грн.

Відтак, позивач має право здійснювати нарахування неустойки з 15.04.2015 по 15.07.2021 на суму 287 734, 65 грн.

Але, відповідно до наданих відповідачем до матеріалів справи платіжних доручень убачається, що відповідач протягом періоду з березня 2017 (платіжне доручення № від 11 квітня 2017 року) по червень 2021 (платіжне доручення № від 30 липня 2021) сплачував платежі на загальну суму 68 016, 73 грн.

У зв`язку з тим, що оплати відповідача підтверджуються платіжними дорученнями, суд відмовляє позивачу в нарахуванні неустойки на суму здійснених відповідачем сплат.

Так, розмір неустойки, що залишається до стягнення з відповідача становить 219 721, 92 грн. (287 738, 65 грн 68 016, 73 грн = 219 721, 92 грн).

Водночас відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності за період з 30.04.2012 по 28 вересня 2020 року.

Відповідач вказує, що відповідно до приписів норм ст. 258, 261 ЦК України, строк позовної давності щодо вимог Позивача за період по 28 вересня 2020 року - минув.

З огляду на заявлене відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності, суд дійшов висновку про його часткове задоволення.

Так, відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ст. 267 Цивільного кодексу України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Зважаючи на викладене, до вимог про стягнення неустойки застосовується скорочений строк позовної давності в один рік.

При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, який відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 відмінено з 30.06.2023.

Законом України від 30.03.2020 № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.".

Договір оренди було припинено 30.03.2015. Відповідно право на нарахування неустойки виникло у позивача з 31.03.2015.

Відповідно з 01.03.2020 рік сплив строк позовної давності по сплаті неустойки за лютий 2019. Потім з 12.03.2020 перебіг строків позовної давності було зупинено, а з 30.06.2023 поновлено. Відповідно 20.07.2023 сплив строк позовної давності по cплаті неустойки за березень 2019, 20.08.2023 сплив строк позовної давності по cплаті неустойки за квітень 2019, а 21.09.2023 сплив строк позовної давності по cплаті неустойки за травень 2019.

Позов було подано 28.09.2023.

Відповідно задоволенню підлягають позовні вимоги щодо стягнення неустойки за період з червня 2019 по 15.07.2021 на суму 24 858, 50 грн.

Зважаючи на викладене, позов підлягає частковому задоволенню

СУДОВІ ВИТРАТИ

Згідно пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому судовий збір у розмірі 372, 88 грн покладається на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Сягнути з Приватного акціонерного товариства "ВФ УКРАЇНА" (01601, м. Київ, вул. Лейпцизька, 15; ідентифікаційний код 14333937) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (49000, м. Дніпро, вул. Центральна, 6; ідентифікаційний код 42767945) неустойку у розмірі 24 858, 50 грн та судовий збір у розмірі 372, 88 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Центрального апеляційного господарського суду.

Суддя Я.С. Золотарьова