ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року Справа № 915/1781/23

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ржепецького В.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами справи

за позовом: Концерну Військторгсервіс (, адреса місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, 28-А ) в особі філії Південна Концерну Військторгсервіс (код ЄДРПОУ ВП 35123222, адреса місцезнахолдення: 65012, м. Одеса, пров. Штабний, 1, адреса листування: 65045, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 80)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю багатопрофільна фірма ШАНС LTD (, адреса місцезнаходження: 55200, Миколаївська область, м. Первомайськ, вул. Розова, 3)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (, адреса: 65048, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 15)

про: стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Концерн Військторгсервіс в особі філії Південна Концерну Військторгсервіс звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №918 від 20.11.2023 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю багатопрофільна фірма ШАНС LTD заборгованості за договором оренди державного нерухомого майна №РОФ-1456 від 14.03.2016 у розмірі 169407,38 грн, яка складається з: суми заборгованості за орендну плату ( 30 % ) - 102498, 03 грн; пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості орендної плати, відповідно до умов Договору - 24981,44 грн; збитків від інфляції, на суму простроченої орендної плати 18507,73 грн; 3 % річних, на суму простроченої орендної плати 5899,22 грн; безпідставно збережених коштів орендної плати 13428,94 грн; збитків від інфляції, на суму безпідставно збережених коштів орендної плати 3502,62 грн; 3% річних, на суму безпідставно збережених коштів орендної плати 589,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані несплатою відповідачем орендної плати за договором оренди державного нерухомого майна від 14.03.2016 №РОФ-1456 та неповерненням приміщень після припинення орендних правовідносин за зазначеним договором оренди з 01.03.2022 на підставі звернення орендаря.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.11.2023 справі присвоєно єдиний унікальний номер 915/1781/23 та визначено головуючим у справі суддю Ржепецького В.О.

Ухвалою від 29.11.2023 судом постановлено: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами; залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Регіональне відділення ФДМУ по Одеській та Миколаївській області (, 65048, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 15); визначити відповідачеві 5-денний строк від дня отримання даної ухвали для подання до суду заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження; встановити сторонам процесуальні строки для подання до суду заяв по суті справи.

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.

Статтею 93 Цивільного кодексу України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

За приписами ч. 1 ст. 7 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

В Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, зокрема, місцезнаходження юридичної особи (п. 10 ч. 2 ст. 9 вказаного Закону)

Ухвалу суду від 29.11.2023 відповідачеві надіслано за адресою: 55200, Миколаївська область, м. Первомайськ, вул. Розова, 3 та отримано останнім 08.12.2023, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України".

Відповідно до частин 5, 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від відповідача до суду не надходило.

Відповідач своїм правом у визначений судом строк на подання відзиву на позов, оформленого згідно вимог ст. 165 ГПК України разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, не скористався.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

11.12.2023 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях подано до господарського суду письмові пояснення.

Третя особа вважає, що позовна вимога Концерну «Військторгсервіс» в особі філії «Південна» Концерну «Військторгсервіс» про стягнення заборгованості заявлена на користь Балансоутримувача у відповідності до вимог чинного законодавства та умов Договору оренди від 14.03.2016 №РОФ-1456, та лише у межах 30% відповідно до пункту 3.6. Договору оренди від 14.03.2016 №РОФ-1456.

Третя особа просить суд врахувати дані письмові пояснення при розгляді справи.

Згідно з приписами ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Враховуючи, що відповідач не заперечив проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, не скористався своїм правом на подання відзиву по суті позовних вимог, жодних заяв або клопотань, в тому числі щодо неможливості захисту своїх прав та законних інтересів в умовах воєнного стану, на розгляд суду не подав, суд, керуючись засадами рівності учасників судового процесу перед законом і судом, розумності строків розгляду справи, вважає обґрунтованим постановлення рішення в цій справі у строк, визначений ст. 248 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Відповідно до наказу ФДМУ від 11.05.2019 № 445 Про реорганізацію регіональних відділень Фонду державного майна України утворено Регіональне відділення ФДМУ по Одеській та Миколаївській області шляхом злиття Регіонального відділення ФДМУ по Одеській та Регіонального відділення ФДМУ по Миколаївській області.

Відповідно до п. 2 наказу Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях є правонаступником майна, прав та обов`язків Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області.

Наказом Фонду державного майна України від 30.07.2019 № 753 визначено днем початку роботи Регіонального відділення ФДМУ по Одеській та Миколаївській області 02.08.2019.

Згідно наказу №99 від 20 листопада 2019 року назву філії «Одеське управління військової торгівлі» змінено з 01 грудня 2019 року на назву філія «Південна» Концерну «Військторгсервіс».

Між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області (правонаступник - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській області) (далі - орендодавець) та ТОВ Багатопрофільна фірма ШАНС LTD (далі - орендар) було укладено договір №РОФ-1456 від 14.03.2016 оренди державного нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Первомайськ, вул. Розова, 3 а, що знаходиться на балансі Філії Одеське управління військової торгівлі Концерну Військторгсервіс (надалі - Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору, орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлові приміщення першого та другого поверхів загальною площею 927,8 кв.м (інв. №94), реєстровий номер 33689922.32.ААААЕЕ616) розташовані у двоповерхові прибудованій будівлі з підвалом за адресою: Миколаївська область, м. Первомайськ, вул. Розова, 3 а (далі Майно), згідно з планом розміщення орендованого приміщення (додаток №1 до договору оренди), що перебувають на балансі філії Філії Одеське управління військової торгівлі Концерну Військторгсервіс (далі Балансоутримувач), вартість яких визначена згідно з висновком про вартість на 30.11.2015 і становить за незалежною оцінкою 574492 грн.

Відповідно до п.1.2. Договору, майно передається в оренду для розміщення кафе без права торгівлі підакцизними товарами (308,7 кв.м), танцювального залу (65,5 кв.м), спортивного залу (65,5 кв.м), кімнат психологічного розвантаження та відпочинку (152,5 кв.м), студії художнього дизайну (86,9 кв.м), офісних приміщень (29,4 кв.м) та допоміжних приміщень (219,3 кв.м).

Згідно із п.2.1. договору №63 від 31.05.2018, орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна.

Пунктом 3.1. Договору встановлено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою КМУ від 04.10.1995 №786 (зі змінами), і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку грудень 2015 року 6290,57 грн.

Згідно п.3.3 договору оренди, розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць оренди на індекс інфляції за поточний місяць.

Пунктом 3.5., 3.6. Договору сторони погодили, що розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із сторін у разі зміни Методики її розрахунку, істотної зміни її розрахунку, істотної зміни стану об`єкта оренди з незалежних від сторін причин та в інших випадках, передбачених чинним законодавством. Орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа, наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Пунктами 3.7., 3.8. Договору передбачено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до державного бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати. У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штрафу розмірі 3% від суми заборгованості.

Згідно пункту 3.11. Договору у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції, до державного бюджету та балансоутримувачу.

За умовами п. 5.3. Договору орендар зобов`язувався своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету і балансоутримувачу.

Пунктом 10.1. сторони погодили, що Договір укладено строком на 2 роки 364 дні, що діє з 14.03.2016 по 12.03.2019 включно.

За умовами п. 10.6. Договору чинність цього договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; загибелі орендованого майна; достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням господарського суду; банкрутства орендаря; ліквідації орендаря.

Відповідно до п. 10.8.-10.11. Договору сторони погодили, що у разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу. У разі, якщо орендар затримав повернення майна, він несе ризик його випадкового знищення або випадкового пошкодження. Майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання орендарем та балансоутримувачем акта приймання-передавання, один примірник якого протягом трьох днів орендарем скеровується орендодавцю. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення майна покладається на орендаря.

Актом приймання-передавання від 14.03.2016 орендодавець передав, а орендар прийняв майно за Договором.

Вказаний Акт підписано сторонами та скріплено їх печатками.

21.03.2019 сторонами було укладено Договір №1 про внесення змін до Договору оренди державного нерухомого майна від 14.03.2016 №РОФ-1456.

Відповідно до умов Договору № 1 про внесення змін до Договору оренди №РОФ - 1456, орендну плату було змінено, шляхом збільшення - 8114 грн. 96 коп.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, до предмета доказування у даній справі належить встановлення обставин щодо виконання відповідачем обов`язку за Договором щодо сплати орендної плати, припинення договору, користування приміщенням після припинення договору.

Статтями 73, 74 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши фактичні обставини справи згідно з вимогами чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з такого.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 789 Цивільний кодекс України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. У статті 19 Закону України Про оренду державного та комунального майна передбачено, що орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Приймаючи до уваги, що майно, яке виступає предметом договору, належить до державної власності, до спірних правовідносин застосовуються норми Закону України „Про оренду державного та комунального майна від 10.04.1992 року № 2269-ХІІ, який діяв на момент укладення договору.

Разом із тим, станом на момент виникнення спору діє новий Закон України Про оренду державного та комунального майна від 03.10 2019 року № 157-ІХ, який введено в дію з 01.02.2020.

Стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи (частина перша статті 58 Конституції України).

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Отже в даному випадку до спірних правовідносин застосуванню підлягає Закон України Про оренду державного та комунального майна №2269-XII від 10.04.1992р.

Відповідно до статті 2 Закону України Про оренду державного та комунального майна №2269-XII від 10.04.1992р., орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Державну політику у сфері оренди здійснюють: Кабінет Міністрів України, а також Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо державного майна; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим, - щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим; органи місцевого самоврядування - щодо майна яке перебуває в комунальній власності.

Стаття 5 вищезазначеного закону визначає, що орендодавцями є: Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук, а також майна, що належить вищим навчальним закладам та/або науковим установам, що надається в оренду науковим паркам та їхнім партнерам; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування управляти майном, - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке відповідно належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності; державне підприємство із забезпечення функціонування дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних міжурядових організацій в Україні Державного управління справами - щодо нерухомого майна та іншого окремого індивідуально визначеного майна цього підприємства, що передається дипломатичним представництвам та консульським установам іноземних держав, представництвам міжнародних міжурядових організацій в Україні; підприємства установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна.

Відповідно до ст. 6 зазначеного Закону, орендарями згідно з цим Законом можуть бути господарські товариства, створені членами трудового колективу підприємства, його структурного підрозділу, інші юридичні особи та громадяни України, фізичні та юридичні особи іноземних держав, міжнародні організації та особи без громадянства. Фізична особа, яка бажає укласти договір оренди державного майна з метою використання його для підприємницької діяльності, до укладення договору зобов`язана зареєструватись як суб`єкт підприємницької діяльності.

Як встановлено з матеріалів справи, підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір оренди нерухомого майна від 14.03.2016 №РОФ-1456. Між сторонами у справі виникло цивільно-правове зобов`язання за договором найму (оренди).

Відповідно до п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 27 травня 2022 р. № 634 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану» (далі - Постанова КМУ № 634), договори оренди державного та комунального майна в період воєнного стану можуть бути достроково припинені за заявою орендаря, поданою ним орендодавцю на адресу електронної пошти, зазначену в договорі оренди. Заява вважається належно поданою, якщо вона підписана уповноваженою особою орендаря, а її РОР-копія надіслана з електронної адреси орендаря, зазначеної в договорі оренди.

Якщо договір не містить інформації про адресу електронної пошти сторін і при цьому майно перебуває на визначеній території, заява про припинення договору подається відповідній обласній військовій адміністрації за місцезнаходженням орендованого майна засобами поштового зв`язку, електронного документообігу або на офіційну електронну адресу. Заява вважається належно поданою, якщо вона підписана уповноваженою особою орендаря та надіслана на адресу обласної військової адміністрації зазначеними в цьому пункті засобами зв`язку. Обласна військова адміністрація вживає заходів для подання заяви орендаря (у тому числі оригінальних примірників документів у разі їх наявності) орендодавцю відразу після появи можливості її подання.

Якщо сторони договору позбавлені можливості підписати акт повернення майна з оренди, майно вважається повернутим з моменту настання однієї з таких подій - отримання орендодавцем заяви орендаря про дострокове припинення договору.

Якщо орендодавцем майна є Фонд державного майна, його регіональні відділення або представництва і при цьому орендоване майно розташоване на визначеній території і договір оренди не містить інформації про електронні адреси сторін, заява про дострокове припинення договору оренди надсилається Фонду державного майна або регіональному відділенню, визначеному Фондом державного майна, про що Фонд державного майна повідомляє на власному офіційному веб-сайті або в інший визначений фондом державного майна спосіб.

На виконання постанови КМУ №634, орендарем за Договором оренди № РОФ - 1456 - ТОВ БФ ШАНС LTD 01.03.2022 було подано заяву про припинення Договору оренди № РОФ - 1456 на адресу Регіонального відділення фонду державного майна України по Одеській та Миколаївських областях.

01 березня 2022 року за дорученням Регіонального відділення фонду державного майна України по Одеській та Миколаївських областях, управлінням забезпечення реалізації повноважень у Миколаївській області було вирішено припинити орендні правовідносини за Договором оренди № РОФ - 1456.

За результатами службового розслідування, проведеного Філією «Південна» Концерну «Військторгсервіс» в 2023 році, було виявлено, що після дати закінчення договору від 14.03.2016 за № РОФ - 1456, ТОВ БФ ШАНС LTD продовжує використовувати приміщення нерухомого майна реєстровий номер об`єкта нерухомого майна: 104, кадастровий номер земельної ділянки: :06:024:0161, що підтверджується актом № 1 від 16.08.2023 про фіксацію ТМЦ (майна) за адресою: Миколаївська обл., м. Первомайск, вул. Розова, 3-а.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до п. 4 ч. 3 зазначеної статті, положення цієї глави застосовуються також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна (ч. 1 ст. 1214 ЦК України ).

Таким чином, судом встановлено, що в порушення п. 3.6. Договору, відповідач не сплатив на користь Балансоутримувача - Філії Південна Концерну Військторгсервіс, що є правонаступником за Договором 30 % за послуги оренди за період з 31.03.2020 по 01.03.2022 в сумі 102498,03 грн з урахуванням часткової оплати в сумі 7000,00 грн.

Доказів повернення орендованого майна у відповідності до приписів ст. 785 ЦК України та п. 10.8.-10.11. Договору суду не надано.

Враховуючи зазначене, позивачем заявлено до стягнення 30% орендної плати за період з 01.03.2022 по 16.08.2023, враховуючи, що відповідач зберіг (використовував) нежитлові приміщення першого та другого поверху загальною площею 927, 8 кв.м., розташовані у двоповерховій прибудованій будівлі з підвалом за адресою: Миколаївська область, м. Первомайськ, вул. Розова, За, без достатньої правової підстави, у зв`язку з чим позивачем не було одержано доходу у вигляді орендної плати в розмірі 13428,94 грн.

Наявність та розмір заборгованості по орендній платі відповідачем не заперечено та не спростовано.

Разом з тим, слід зауважити, що позивачем у позові зазначено суму безпідставно збережених коштів в розмірі 13428,94 грн за період з 01.03.2022 по 16.08.2023.

В той час як в опису до розрахунку позивач зазначає, що зазначена сума складається і розрахована виходячи з суми орендної плати на місяць у розмірі 30% (2434,48 грн) х 5 повних місяців користування без достатніх правових підстав (12172,44 грн) та 16 днів не повного місяця (1256,50 грн).

З зазначеного витікає, що фактично позивачем суму безпідставно збережених коштів в розмірі 13428,94 грн визначено та заявлено до стягнення за період з 01.03.2022 по 16.08.2022

За таких обставин, суд дійшов висновку, що сума заборгованості зі сплати орендних платежів на користь балансоутримувача за період з 31.03.2020 по 16.08.2022 становить 115926,97 грн., з яких: 102498,03 грн заборгованість з орендної плати (30%), 13428,94 грн безпідставно збережені кошти орендної плати.

Відповідач своїм правом у визначений судом строк на подання відзиву на позов, оформленого згідно вимог ст. 165 ГПК України разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, не скористався.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Зазначені вище обставини, а саме наявності заборгованості зі сплати орендної плати, факту неповернення майна та продовження користування ним після припинення договору оренди, розміру заборгованості станом на момент відкриття провадження в цій справі відповідачем не спростовані, доказів оплати боргу не надано. Відтак, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо заявленої до стягнення пені, нарахованої на суму основного боргу по орендній платі в сумі 102498,03 грн за період з 16.03.2023 по 15.09.2023, суд зазначає наступне.

За приписами статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст.610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України).

В силу ст.216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За приписами ч. 1 ст. 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У відповідності до ч. 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 3.7. Договору, орендна плата, перерахована несвоєчасно або не у повному обсязі, підлягає індексації і стягується до державного бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6. співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Таким чином, на підставі наведених правових норм та п. 3.7. Договору, позивач правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню.

Судом перевірено розрахунок пені, заявленої до стягнення та встановлено, що позивачем правильно визначено період нарахування та здійснено розрахунок з урахуванням положень ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі в сумі 24981,44 грн за період з 16.03.2023 по 15.09.2023.

Щодо заявлених до стягнення сум інфляційних втрат та 3 % річних, суд зазначає наступне.

За приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні втрати, що сплачуються відповідно до ст. 625 ЦК України, складають зміст додаткових вимог, оскільки законодавець опосередковано визнає їх мірами відповідальності (відповідальність за порушення грошового зобов`язання).

Інфляційні нарахування на суму боргу не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у зв`язку зі знеціненням коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсації користування цими коштами.

Стаття 625 ЦК України застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язання.

На підставі ст. 625 ЦК України позивач правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних.

Разом з тим, позивачем заявлено до стягнення з відповідача нараховані на суму простроченої орендної плати (102498,03 грн) інфляційні втрати за період з 01.04.2020 по 01.03.2022 в сумі 18507,73 грн та 3% річних за період з 31.03.2020 по 01.03.2022 в сумі 5899,22 грн.

Суд не може погодитися з таким розрахунком інфляційних втрат та 3% річних з тих підстав, що розрахунок здійснено за весь період від загальної суми заборгованості.

За розрахунком суду, здійсненого за допомогою комп`ютерної програми IpLex, за визначений позивачем період з 01.04.2020 по 01.03.2022 з урахуванням динаміки формування боргу інфляційні втрати становлять 9082,51 грн та 3% річних за період з 31.03.2020 по 01.03.2022 2625,25 грн.

Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково, а саме з відповідача слід стягнути на користь позивача інфляційні втрати за період з 01.04.2020 по 01.03.2022 в сумі 9082,51 грн та 3% річних за період з 31.03.2020 по 01.03.2022 в сумі 2625,25 грн, в решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Також, позивачем заявлено до стягнення нараховані на суму безпідставно збережених коштів в сумі 13428,94 грн інфляційні втрати за період з 01.03.2022 по 16.08.2023 в сумі 3502,62 грн та 589,40 грн 3% річних за період з 01.03.2022 по 16.08.2023.

Суд не може погодитися з таким розрахунком інфляційних втрат та 3% річних з тих підстав, що розрахунок здійснено за весь період від загальної суми безпідставно збережених коштів без урахування динаміки зростання зазначеної суми.

За розрахунком суду, здійсненого за допомогою комп`ютерної програми IpLex, з урахуванням положень п. 3.6. Договору, за період з 01.05.2022 по 16.08.2023 з урахуванням динаміки зростання суми безпідставно збережених коштів інфляційні втрати становлять 1538,81 грн та 3% річних за період з 16.04.2022 по 16.08.2023 в сумі 461,99 грн.

Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково, а саме з відповідача слід стягнути на користь позивача інфляційні втрати, нараховані на суму безпідставно збережених коштів за період з 01.05.2022 по 16.08.2023 в сумі 1538,81 грн та 3% річних за період з 16.04.2022 по 16.08.2023 в сумі 461,99 грн, в решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наявними в матеріалах справи доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема відомості про розподіл судових витрат.

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, судовий збір за подання позову підлягає покладенню на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст.13, 14, 73, 74, 76-78, 86, 129, 219, 220, 233, 238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю багатопрофільна фірма ШАНС LTD (, адреса місцезнаходження: 55200, Миколаївська область, м. Первомайськ, вул. Розова, 3) на користь Концерну Військторгсервіс (, адреса місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, 28-А) в особі філії Південна Концерну Військторгсервіс (код ЄДРПОУ ВП 35123222, адреса місцезнахолдення: 65012, м. Одеса, пров. Штабний, 1, адреса листування: 65045, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 80) заборгованість за договором в загальній сумі 154616,97 грн, з яких:

- 102498,03 грн заборгованість по орендній платі (30%);

- 24981,44 грн пеня, нарахована на суму заборгованості по орендній платі;

- 9082,51 грн збитки від інфляції, на суму простроченої орендної плати;

- 2625,25 грн 3% річних на суму простроченої орендної плати;

- 13428,94 грн безпідставно збережені кошти орендної плати;

- 1538,81 грн - збитки від інфляції, на суму безпідставно збережених коштів орендної плати;

- 461,99 грн - 3% річних на суму безпідставно збережених коштів орендної плати,

а також 2449,67 грн витрат по сплаті судового збору.

3. В задоволені позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 9425,22 грн збитків від інфляції, на суму простроченої орендної плати, 3273,97 грн 3% річних на суму простроченої орендної плати, 1963,81 грн збитків від інфляції, на суму безпідставно збережених коштів орендної плати, 127,41 грн 3% річних на суму безпідставно збережених коштів орендної плати - відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5. Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

6. Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

позивач: Концерн Військторгсервіс (, адреса місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, 28-А ) в особі філії Південна Концерну Військторгсервіс (код ЄДРПОУ ВП 35123222, адреса місцезнахолдення: 65012, м. Одеса, пров. Штабний, 1, адреса листування: 65045, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 80)

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю багатопрофільна фірма ШАНС LTD (, адреса місцезнаходження: 55200, Миколаївська область, м. Первомайськ, вул. Розова, 3)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (, адреса: 65048, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 15).

Рішення складено і підписано судом 30.01.2024.

Суддя В.О.Ржепецький