ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2024 року м. Дніпро Справа № 904/375/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач),

суддів: Чус О.В., Верхогляд Т.А.

секретар судового засідання: Манець О.В.

представники сторін:

від позивача: Кузьміна І.С., посвідчення №2448 від 13.02.2020 р., адвокат

від відповідача: Добровольський А.Т., посвідчення №1969 від 22.04.2019 р., адвокат

від відповідача: Вошколуп В.Г., посвідчення №1057 від 24.11.2017 р., адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Акціонерного товариства Нікопольський завод феросплавів

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.08.2023 р.

( суддя Золотарева Я.С., м. Дніпро, повний текст рішення складено 11.09.2023 р.)

у справі

за позовом

Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Дніпропетровськгаз,

м. Дніпро

до

Акціонерного товариства Нікопольський завод феросплавів,

Дніпропетровська область, м. Нікополь

про стягнення заборгованості у розмірі 1 095 147,02 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» звернулося до Господарського суду з позовом до Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» про стягнення заборгованості у розмірі 1 095 147,02 грн, з яких: 438 387,80 грн - основний борг, 283 248,19 грн - пеня, 36 943,29 грн - 3% річних, 336 467,74 грн - інфляційні втрати та судовий збір.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов договору розподілу природного газу, шляхом підписання заяви приєднання № 09420056EP016 від 01.01.2016 р. в частині оплати спожитого газу. Позивач зазначає, що з урахуванням всіх платежів станом на 01.09.2021 р. за Відповідачем обліковувалась заборгованість у сумі 898 791, 86 грн, а станом на 2022 рік з урахуванням всіх платежів утворилась заборгованість на суму 438 387,80 грн. Позивачем за неналежне виконання Відповідачем умов договору нараховано 283 248,19 грн пеня, 36 943,29 грн 3% річних, та 336 467, 74 грн інфляційних втрат.

У відповіді на відзив Позивач не погоджується з твердженнями Відповідача щодо існування переплати та посилається на постанову НКРЕКП від 30.12.2020 р. № 2768, відповідно до якої затверджено тариф на послуги розподілу природного газу для АТ Дніпропетровськгаз - у розмірі 1,17 грн за 1 куб. м на місяць (без урахування ПДВ).

Відповідач заперечує щодо твердженнями Позивача про наявну заборгованість за 2021 рік, яка становить 898 791, 86 грн., посилаючись на те, що до набрання чинності нового тарифу за постановою НКРЕКП від 24.12.2019 р. № 3018, тобто до 01.01.2020 р., Відповідач здійснював оплату послуг з розподілу природного газу згідно з постановою НКРЕКП від 24.03.2016 р. № 425 ( зі змінами та доповненнями ) за тарифом, що складав 580, 60 грн за 1000 м3 (без урахування ПДВ), тобто за фізичний обсяг розподілу природного газу. У провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва перебуває справа № 640/1125/20, предметом розгляду якої є правомірність прийняття постанови НКРЕКП від 24.12.2019 р. № 3018. Тому Відповідач вважає, що у 2020 році тариф на послуги з розподілу природного газу, виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта споживача відповідно до Кодексу ГРМ для Позивача не встановлено, і Відповідач, керуючись п. 6.2. Договору, до моменту встановлення Оператору ГРМ нового правомірно визначеного тарифу на послуги розподілу природного газу, виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта споживача відповідно до Кодексу ГРМ сплачує за послуги Позивача у 2020 році за тарифами, встановленими Регулятором для Оператора ГРМ за фізичний обсяг розподілу природного газу ( тобто за тарифом, встановленим постановою НКРЕКП від 24.03.2016 р. № 425 ), і в строк до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів ( як це визначено п. 6.4. Договору ). За розрахунками Відповідача у нього існує переплата коштів Позивачу за надані послуги з розподілу природного газу. Щодо наявності заборгованості за 2022 рік Відповідач також заперечує та зазначає, що за результатами сплат у 2020 році станом на листопад 2020 року виникла переплата в розмірі 1 095 456,37 грн, яка взагалі не врахована при розрахунку заборгованості відповідача. Також Відповідач вказує, що він здійснив оплату за надані послуги у розмірі 6 639 444,04 грн, а отримав послуги ( станом на 01.01.2022 р. ) на загальну суму 6 179 039, 98 грн. Відтак, твердження Позивача про наявність заборгованості у Відповідача за надані у 2022 році послуги є безпідставним. Відповідач також заперечив щодо стягнення штрафних санкцій, посилався на настання форс-мажорних обставин та просив зменшити їх розмір.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 31.08.2023 р. позовні вимоги задоволено частково. Клопотання Акціонерного товариства Нікопольський завод феросплавів про зменшення неустойки - задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства Нікопольський завод феросплавів на користь Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Дніпропетровськгаз 438 387,80 грн основної заборгованості, 104 013,63 грн пені, 34 387,16 грн 3% річних, 211 932,57 грн інфляційних витрат та судовий збір, у розмірі 13 955, 93 грн.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, АТ Нікопольський завод феросплавів звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник вказує на те, що твердження Позивача та встановлена судом першої інстанції наявність заборгованості АТ «НЗФ» перед АТ «ОГС «Дніпропетровськгаз» за надані у 2021-2022 роки послуги є безпідставною та не відповідає наявним у матеріалам доказам, а судом у порушення вимог ст. ст. 86, 236 ГПК України неповно та невсебічно розглянуті всі обставини та матеріали справи, не надана їм належна юридична оцінка, що призвело до неправомірного вирішення наявного спору між Позивачем та Відповідачем.

Водночас, на думку Скаржника, у 2020 році тариф на послуги розподілу природного газу, виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта споживача відповідно до Кодексу ГРМ, для АТ Дніпропетровськгаз не встановлено, і АТ «НЗФ», керуючись п. 6.2. Договору, до моменту встановлення Оператору ГРМ нового правомірно визначеного тарифу на послуги розподілу природного газу, виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта споживача відповідно до Кодексу ГРМ, має сплачувати за послуги АТ Дніпропетровськгаз у 2020 році за тарифами, встановленими Регулятором для Оператора ГРМ за фізичний обсяг розподілу природного газу ( тобто за тарифом, встановленим постановою НКРЕКП від 24.03.2016 р. № 425), і в строк до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів ( як це визначено п. 6.4. Договору).

При цьому Скаржник зазначає, що протягом 2020 року АТ "НЗФ" здійснювало передплату за послуги з розподілу природного газу на користь АТ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ» за існуючими тарифами, встановленими постановою НКРЕКП від 24.12.2019 № 3018, виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта споживача відповідно до Кодексу. Постанова НКРЕКП від 24.12.2019 р. № 3018 рішенням окружного адміністративного суду м. Києва від 09.06.2020 р. у справі № 640/1125/20, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2020 р. у справі № 640/1125/20, визнана протиправною та скасована. Однак, постановою від 23.12.2021 р. у справі № 640/1125/20 Верховний Суд касаційні скарги Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг і Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» задовольнив частково, рішення окружного адміністративного суду міста Києва від 09.06.2020 р. і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2020 р. скасував, а справу направив на новий розгляду до Окружного адміністративного суду міста Києва. Таким чином, на сьогоднішній час у провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва перебуває справа № 640/1125/20, предметом розгляду якої є правомірність прийняття постанови НКРЕКП від 24.12.2019 р. № 3018.

На переконання Скаржника, виходячи з приписів п. 6.6. Договору, протягом 2020 року АТ «НЗФ» до моменту встановлення для АТ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ» нового правомірно визначеного тарифу на послуги з розподілу природного газу, виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта споживача відповідно до Кодексу ГРМ, має здійснювати оплату послуг з розподілу природного газу за тарифом, встановленим згідно з постановою НКРЕКП від 24.03.2016 р. № 425, та у строк до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг, тобто за фактичний розподіл газу у розрахунковому періоді, і з урахуванням раніше перерахованих (переплачених внаслідок скасування постанови НКРЕКП від 24.12.2019 р. № 3018) у 2020 році коштів.

Скаржник вважає, що стягнення з Відповідача одночасно збитків, які викликані інфляційними процесами, відповідно до приписів ст. 625 ЦК України, та пені (штрафних санкцій) є неправомірним та порушує вимоги ч. 1 ст. 232 ГК України.

Крім того, Скаржник зазначає, що проведення воєнних (бойових) дій на території Нікопольської міської територіальної громади для Відповідача в аспекті його обов`язку сплатити саме зараз штрафні санкції за неналежне виконання господарського обов`язку є надзвичайною і невідворотною обставиною, яку він не міг передбачити та запобігти будь-якими доступними для нього засобами. Судом першої інстанції не була надана належна юридична оцінка вказаним обставинам, що призвело до прийняття неправомірного рішення.

Відтак, на думку Скаржника, у АТ "НЗФ" відсутня заборгованість за надані Позивачем у 2021 році послуги з розподілу природного газу, а навіть навпаки, наявна переплата за ці послуги, що обумовлено неправомірним застосуванням неправомірних постанов НКРЕКП про встановлення тарифів на послуги Позивача, що неправомірно не враховано Позивачем. У зв`язку з безпідставністю та неправомірністю позовних вимог щодо сплати основної заборгованості, відсутні і правові підстави для нарахування пені та 3% річних.

У додаткових поясненнях, Скаржник вказує на те, що за інформацією Позивача у Відповідача на сьогоднішній день відсутня заборгованість за надані Позивачем у межах спірного договору за минулі до квітня 2023 року періоди ( копія довідки Головного бухгалтера Позивача надається ), так як ним поточними платежами Відповідача була погашена сума основної заборгованості за минулі спірні періоди, у тому числі і за 2022 рік ( що є спірним періодом у цій господарській справі № 904/375/23 ).

Також, Скаржник зазначає, що докази та обставини, на які Відповідач посилається у цих поясненнях складені та стали відомими йому вже після прийняття рішення судом першої інстанції та подання апеляційної скарги у цій справі, а також те, що право, яким скористався Позивач, зараховувати переплату в рахунок платежів за минулі періоди, залежить виключно від волевиявлення самого Позивача ( Відповідач не був повідомлений про такі дії Позивача ). Тому, Скаржник наголошує, що ці нові докази, які свідчать про сплату основного боргу за спірний період, неможливо було подати до суду першої інстанції та ці обставини об`єктивно не залежать від дій Відповідача, а залежать від дій Позивача, а тому вони мають бути враховані при вирішенні цієї справи.

Таким чином, враховуючи наявні у справі № 904/375/23 докази про проведення Відповідачем сплати за надані Позивачем послуги та підтвердження самого Позивача про відсутність боргу у АТ «НЗФ» у спірному періоді, Скаржник просить врахувати дані пояснення Відповідача при розгляді апеляційної скарги на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.08.2023 р. у справі № 904/375/23, в частині стягнення суми основного боргу у цій справі скасувати рішення першої інстанції та закрити провадження у зв`язку з відсутністю предмету спору.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Від Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Дніпропетровськгаз надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Товариство не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою.

Зокрема, Товариство посилається на те, що фактично, доводи АТ «НЗФ» зводяться до того, що останній не погоджується з тарифами, які були встановлені Регулятором, та відповідно до яких АТ «Дніпропетровськгаз» здійснювало нарахування. Так, у період з 2020-2022 рік діяли такі Постанови НКРЕКП, якими були встановлені тарифи на оплатау вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу: Постановою НКРЕКП від 24.12.2019 р. № 3018 затверджено тариф на послуги розподілу природного газу - у розмірі 1,04 грн. за 1 м3 на місяць ( без урахування ПДВ ) на період з 01.01.2020 р. до 30.06.2020 р. включно; Постановою НКРЕКП від 24.06.2020 р. № 1156 «Про внесення змін до Постанови НКРЕКП від 24.12.2019 р. № 3018» затверджено тариф на послуги розподілу природного газу - у розмірі 1,14 грн. за 1 куб. м на місяць (без урахування ПДВ) на період з 01.07.2020 р. по 31.12.2020 р.; Постановою НКРЕКП від 30.12.2020 р. № 2768 затверджено тариф на послуги розподілу природного газу - у розмірі 1,17 грн. за 1 куб. м на місяць (без урахування ПДВ) на період з 01.01.2021 р. по 31.12.2021 р.; Постановою НКРЕКП від 22.12.2021 р. № 2745, затверджено тариф на послуги розподілу природного газу - у розмірі 1,26 грн. за 1 куб. м на місяць (без урахування ПДВ) діє по теперешний час. Жодна з вищевказаних постанов не визнана протиправною у судовому порядку. Вказані Постанови НКРЕКП втрачали чинність автоматично з моменту вступу в силу кожної наступної Постанови.

Товариство також вказує на те, що згідно з постановою НКРЕКП від 30.12.2020 р. № 2768 затверджено тариф на послуги розподілу природного газу для АТ «Дніпропетровськгаз» - у розмірі 1,17 грн. за 1 куб. м на місяць (без урахування ПДВ). АТ «НЗФ» з 01.01.2020 р. здійснювало оплату послуг з розподілу природного газу, а АТ «Дніпропетровськгаз» у свою чергу, приймало вказані кошти за існуючими тарифами. На теперішній час діє тариф, встановлений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 22.12.2021 р. № 2745, який є чинним, та відсутнє будь яке судове рішення, яким би вказана постанова була визнана нечинною.

Крім того, Товариство зазначає про те, що Відповідач посилається на довідку про розрахунки між АТ «НЗФ» та АТ «Дніпропетровськгаз», в яких наведені оплати, які не стосуються послуг РЗП, як от оплати 19.12.2022 р. в сумі 2 165 933,00 грн, 13.01.2023 р. в сумі 634 488,35 грн не за розподіл природного газу, а за перевищення обсягу річної замовленої потужності, що не є предметом спору у справі № 904/375/23, окрім того, платіжних доручень з призначенням платежу до матеріалів справи за цими оплатами не долучено.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.10.2023 р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючий суддя Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді Чус О.В., Верхогляд Т.А.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.10.2023 р., у зв`язку із відпусткою головуючого судді Кощеєва І.М. (доповідача), для вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження за даною апеляційною скаргою визначено колегію суддів у складі головуючого судді - Мороз В.Ф., суддів - Чус О.В., Верхогляд Т.А..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.10.2023 р. витребувно з Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи № 904/375/23 необхідні для розгляду апеляційної скарги. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 904/375/23.

Матеріали справи № 904/375/23 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

На підставі розпорядження керівника апарату суду від 16.10.2023 р., у зв`язку з виходом на роботу головуючого судді Кощеєва І. М. ( доповідач ), визначеного протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.10.2023 р., для дотримання принципу незмінності колегії суддів при розгляді справи здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів у справі № 904/2074/23, відповідно до якої визначено склад колегії суддів: головуючий суддя: Кощеєв І.М., судді: Чус О.В., Верхогляд Т.А..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.10.2023 р. прийнято справу № 904/375/23 до свого провадження. Відкрито апеляційне провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 01.02.2024 р..

У судовому засіданні 01.02.2024 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7. Встановлені судом обставини справи.

Між Акціонерним товариством Дніпропетровська ( Оператор ГРМ ) та Акціонерним товариством Нікопольський завод феросплавів ( Споживач ) укладено Договір розподіл природного газу, затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 р. № 2498, шляхом підписання заяви приєднання від 01.01.2016 р. № 09420056ЕОВР016.

Згідно з пунктом 1.1 договору цей типовий договір розподілу природного газу є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

Відповідно до пункту 1.3 договору, цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання до цього договору ( акцептування договору ) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви-приєднання за формою наведеною в додатку 1 ( для побутових споживачів ) або у додатку 2 ( для споживачів, що не є побутовими ), який є невід`ємною частиною до цього договору, яку у встановленому порядку Оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що Оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.

Облік ( у тому числі приладовий ) природного газу, що передається Оператором ГМР та споживається Споживачем на межі балансової належності об`єкта Споживача, здійснюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем. Визначення об`єму розподілу та споживання природного газу по споживачу здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГМР та Споживачем на підставі даних комерційного вузла обліку ( лічильника газу ), визначеного в заяві-приєднанні, та з урахуванням регламентних процедур, передбачених кодексом газорозподільних систем та цим договором ( пункти 5.1, 5.2 договору ).

Відповідно до пункту 6.1 договору оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

Згідно пункту 6.2 договору, тариф, встановлений згідно з п. 6.1 цього розділу, є обов`язковим для сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення. До встановлення тарифів на послуги природного газу, виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта Споживача відповідно до кодексу газорозподільних систем, оплата послуг здійснюється за тарифами, встановленими Регулятором для Оператора ГРМ, за фізичний обсяг розподілу природного газу.

Згідно пункту 6.4 договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Пунктом 6.6. типового договору, визначено, що оплата вартості послуги з розподілу природного газу здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунку Оператора ГРМ. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Згідно з пунктом 6.8. типового договору, надання Оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу Споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватись підписаним між сторонами актом надання послуг, що оформлюється відповідно до вимог кодексу газорозподільчих систем.

У п. 8.2. Договору сторони погодили, що у разі порушення Споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Цей договір укладається на невизначений строк ( п. 12.1 Договору ).

На виконання норм Кодексу ГРМ щодо тарифу на послуги розподілу природного газу у розмірі 1,17 грн за 1 куб. м на місяць ( Постановою НКРЕКП від 30.12.2020 р. № 2768), Споживач звернувся до Оператора ГРМ з листом від 12.10.2020 р. вих. № 2020.10.12/9-6602/7627/4005 про становлення річної замовленої потужності в об`ємі 1 200 000 м3/12.

На виконання умов Договору, Оператор ГРМ надав Споживачу послуги з розподілу природного газу ( потужності ): у лютому 2021 року на суму 140 400, 00 грн з ПДВ, що підтверджується актом наданих послуг № ДГП81003093 від 28.02.2021 р.; у березні 2021 року відповідач отримав послуги на суму 140 400,00 грн з ПДВ, що підтверджується актом наданих послуг № ДГП81005298 від 31.03.2021 р.; у квітні 2021 року Відповідач отримав послуги на суму 140 400, 00 грн з ПДВ, що підтверджується актом наданих послуг № ДҐП81007425 від 30.04.2021 р.; у травні 2021 року Відповідач отримав послуги на суму 140 400,00 грн з ПДВ, що підтверджується актом наданих послуг № ДГП81009947 від 31.05.2021 р.; у червні 2021 року відповідач отримав послуги на суму 140 400,00 грн з ПДВ, що підтверджується актом наданих послуг №ДГП81011862 від 30.06.2021 р.; у липні 2021 року Відповідач отримав послуги на суму 140 400,00 грн з ПДВ, що підтверджується актом наданих послуг №ДГП81014425 від 31.07.2021 р.. Всі пепераховані акти містяться в матеріалах справи та підписані сторонами без зауважень.

Споживач здійснив оплату за послуги розподілу природного газу 30.08.2021 р. у сумі 10 352, 69 грн.

Відтак, станом на 01.09.2021 р. за Споживачем обліковувалась заборгованість у сумі 832 047, 31 грн.

В серпні 2021 року на адресу Оператора ГРМ надійшов лист вих. № 2021.08.03/61-6602/7627/4005 від 03.08.2021 р. від АТ НЗФ про збільшення РЗП до 1 916 620 м3/12.

В подальшому на виконання умов Договору Позивач надав Відповідачеві послуги з розподілу природного газу (потужності): у серпні 2021 року Споживач отримав послуг з урахуванням корегування на 811 156,33 грн. з ПДВ, що підтверджується актом наданих послуг № ДГП8014885 від 31.08 2021 р..

29.09.2021 р. Споживач здійснив оплату за послуги розподілу природного газу у сумі 224 244,54 грн.; у вересні 2021 року відповідач отримав послуги на суму 224 244,54 грн з ПДВ, що підтверджується актом наданих послуг № ДГП81017992 від 30.09.2021 р..

28.10.2021 р. Споживач здійснив оплату за послуги РЗП у сумі 224 244,55 грн. У жовтні 2021 року Відповідач отримав послуги на суму 224 244,54 грн. з ПДВ, що підтверджується актом наданих послуг № ДГП81020510 від 31.10.2021 р..

29.11.2021 р. Споживач здійснив оплату за послуги РЗП у сумі 224 244,55 грн. У листопаді 2021 року АТ НЗФ отримало послуг на суму 224 244,55 грн. з ПДВ, що підтверджується актом наданих послуг №ДГП81023124 від 30.11.2021 р..

30.12.2021 р. Споживач здійснив оплату за послуги РЗП у сумі 157 499,99 грн. У грудні 2021 року Відповідач отримав послуги на суму 224 244,54 грн з ПДВ, що підтверджується актом наданих послуг №ДГП81024428 від 31.12.2021 р..

Вищеперераховані акти містяться в матеріалах справи та підписані сторонами без зауважень.

З огляду на вищеперераховані акти та часткові оплати Споживача, за Відповідачем обліковувалась заборгованість у сумі 898 791,86 грн.

30.09.2021 р. Позивач надав Споживачу акт приймання-передачі природного газу № ДГП0050312 яким встановлено, що річна замовлена потужність для відповідача на 2022 рік становить 1 665 310,17/12 місяців = місячна замовлена потужність 138 775,84 м3.

Листом від 06.10.2021 р. вих. № 2020.10.0 6/12-6602/7627/4005 Споживач скорегував обсяги РЗП на 1 250 000 м3/12 = 104 166,67 м3 - місячна замовлена потужність.

25.01.2022 р. Споживач здійснив оплату за послуги розподілу природного газу у сумі 157 500, 02 грн.

На виконання умов Договору Позивач надав Відповідачеві послуги з розподілу природного газу ( потужності ) у січні на суму 157 499,99 грн з ПДВ, що підтверджується актом наданих послуг № ДГП82000926 від 31.01.2022 р.. 25.02.2022 р. Споживач здійснив оплату за послуги розподілу природного газу у сумі 157 499, 99 грн.

У лютому 2022 року Відповідач отримав послуги на суму 157 500,02 грн з ПДВ, що підтверджується актом наданих послуг № ДГП82004237 від 28.02.2022 р., даний акт підписаний сторонами без зауважень. 30.03.2022 р. Споживач здійснив оплату за послуги розподілу природного газу у сумі 157 499, 99 грн.

У березні 2022 року Відповідач отримав послуги на суму 157 499, 99 грн з ПДВ, що підтверджується актом наданих послуг № ДГП82005378 від 31.03.2022 р.. 29.04.2022 р. Споживач здійснив оплату за послуги розподілу природного газу у сумі 157 500,02 грн.

У квітні 2022 року Відповідач отримав послуги на суму 157 499,99 грн з ПДВ, що підтверджується актом наданих послуг № ДГП82007836 від 30.04.2022 р.. 30.05.2022 р. Споживач здійснив оплату за послуги розподілу природного газу у сумі 157 499,99 грн.

У травні 2022 року Відповідач отримав послуги на суму 157 500,02 грн з ПДВ, що підтверджується актом наданих послуг № ДГП82010163 від 31.05.2022 р.. 29.06.2022 р. Споживач здійснив оплату за послуги розподілу природного газу у сумі 157 499,99 грн.

У червні 2022 року Відповідач отримав послуги на суму 157 499, 99 грн з ПДВ, що підтверджується актом наданих послуг № ДГП82011183 від 30.06.2022 р.. У липні 2022 року відповідач отримав послуги на суму 157 499,99 грн з ПДВ, що підтверджується актом наданих послуг № ДГП82013967 від 31.07.2022 р.. У липні 2022 року від Відповідача на користь Позивача коштів не надходило.

02.08.2022 р. Споживач здійснив оплату за послуги розподілу природного газу у сумі 157 500,02 грн та 30.08.2022 р. на суму 157 499,99 грн.

У серпні 2022 року Відповідач отримав послуги на суму 157 500,02 грн з ПДВ, що підтверджується актом наданих послуг № ДГП82016162 від 31.08.2022 р..

Всі вищеперераховані акти містяться в матеріалах справи та підписані сторонами без зауважень.

Листом від 14.09.2022 р. вих. № 5-23/6310 Споживач скорегував обсяги розподілу природного газу на 4 904 000,00 м3/12 = місячна замовлена потужність 408 666,67 м3 (том 1, арк.с.95).

30.09.2022 р. Споживач здійснив оплату за послуги розподілу природного газу у сумі 617 903, 98 грн.

У вересні 2022 року Відповідач отримав послуг з урахуванням корегування на суму 4 301 135, 99 грн з ПДВ, що підтверджується актом наданих послуг № ДГП82016313 від 30.09.2022 р.. Цей акт підписаний сторонами без зауважень.

17.10.2022 р. Споживач здійснив оплати за послуги розподілу природного газу у сумах 460 403,99 грн. та 3 683 232,01 грн.

28.10.2022 р. Споживач здійснив оплату за послуги розподілу природного газу у сумі 617 904,05 грн.

У жовтні 2022 року Відповідач отримав послуг з урахуванням корегування на суму 617 903,98 грн з ПДВ, що підтверджується актом наданих послуг № ДГП82018389 від 30.09.2022 р..

18.11.2022 р. Позивач направив Відповідачу лист, в якому просив останнього підписати та скріпити печаткою акти.

Акціонерне товариство Оператор газорозподільної системи Дніпропетровськгаз звернулося до господарського суду з позовом про стягнення з Акціонерного товариства Нікопольський завод феросплавів 438 387,80 грн - основного боргу, 283 248,19 грн - пені, 36 943,29 грн - 3% річних, 336 467,74 грн - інфляційні втрати.

За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, виходячи з наступного.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 31.08.2023 р. позовні вимоги задоволено частково. Клопотання Акціонерного товариства Нікопольський завод феросплавів про зменшення неустойки - задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства Нікопольський завод феросплавів на користь Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Дніпропетровськгаз 438 387,80 грн основної заборгованості, 104 013,63 грн пені, 34 387,16 грн 3% річних, 211 932,57 грн інфляційних витрат та судовий збір, у розмірі 13 955, 93 грн.

Як вбачається із тексту апеляційної скарги Споживача у цій справі, рішення суду першої інстанції ним оскаржуються лише в частині задоволення позовних вимог, а відтак, враховуючи, що рішення в частині часткової відмови у задоволені позову ( зменшення пені ) сторонами не оскаржується, згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України в цій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.

При цьому, колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення в частині часткової відмови у задоволені позову.

Суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги Позивача, визнав необгрунтованими доводи Відповідача, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Правовідносини щодо розподілу природного газу, які виникли між сторонами врегульовані Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2494 від 30.09.2015 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 1379/27824 06.11.2015 р. (надалі - Кодекс ГРМ), постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2498 від 30.09.2015 р. «Про затвердження Типового договору розподілу природного газу».

Частинами 1 - 2 ст. 40 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками. Договір розподілу природного газу є публічним.

Згідно з пунктом 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу - правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким забезпечується фізична доставка природного газу, належного споживачу, та/або цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи.

Відповідно до пунктів 3, 4 глави 3 розділу VI Кодексу договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу. Договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору. На письмову вимогу споживача Оператор ГРМ зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дати отримання такого письмового звернення надати споживачу підписану уповноваженою особою Оператора ГРМ письмову форму договору розподілу природного газу.

Відповідно до частини 2 ст. 633 ЦК України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 ст. 634 ЦК України).

Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу (пункт 7 глави 3 розділу VI Кодексу).

Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України).

Відповідно до частини 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, між Акціонерним товариством Дніпропетровська ( Оператор ГРМ ) та Акціонерним товариством Нікопольський завод феросплавів ( Споживач ) укладено Договір розподіл природного газу, шляхом підписання заяви приєднання від 01.01.2016 р. № 09420056ЕОВР016.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Аналіз вищезазначених положень законодавства дає підстави вважати, що договір розподілу природного газу є самостійним видом договору про надання послуг, поняття якого визначено спеціальним законодавством, зокрема, Кодексом газорозподільних системи, Законом України "Про ринок природного газу", та зміст якого визначений на основі типового договору, затвердженого органом державної влади. Правовідносини між оператором ГРМ і споживачами природного газу також врегульовано нормами Цивільного кодексу України та Господарського Кодексу України, які застосовуються до спірних правовідносин у взаємозв`язку із спеціальним законодавством.

Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

На виконання умов Договору Оператор ГРМ надав Споживачеві послуги з розподілу природного газу (потужності), що підтверджується вищезаначеними актами наданих послуг, які підписано сторонами без зауважень.

В порушення умов Договору Відповідачем остаточний розрахунок за надані у звітному періоді послуги до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до актів наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів у повному обсязі здійснено не було.

На час прийняття рішення у справі заборгованість за спірний період складала 438 387,80 грн, тому господарський суд правомірно дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимоги Позивача в частині стягнення основної заборгованості в сумі 438 387,80 грн. та нарахування на вказану суму пені ( відповідно до умов договору ) та 3% річних і інфляційних втрат ( на підставі ст. 625 ЦК України ).

Колегія суддів констатує, що більшість доводів Скаржника та відповідно заперечень Відповідача щодо наявності заборгованості зводяться до незгоди останнього з тарифами, встановленими НКРЕКП щодо наданих послуг з розподілу природного газу.

З цього приводу слід зазначити наступне.

У період з 2020-2022 рік діяли такі Постанови НКРЕКП, якими були встановлені тарифи на оплату вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу: постановою НКРЕКП від 24.12.2019 р. № 3018 затверджено тариф на послуги розподілу природного газу - у розмірі 1,04 грн. за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ) на період з 01.01.2020 р. до 30.06.2020 р. включно; постановою НКРЕКП від 24.06.2020 р. № 1156 Про внесення змін до Постанови НКРЕКП від 24.12.2019 р. № 3018 затверджено тариф на послуги розподілу природного газу - у розмірі 1,14 грн. за 1 куб. м на місяць ( без урахування ПДВ ) на період з 01.07.2020 р. по 31.12.2020 р.; постановою НКРЕКП від 30.12.2020 р. № 2768 затверджено тариф на послуги розподілу природного газу у розмірі 1,17 грн. за 1 куб. м на місяць ( без урахування ПДВ ) на період з 01.01.2021 р. по 31.12.2021 р.; постановою НКРЕКП від 22.12.2021 р. № 2745, затверджено тариф на послуги розподілу природного газу - у розмірі 1,26 грн. за 1 куб. м на місяць ( без урахування ПДВ ) діє по теперішній час.

Жодна з вищевказаних постанов не визнана протиправною у судовому порядку. Вказані Постанови НКРЕКП втрачали чинність автоматично з моменту вступу в силу кожної наступної Постанови.

З доводів Скаржника убачається, що: тарифи, які діяли за постановою НКРЕКП від 24.03.2016 р. № 425, яка на переконання Відповідача має застосовуватися й на теперішній час; постанова НКРЕКП від 24.12.2019 р. № 3018 втратила чинність з 01.07.2020 р. у зв`язку з набранням чинності постанови НКРЕКП №1156 від 24.06.2020 р.; постанова НКРЕКП від 24.06.2020 р. № 1156 є законною, винесена у межах, на підставі наданих йому повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством; постанова НКРЕКП від 22.12.2021 р. № 2745 не визнана протиправною, що спростовує доводи відповідача.

Так, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 22.12.2021 №2745 встановлено тариф на послуги розподілу природного газу для АТ Дніпропетровськгаз у розмірі 1,26 грн. за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ). Діючий у 2022 році , тариф на послуги розподілу природного газу для АТ Дніпропетровськгаз не переглядався у зв`язку з прийняттям Закону України Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування №2479-ІХ, яким протягом дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, забороняється підвищення для всіх категорій споживачів тарифів, в т.ч. на послуги з розподілу природного газу.

Враховуючи вищевикладене, Відповідач здійснював оплату послуг з розподілу природного газу, а позивач у свою чергу, приймало вказані кошти за існуючими тарифами, у свою чергу, постанова НКРЕКП від 22.12.2021 р. № 2745 не визнана протиправною, що спростовує доводи відповідача про наявність переплати.

До того ж акти надання послуг Відповідачем підписано без заперечень, мотивовану відмову від їх підписання не надано.

У постанові Верховного Суду від 23.12.2022 р. по справі № 904/1125/20 зазначено, що рішення НКРЕКП з питань установлення цін та тарифів, у тому числі на послуги розподілу природного газу, є за своєю юридичною природою нормативно-правовим актом. Норми оспорюваної постанови поширюються на невизначене коло осіб та розраховані на неодноразове застосування, що в свою чергу дає підстави вважати, що ця постанова є нормативно-правовими актами. Особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої' влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб`єктів владних повноважень врегульовано статтею 264 КАС України.

Відтак, як слушно зауваив суд першої інстанції - незгода Відповідача з постановами НКРЕКП у тому числі внаслідок відсутності економічного та правового обґрунтування тарифу на послуги Оператора ГРМ на відповідні роки та збільшення у значному розмірі для Відповідача витрат грошових коштів на сплату послуг з розподілу природного газу за Договором, не є предметом розгляду цієї справи. Ці питання мають розглядатися в межах адміністративного судочинства.

Щодо оскарження постанов НКРЕКП слід зазначити, що у січні 2020 року АТ Дніпроазот звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою про визнання протиправними дій НКРЕКП по встановленню тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ Дніпропетровськгаз та визнання протиправною і скасування постанови № 3018 від 24.12.2019 р. Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ Дніпропетровськгаз. За результатами судового оскарження постанови НКРЕКП від 24.12.2019 р. № 3018, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.06.2020 р. у справі № 640/1125/20, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.10.202 р. у справі № 640/1125/20, постанова НКРЕКП від 24.12.2019 р. № 3018 визнана протиправною та скасована. В подальшому, постановою Верховного Суду від 23.12.2021 р. у справі № 640/1125/20 скасовані рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а справу направлено на новий розгляд. Тобто, постанова НКРЕКП від 24.12.2019 р. № 3018 наразі не скасована, а тому підлягає застосуванню до правовідносин між сторонами протягом І півріччя 2020 року.

В свою чергу, постанова НКРЕКП від 24.06.2020 р. №1156, яка діяла протягом II півріччя 2020 року також не є скасованою.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.07.2021 р. у справі № 640/31995/20 АТ Дніпроазот відмовлено в задоволенні позову до НКРЕКП, третя особа АТ Дніпропетровськгаз про визнання протиправною та скасування постанови НКРЕКП від 24.06.2020 р. №1156. Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 30.11.2021 р. у справі № 640/31995/20 залишив рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.07.2021 р. у справі № 640/31995/20 без змін, а апеляційну скаргу АТ Дніпроазот - без задоволення. Постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2021 р. у справі № 640/31995/20 набрала законної сили 30.11.2021 р..

Відтак, на теперішній день постанови НКРЕКП про затвердження тарифів на розподіл природного газу для АТ Дніпропетровськгаз на 2020 рік не скасовані.

Матеріалами справи встановлено, що тариф на 2021 рік також є чинним, оскільки справа № 640/9962/21 перебуває на розгляді у суді першої інстанції.

22.12.2021 р. НКРЕКП прийнята постанова від 22.12.2021 р. № 2745 Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ "ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ" (надалі - Постанова № 2745), якою на 2022 рік Оператору ГРМ був встановлений новий тариф на послуги розподілу природного газу, виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта споживача відповідно до Кодексу ГРМ, у розмірі 1,26 грн. за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ).

Вказана Постанова також оскаржувалася у адміністративному суді ( справа № 2640/7137/22 ), але на час прийняття рішення по цій справі, рішення по адміністративній справі прийнято ще не було.

Відтак Постанова НКРЕКП № 2745 також є діючою та не скасованою.

Згідно з п. 6.1. Договору оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ. Тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1. цього Договору, є обов`язковим для Сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення. До встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу, виходячи з величини приєднаної потужності об`єкта споживана відповідно до Кодексу газорозподільних систем, оплата послуг здійснюється за тарифами, встановленими Регулятором для Оператора ГРМ, за фізичний обсяг розподілу природного газу.

Таким чином, права, обов`язки та інтереси, в тому числі і обов`язок сплачувати послуги з урахуванням встановленого постановою НКРЕКП тарифу, виникають у Позивача виключно на підставі господарських зобов`язань згідно Договору.

Матеріалами справи підтверджується, що Позивач надавав послуги Відповідачу з розподілу природного газу, а Відповідач їх частково сплачував.

Водночас, умовами договору передбачено строки, розмір та порядок оплати наданих послуг. Відповідно до пункту 6.6 договору, строк оплати наданих послуг є таким, що настав.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Станом на час розгляду справи в суді першої інстанції та ухвалення судом рішення, доказів сплати заборгованості у повному обсязі від представників сторін не надходило, заборгованість за надані послуги складала 438 387,80 грн.

Сторонами у п. 8.2 Договору передбачено, що у разі порушення Споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підтвердження понесення інфляційних втрат та в обґрунтування здійснених нарахувань 3% річних і пені у зв`язку із простроченням Відповідачем строку оплати наданих послуг Позивачем надані до матеріалів справи відповідні розрахунки.

На підставі викладеного, враховуючи розрахунок Позивача (межі зазначеного ним періоду), дні фактичної сплати Відповідачем суми боргу, положення частини п`ятої ст. 254 ЦК України, колегія суддів відповідно до ст. 86 ГПК України, перевіривши правильність нарахування 3% річних та пені прийшла до висновку, що місцевим господарським судом правомірно задоволені позовні вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача 34 387,16 грн 3% річних та 211 932,57 грн інфляційних втрат, нарахованих у відповідності із ч. 2 ст. 625 ЦК України на суму основної заборгованості, оскільки прострочення виконання грошового зобов`язання з боку Відповідача мало місце.

Господарський суд погодився з доводами Відповідача, викладеними у клопотанні про зменшення неустойки, та приймаючи до уваги приписи ст. 233 ГК України, зменшив пеню до 104 013, 63 грн.

Щодо нарахування інфляційних втрат колегія суддів зазначає наступне.

Скаржник в апеляційній скарзі змішує такі поняття, як «збитки» та «інфляційні втрати» і вважає, що відповідно до ст. 232 ГК України інфляційні втрати можуть бути стягнені лише у частині, яка не покрита сумою штрафних санкцій.

Але згідно норм діючого законодавства, зокрема, з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку ( якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Щодо посилань Скаржника на проведення воєнних (бойових) дій на території Нікопольської міської територіальної громади, то судому першої інстанції були враховані вказані обставини, що стали підставою для зменшення суми пені.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги Відповідача.

Разом з цим, Скаржником у додаткових поясненнях до апеляційної скарги було повідомлено суд апеляційної інстанції, що у Відповідача на сьогоднішній день відсутня заборгованість за надані Позивачем у межах спірного договору за минулі до квітня 2023 року періоди, що підтверджується довідкою Головного бухгалтера Позивача - поточними платежами Відповідача була погашена сума основної заборгованості за минулі спірні періоди, у тому числі і за 2022 рік ( що є спірним періодом у цій господарській справі № 904/375/23 ).

Представник Позивача у судовому засіданні підтвердив факт погашення Відповідачем після ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення суми основного боргу у розмірі 438 387,80 коп.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога Позивача до Відповідача, стосовно якої Позивач просить прийняти судове рішення ( п. 4.16 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 р. у справі №13/51-04).

Водночас закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 278 ГПК судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Відповідачем сплачено на користь Позивача основний борг в сумі 438 387,80 коп. заборгованості за отримані послуги, що підтверджується долученими Скаржником до апеляційної скарги доказами та визнається Позивачем. Тобто, Скаржником сплачено суми, які були присудженні оскаржуваним судовим рішенням, до моменту набрання ним чинності.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» ( пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Апеляційний господарський суд зазначає, що згідно зі ст. 278 ГПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу, а згідно з частиною 2 ст. 241 ГПК України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Отже, враховуючи оплату Відповідачем на користь Позивача суми основного боргу у розмірі 438 387,80 коп., провадження у справі щодо суми основного боргу підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю предмета спору, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні у відповідній частині.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає зміні, оскільки провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу, у сумі 438 387,80 коп. підлягає закриттю.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями п. 2 ч. 1 ст. 231, 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Нікопольський завод феросплавів залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.08.2023 р. у справі № 904/375/23 змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

"Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Нікопольський завод феросплавів на користь Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Дніпропетровськгаз 104 013,63 грн. пені, 34 387, 16 грн. 3% річних, 211 932, 57 грн. інфляційних витрат та судовий збір у розмірі 13 955, 93 грн., про що видати наказ.

Провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу, у сумі 438 387,80 коп. - закрити."

Видачу відповідного наказу, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 05.02.2024 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус

Суддя Т.А. Верхогляд