ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________УХВАЛА
про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову
"01" лютого 2024 р.м. Одеса Справа № 916/378/24
Господарський суд Одеської області у складі судді Мостепаненко Ю.І., розглянувши заяву про забезпечення позову Заступника керівника Одеської обласної прокуратури (вх.№2-167/24 від 31.01.2024р.)
подану у справі № 916/378/24
про розірвання договору купівлі-продажу та зобов`язання повернути майно
31.01.2024р. Заступник керівника Одеської обласної прокуратури звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Одеської обласної ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсал Дірект» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Міський андрологічний центр», в якій просить суд:
- розірвати договір купівлі-продажу від 25.07.2018, укладений між ТОВ «Міський андрологічний центр» та ТОВ «Універсал Дірект», на підставі якого на користь останнього відчужено нежилу будівлю за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморська, 1-Б, яка складається з нежилої будівлі під літ. «А», загальною площею 1168,4 кв. м, та басейну під літ. «Ж»;
- зобов`язати ТОВ «Універсал Дірект» повернути до спільної власності територіальних громад сіл, селищ та міст області в особі Одеської обласної ради нежилу будівлю за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморська, 1-Б, яка складається з нежилої будівлі під літ. «А», загальною площею 1168,4 кв. м, та басейну під літ. «Ж», шляхом підписання відповідного акту приймання- передачі.
Також, заступник керівника Одеської обласної прокуратури просить суд стягнути з ТОВ «Універсал Дірект» витрати по сплаті судового збору.
Одночасно з поданням позовної заяви до суду, Заступником керівника Одеської обласної прокуратури до Господарського суду Одеської області було подано заяву про забезпечення позову (вх.№ 2-167/24 від 31.01.2024), відповідно до якої просить суд вжити заходи забезпечення позовної заяви шляхом:
В обґрунтування заяви про забезпечення позову, заступник керівника Одеської обласної прокуратури зазначає, що Одеська обласна прокуратура звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Одеської обласної ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсал Дірект» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Міський андрологічний центр» про розірвання договору купівлі-продажу та повернення до комунальної власності територіальних громад сіл, селищ та міст Одеської області об`єкта культурної спадщини - нежитлова будівля (особняк Гавсевича) по вул. Чорноморській, 1-Б в м. Одесі.
При цьому, будівлю за вказаною адресою - особняк Гавсевича, споруджений у 1903 році за проектом архітектора Гальперсона С.С., прийнято під охорону держави рішенням Одеського обласного виконавчого комітету від 22.05.1990 № 160 як пам`ятку містобудування та архітектури місцевого значення та зареєстровано в реєстрі пам`яток місцевого значення на підставі наказу Міністерства культури і туризму від 16.06.2007 № 662/0/16-07 (охоронний номер 41-Од). Вказаний об`єкт належав територіальним громадам сіл, селищ та міст Одеської області в особі Одеської обласної ради на підставі свідоцтва про право власності від 20.01.2005, виданого на підставі рішення Одеської обласної ради від 24.04.2003 № 154-ХХІV.
Надалі, обласною прокуратурою встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ та міст області шляхом викупу від 21.10.2009, укладеного між Управлінням обласної ради з майнових відносин та ТОВ «Міський андрологічний центр», останнім набуто право власності на нежитлову будівлю за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморська, 1.
Своєю чергою, ТОВ «Міський андрологічний центр» на підставі договору купівлі-продажу від 25.07.2018 відчужено зазначену нежитлову будівлю по вул. Чорноморській, 1-Б (колишня вул. Чорноморська, 1) в м. Одесі, яка є пам`яткою містобудування та архітектури місцевого значення та перебуває під охороною держави, на користь ТОВ «Універсал Дірект».
Пунктом 8 вищевказаного договору купівлі-продажу передбачена необхідність: виконання першочергових протиаварійних робіт протягом 2018 - 2019 років, проведення комплексу реставраційних робіт протягом 2019 - 2021 років, здійснення благоустрою прилеглої території та виконання оздоблювальних робіт протягом 2021 - 2022 років.
Пунктом 9 договору купівлі-продажу покладено на покупця зобов`язання, зокрема, не пошкоджувати, не руйнувати, не знищувати предмет договору, а також передбачено, що порушення умов договору є підставою для його розірвання, та предмет договору підлягає поверненню до спільної власності територіальних громад області. У разі розірвання договору купівлі-продажу або визнання його недійсним повернення покупцю коштів, сплачених за предмет договору, проводиться на підставі рішення суду з коштів, отриманих від повторного продажу предмета договору.
Відповідний охоронний договір на пам`ятку культурної спадщини укладено між управлінням культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації (тепер Департамент культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної військової адміністрації, надалі - Департамент) та ТОВ «Універсал Дірект» 12.10.2018.
Разом з тим, як вказує заявник, в порушення вимог договору купівлі-продажу та охоронного договору науково-проєктна документація «Протиаварійні роботи на будівлі- пам`ятці містобудування та архітектури місцевого значення (особняк Гавсевича) у м. Одеса, по вул. Чорноморська, 1 (ГБ) розроблена на замовлення ТОВ «Універсал Дірект» лише у 2021 році та погоджена листом Департаменту від 12.07.2021.
Водночас, незважаючи на одержання ТОВ «Універсал Дірект» дозволу Департаменту від 05.08.2021 на проведення протиаварійних робіт, згідно з розробленою науково-проєктною документацією, відповідні роботи так і не було розпочато.
Також, заявник зазначає, що у січні 2023 року сталося руйнування частини конструкцій зазначеної будівлі-пам`ятки, відповідно, руйнування будівлі-пам`ятки містобудування та архітектури місцевого значення - «Особняк Гавсевича» сталося з причин неналежного її утримання ТОВ «Універсал Дірект» та проведення останнім незаконних будівельних робіт.
Посилаючись на викладене, заступник керівника Одеської обласної прокуратури зазначає, що ТОВ «Універсал Дірект» не виконано умов договору купівлі-продажу щодо виконання у встановлені строки першочергових протиаварійних робіт, проведення комплексу реставраційних робіт щодо придбаного нерухомого майна, а також покладені на нього договором зобов`язання не пошкоджувати, не руйнувати, не знищувати предмет договору, тобто істотно порушується договір, що своєю чергою завдає шкоди державним інтересам в сфері охорони культурної спадщини та значною мірою позбавляє територіальні громади сіл, селищ та міст області в особі Одеської обласної ради того, на що вони розраховували при укладенні договору купівлі-продажу будівлі-пам`ятки, зокрема, збереження об`єкта культурної спадщини місцевого значення, договір купівлі-продажу від 25.07.2018 підлягає розірванню, а будівля-пам`ятка - поверненню до комунальної власності.
Отже, з метою захисту інтересів держави в особі Одеської обласної ради та значного суспільного інтересу обласною прокуратурою подано до суду відповідну позовну заяву.
При цьому, необхідність у забезпеченні вказаної позовної заяви шляхом накладення арешту на спірний об`єкт нерухомого майна та заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нього викликана тим, що його може бути відчужено на користь третіх осіб з послідуючою реєстрацією за ними права власності.
Розглянувши заяву Заступника керівника Одеської обласної прокуратури (вх.№2-167/24 від 31.01.2024р.) про забезпечення позову та дослідивши матеріали позовної заяви, суд вказує наступне.
Забезпечення позову врегульовано главою 10 Господарського процесуального кодексу України. Статтею 136 цього кодексу передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Частиною 1 статті 137 ГПК України встановлено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.
Необхідною умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача (відповідачів) на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду.
Таким чином, в ухвалі про вжиття заходів до забезпечення позову має міститись мотивований висновок про те, як невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.
Суд зазначає, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення вимог позивача (заявника).
Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду. Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому, забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідачів, які можуть сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.
Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
При вжитті таких заходів суд повинен з`ясувати наявність зв`язку між конкретним видом забезпечувальних заходів і предметом відповідної позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
Крім того, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України).
Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Так, суд зазначає, що обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення балансу інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
При цьому, сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань після пред`явлення позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Наведена правова позиція викладена і у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 року у справі № 910/1040/18, а також у постановах Верховного Суду від 16.03.2020 року у справі № 916/3245/19, від 16.10.2019 року у справі № 904/2285/19.
Як вказано Верховним Судом у постанові від 16.08.2018 р. по справі № 910/1040/18, у випадку звернення позивача до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в такому випадку повинна застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, а не підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. При цьому, в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе відновити свій правовий стан, який існував до імовірного порушення його прав.
В даному випадку основною вимогою по справі № 916/378/24 є розірвання договору купівлі-продажу від 25.07.2018, укладеного між ТОВ «Міський андрологічний центр» та ТОВ «Універсал Дірект», на підставі якого на користь останнього відчужено нежилу будівлю за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморська, 1-Б, яка складається з нежилої будівлі під літ. «А», загальною площею 1168,4 кв. м, та басейну під літ. «Ж».
Згідно ч. 1 ст. 173 ГПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).
Так, вимога про зобов`язання ТОВ «Універсал Дірект» повернути до спільної власності територіальних громад сіл, селищ та міст області в особі Одеської обласної ради нежилу будівлю за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморська, 1-Б, яка складається з нежилої будівлі під літ. «А», загальною площею 1168,4 кв. м, та басейну під літ. «Ж», шляхом підписання відповідного акту приймання-передачі є похідною позовною вимогою, задоволення якої залежить від задоволення основної вимоги.
Щодо запропонованих прокурором заходів забезпечення позову в контексті позовних вимог про зобов`язання ТОВ «Універсал Дірект» повернути до спільної власності територіальних громад сіл, селищ та міст області в особі Одеської обласної ради спірної нежилої будівлі за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморська, 1-Б, суд зазначає, що наявність в провадженні господарського суду справи № 916/4914/23 про звернення стягнення на предмет іпотеки - нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморська, 1, за участю відповідача - ТОВ «Універсал Дірект» жодним чином не впливає на суть спірних правовідносин. Так, з огляду на чинні положення ГПК України, заява про забезпечення позову, яка базується на припущені, що нерухоме майно може змінити власника за наслідками розгляду справи № 916/4914/23, не можна вважатися обґрунтованою, оскільки оцінка вказаним доводам може бути надана саме в межах справи № 916/4914/23, а не у даній справі № 916/378/24. Так, суд не може в даному спорі надавати оцінку обставинам іншої справи.
Більш того, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманих судом у відповіді на запит № 430704 від 01.02.2024, відомості про іпотеку на спірний об`єкт нерухомості відносного майнового поручителя ТОВ «Міський андрологічний центр» були внесені до Реєстру 31.07.2014, тобто до моменту укладення відповідачами оспорюваного договору купівлі-продажу.
У статті 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності (право господарського відання, спеціальне майнове право) на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки.
За змістом цієї норми на особу, до якої перейшло право власності на майно, обтяжене іпотекою, навіть у випадках, коли до її відома не було доведено інформацію про обтяження майна іпотекою, переходять всі права та обов`язки іпотекодавця. Отже, в разі вибуття заставного майна з власності іпотекодавця законодавством встановлено механізм захисту прав іпотекодержателя шляхом перенесення всіх прав та обов`язків іпотекодавця на особу, до якої перейшло право власності на майно.
З іншого боку, у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду заборона реєстраторам на вчинення будь-яких реєстраційних цій щодо об`єкта нерухомості, який перебуває в іпотеці, можливо розцінювати як перешкода у виконанні судового рішення.
Більше того, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою ним в ухвалі від 20.08.2018 р. у справі № 917/1390/17.
З огляду на викладене, за наявності діючої і чинної іпотеки спірного об`єкта нерухомості, суд вважає, що у будь-якому випадку запропоновані заявником заходи забезпечення позову не сприятимуть ефективному захисту або поновленню порушених прав або інтересів позивача, та унеможливлюють відновлення правового стану, який існував до імовірного порушення прав позивача. Відтак, судом критично оцінюються доводи прокурора в обґрунтування необхідності вжиття запропонованих заходів забезпечення позову стосовно того, що спірне нерухоме майно може змінити власника у разі задоволення судом заявлених ТОВ «Кредіт Інвестмент Груп» позовних вимог по іншій справі № 916/4914/23.
Згідно частин 2, 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Так, згідно зі статтями 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Отже, суд вважає, що з урахуванням характеру правовідносин, що склалися між учасниками, предмету спору позову, відсутня ймовірність того, що невжиття обраних заявником заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позову.
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 24 Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для відмови в державній реєстрації прав є наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, крім випадків, визначених цим Законом.
За таких обставин, господарський суд, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів Заступника керівника Одеської обласної прокуратури щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову, вважає подану прокурором заяву про забезпечення позову необґрунтованою, у зв`язку з чим господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні поданої заяви.
Керуючись ст.ст.136, 137, 140, 234, 235
Господарського процесуального кодексу України, суд
У задоволенні заяви Заступника керівника Одеської обласної прокуратури про забезпечення позову (вх.№2-167/24 від 31.01.2024р.) відмовити.
Ухвала набрала законної сили 01.02.2024 року

та може бути оскаржена в порядку ст. 256 ГПК України.

Суддя Ю.І. Мостепаненко