ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2024 р. Справа №907/383/22

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.,

суддів Галушко Н.А.

Желіка М.Б.

секретар судового засідання Костерева О.А.

розглянувши апеляційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури від 18.07.2023

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 28.06.2023 (повний текст рішення складено 29.06.23, суддя Андрейчук Л.В.)

у справі № 907/383/22

за позовом позивача - 1 Закарпатської обласної ради, м. Ужгород

позивача 2 Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради, м. Ужгород

позивача 3 Комунального некомерційного підприємства «Солотвинська обласна алергологічна лікарня» Закарпатської обласної ради, м. Ужгород

до відповідача 1 Солотвинської селищної ради, смт. Солотвино

до відповідача 2 Фізичної особи-підприємця Колотухи Івана Олексійовича, м. Ужгород

про визнання недійсним та скасування рішень селищної ради та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки,

за участю представників:

прокурор Винницька Л.М;

від позивача 1 не з`явились;

від позивача 2 не з`явились;

від позивача 3 не з`явились;

від відповідача 1 не з`явились;

від відповідача 2 Колотуха І.О. (в приміщенні ГС Закарпатської області);

Керівник Тячівської окружної прокуратури, в порядку ст. 526, 261, Цивільного кодексу України, ст. 24, 25, 32 ЗУ «Про оренду землі» та ст. 23, 24 ЗУ «Про прокуратуру», звернувся до Господарського суду Закарпатської області в інтересах держави в особі Закарпатської обласної ради, комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради та Комунального некомерційного підприємства «Солотвинська обласна алергологічна лікарня» Закарпатської обласної ради з позовом до Солотвинської селищної ради та фізичної особи-підприємця Колотухи Івана Олексійовича про визнання недійсним та скасування рішень Солотвинської селищної ради та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

Господарський суд Закарпатської області у рішенні від 28.06.2023 закрив провадження у даній справі в частині позовних вимог прокурора щодо визнання недійсним рішенням 29 сесії VII скликання Солотвинської селищної ради Тячівського району Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на умовах оренди № 722 від 24.04.2020; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

При ухваленні вказаного рішення місцевий господарський суд виходив з наступного:

- позовні вимоги прокурора обґрунтовані єдиною підставою накладанням ділянки ФОП Колотухи І. О. та Комунального некомерційного підприємства «Солотвинська обласна алергологічна лікарня» Закарпатської обласної ради. Прокурор, зокрема, покликався на графічні матеріали, відповідно до яких площа захоплення становить 2,0292 га, водночас на плані зображено дві різні земельні ділянки з різними кадастровими номерами, які наче б то накладаються на іншу земельну ділянку без кадастрового номера. Разом з тим, суд зазначив, що єдиним допустимим та належним доказом, який може підтвердити або спростувати факт накладення спірних земельних ділянок є судова земельно-технічна експертиза, проте про проведення такої сторонами не заявлялося. Відтак, за наявними в матеріалах справи доказами судом не встановлено, а прокурором не доведено, що накладання спірних земельних ділянок мало місце станом на момент затвердження проєкту землеустрою 24.09.2020р. та підписання договору оренди земельної ділянки 15 жовтня 2020 року;

- в даному випадку позов прокурора заявлено в інтересах Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради, Комунального некомерційного підприємства «Солотвинська обласна алергологічна лікарня» Закарпатської обласної ради, які не здійснюють владних управлінських функцій, не мають публічно-владних повноважень, не є державними органами. Встановивши неналежний склад позивачів та той факт, що прокурор пред`явив позов в інтересах осіб чиї права не є порушеними, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог;

- рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не являється правовстановлюючим актом. Таким чином, правовідносини, пов`язані з прийняттям та реалізацією такого рішення, не підпадають під визначення приватноправових, оскільки не породжують особистих майнових прав та зобов`язань осіб. Відтак, при прийнятті такого рішення орган державної влади виконує дозвільну функцію, що притаманна органу державної влади у публічно-правових відносинах, тому спір як щодо рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, так і оскарження дій суб`єкта владних повноважень щодо надання чи відмови у наданні такого дозволу є публічно-правовим.

Прокурор не погодився з ухваленим рішенням та оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає його незаконним і необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права та таким, що підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду обставинам справи, що полягає в наступному:

- Солотвинська селищна рада прийнявши рішення за № 722 від 24.04.2020 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на умовах оренди» та № 789 від 24 вересня 2020 року «Про затвердження проекту землеустрою на умовах оренди» допустила порушення вимог земельного законодавства, не врахувавши, що спірна земельна ділянка накладається на землі, що перебувають у постійному користуванні Солотвинської алергологічної лікарні з 1998 року. В силу того, що селищна рада є безпосереднім учасником даних орендних правовідносин, і саме її рішення призвели до грубого порушення інтересів держави, від неї не надійшли і не могли надійти будь-які заперечення при затвердженні проекту землеустрою щодо відведення ФОП Колотусі І.О. в оренду земельної ділянки та підписання договору оренди землі. Водночас, прокурор зауважує, що селищна рада, яка є відповідачем, повністю підтримує позовні вимоги прокурора;

- прокурор вважає, що надав суду достатню кількість доказів, які свідчать про накладання спірних земельних ділянок. Так, у матеріалах справи наявний технічний звіт з виконання топографо-геодезичних робіт по виготовленню технічної документації, який виготовлений сертифікованим інженером землевпорядником, містить графічні матеріали, на яких чітко відображено межі земельної ділянки площею 6,13 га, яка згідно з Державним актом на право постійного користування землею І-ЗК № 000346 перебуває у постійному користуванні Солотвинської алергологічної лікарні. Крім того, графічні матеріали містять межі спірної земельної ділянки та підтверджують той факт, що вона перебуває у межах земельної ділянки лікарні площею 6,13 га. Долучено також листи КНП «Солотвинська обласна алергологічна лікарня» від 12.11.2020 за № 131/01.1-07 та від 19.02.2021 за №20/1.1-07, в яких йдеться про те, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах земельної ділянки, яка перебуває у постійному користуванні алергологічної лікарні згідно Державного акта на право постійного користування землею 1-3К №000346; висновок директора Тячівського підприємства технічної інвентаризації від 22.02.2021 (вих N 09/17), в якому вказано, що земельна ділянка з кадастровим № :02:003:1328 входить до земель КНП «Солотвинська обласна алергологічна лікарня» згідно вказаного Державного акта;

- на переконання прокурора, не відповідають обставинам справи доводи суду про те, що земельні питання Управління з Солотвинською селищною радою врегульовані, з огляду на заяву керівника Управління Малик Ю.Л. від 05.01.2021, за якою було сформовано земельну ділянку площею 5,2547га для обслуговування будівель закладів охорони здоров`я. Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ні у власності ні у користуванні КНП «Солотвинська обласна алергологічна лікарня» Закарпатської обласної ради земельна ділянка, площею 5,2547 га не перебуває;

- помилковими є доводи суду про те, що позивачем у справі є лише Комунальна установа «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради. КНП «Солотвинська обласна алергологічна лікарня» Закарпатської обласної ради є об`єктом права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, від імені яких виступає Закарпатська обласна рада. Рішенням Закарпатської обласної ради за № 985 від 30.11.2017 створено Комунальну установу «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради, а рішенням за № 1556 від 26.09.2019 вилучено майно, що перебуває у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області з господарського відання та оперативного управління окремих бюджетних установ та закріплено вказане майно на праві оперативного управління з правами балансоутримувача за Комунальною установою «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради. Серед майна, яке передано в оперативне управління КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради є майно Солотвинської алергологічної лікарні. Таким чином, кінцевим власником нерухомого майна, яке перебуває у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області є Закарпатська обласна рада, яка вправі вживати заходи щодо захисту порушених інтересів перелічених територіальних громад;

- помилковими є висновки суду про недоведеність підстав позову, позаяк, звертаючись з даним позовом до суду, прокурором чітко зазначено, які саме норми закону порушені відповідачами під час надання спірної земельної ділянки в оренду та долучено до позовної заяви низку доказів, які беззаперечно свідчать про накладання спірної ділянки на землі, які перебувають у постійному користуванні алергологічної лікарні.

Скориставшись своїм правом, наданим ст. 263 ГПК України, ФОП Колотуха О.І. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що єдиною підставою позову є надумане твердження прокурора, що ділянка відповідача накладається на ділянку лікарні площею 14га, проте, на переконання відповідача-2, вказане твердження спростовується матеріалами позову. Так, 28 квітня 2020 року рішенням Солотвинської селищної ради за № 722 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки в оренду, яка знаходиться в смт. Солотвино, вул. Озерна, б/н. Проект землеустрою був погоджений органом Держгеокадастру та архітектури Тячівського району, земельна ділянка пройшла державну реєстрацію в земельному кадастрі з відкриттям поземельної книги та присвоєнням кадастрового номеру :02:003:1328. Таким чином, підстав відмовити у затвердженні проекту землеустрою Солотвинська селищна рада не мала.

Разом з тим, 24 вересня 2020 року рішенням Солотвинської селищної ради за № 789 затверджено проект землеустрою та передано ділянку в оренду, строком на 25 років.15 жовтня 2020 року на виконання рішення селищної ради укладено договір оренди землі та підписано акт прийому-передачі від 15.10.2020р. Про рішення за № 788 від 24 вересня 2020 року Солотвинської селищної ради відповідач дізнався тільки після отримання позову з додатками. Відповідач-2 вважає, що дане рішення не має ніякого відношення до затвердження проекту землеустрою, на підставі якого передано в оренду означену земельну ділянку. На думку відповідача таке рішення Селищної ради про припинення права користування Солотвинської алергологічної лікарні пов`язано виключно з проблемою відсутності оригіналів документів, на підставі яких розроблявся Державний акт на право постійного користування землею серії І-ЗК № 000346 від 27.03.1998р., відсутність оригіналів технічної документації, на підставі якої виготовлений такий акт та відсутність рішення сесії від 22 грудня 1997 року за № 40 Солотвинської селищної ради на підставі якого видавався такий акт.

Відповідач-2 звертає увагу, що з вказаного акта неодноразово виділялися земельні ділянки головними лікарями лікарні, частина землі здавалася селищною радою в оренду, тому встановити точну площу без оригіналу акта на звороті якого мали б фіксуватися всі вилучені з нього площі неможливо. Відтак, зазначає, що прокурором жодними належними та допустимими доказами не доведено накладання земельної ділянки відповідача на земельну ділянку лікарні.

Солотвинська селищна рада подала суду свої додаткові пояснення у справі, в яких зазначила, що рішенням 32 сесії VII скликання Солотвинської селищної ради Тячівського району «Про припинення права користування земельної ділянки» за № 788 від 24.09.2020 припинено право постійного користування КНП «Солотвинська обласна алергологічна лікарня» земель площею 14.83 га державний акт серії І-ЗЛ Nє 000346 від 27.03.1998р. Цього ж дня, рішенням за № 789 «Про затвердження проекту землеустрою на умовах оренди» передано в оренду Фізичній особі підприємцю Колотусі Івану Олексійовичу земельну ділянку площею 0,9006 га, що знаходиться в смт. Солотвино, вул. Озерна для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення з подальшим поділом даної земельної ділянки на дві ділянки 0,08 га та 0,8206 га.

З огляду на постанову апеляційної інстанції у справі № 907/153/21, якою залишено без змін рішення у цій справі та, яким визнано незаконним і скасовано п. 1 рішення сесії від 24.09.2020 за № 788, відповідач-1 вважає доведеним факт порушення чинного законодавства під час передачі земельної ділянки на умовах оренди, у зв`язку з чим незаконними є подальші дії щодо розпорядження вказаною земельною ділянкою площею 14,83 га. Таким чином, Солотвинська селищна рада підтримує вимоги апеляційної скарги прокурора та вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню у повному обсязі.

23 листопада 2023 на адресу Західного апеляційного господарського суду від ТОВ «Озерний край Кунігунди» надійшло клопотання, в якому товариство стверджує, що новим орендарем земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:1328, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 24.02.2021р., є ТОВ «Озерний край Кунігунди». Таким чином, всі незаконні та протиправні дії Солотвинської селищної ради та її голови, пов`язані з рішенням про розірвання вказаного договору оренди землі, стосуються на даний момент нового орендаря і порушують його права та обов`язки. З огляду на наведене, товариство просить врахувати вказані пояснення та взяти їх до уваги при винесенні рішення.

ФОП Колотуха І.О. у відповідь на вказані пояснення ТОВ «Озерний край Кунігунди» 11.12.2023 подав свої пояснення, в яких зазначив, що звертаючись до суду з даним позовом прокурору мало б бути достеменно відомо про те, що стороною договору оренди з 2021 року є ТОВ «Озерний край Кунігунди». Відтак, позов прокурора про визнання недійсним договору оренди задоволенню не підлягає, оскільки не заявлений до сторони договору оренди, а до неналежного відповідача ФОП Колотухи О.І.

Виконуючий обов`язки Тячівської окружної прокуратури 19.12.2023 в системі «Електронний суд» сформував клопотання, в якому зазначив, що ТОВ «Озерний край Кунігунди» не є учасником даного спору, відтак, не може подавати клопотання чи пояснення, які можуть бути взяті судом до уваги.

Враховуючи ту обставину, що ТОВ «Озерний край Кунігунди» не є учасником даного спору та не наділений жодним процесуальним статусом у даній справі, судова колегія долучає пояснення ТОВ «Озерний край Кунігунди» до матеріалів справи, проте не надає їм оцінки.

Процесуальний хід розгляду даної справи відображено у відповідних ухвалах Західного апеляційного господарського суду.

За клопотанням відповідача-2 розгляд справи з ним відбувався в режимі відеоконференції з Господарським судом Закарпатської області.

В дане судове засідання в приміщення суду апеляційної інстанції прибула прокурор, яка підтримала вимоги апеляційної скарги; на зв`язок із судом вийшов відповідач-2, який також підтримав свої доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу та висловлені у попередніх судових засіданнях.

Позивачі та відповідач-1 участі уповноважених представників не забезпечили, причини неявки суду не повідомили, хоча своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги.

За приписами пункту 2 частини першої та пункту 3 частини другої статті 42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом. Статтею 43 ГПК України встановлений обов`язок добросовісного користування учасниками судового процесу процесуальними правами.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі Пономарьов проти України).

Вжиття заходів для ефективного розгляду та вирішення судового спору є обов`язком не тільки для держави, але й для осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи ту обставину, що розгляд справи неодноразово відкладався, приймаючи до уваги, що ухвалами суду апеляційної інстанції про призначення до розгляду апеляційної скарги та відкладення її розгляду участь уповноважених представників в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників позивачів та відповідача-1.

Заслухавши пояснення прокурора та відповідача-2, розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні, з огляду на наступне:

24 січня 2020 року згідно акта приймання-передачі, затвердженого начальником Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради Малик Ю. майно Солотвинської обласної алергологічної лікарні передано в повному обсязі Комунальній установі Управління спільною власністю територіальних громад Закарпатської обласної ради. Зокрема і майно (база відпочинку) на вул. Озерній, 29 в смт. Солотвино Тячівського району Закарпатської області, що також підтверджується листом директора лікарні Данко Л. від 17.01.2022р. за № 08/01.1-07., доданий до матеріалів пояснень Солотвинської селищної ради.

31 січня 2020 року між фізичною особою-підприємцем Колотухою І.О. та Комунальною установою «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради був укладений договір № 03-13-01/97 оренди приміщень, частини будівель, споруд та іншого окремого індивідуально визначеного майна об`єктів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, відповідно до умов якого орендар отримав у строкове платне користування окремі нежитлові приміщення загальною площею 220,6 м. кв., які складаються з будинків відпочинку літ. Е1, площею 158,8 м кв., літ. Д1, Є1, Ж1, З1 кожний площею 13,3 м кв., вбиральні літ. Г1 площею 8,6 м. кв., розташовані в смт. Солотвино, Тячівського району, вул. Озерна, 29.

24.04.2020 рішенням 29 сесії VII скликання Солотвинської селищної ради Тячівського району за № 722 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на умовах оренди» ФОП Колотусі І. О. надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди орієнтовною площею 1,0га в смт. Солотвино, вул. Озерна, б/н для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення під орендованим нерухомим майном.

Згодом, рішенням 32 сесії VII скликання Солотвинської селищної ради Тячівського району від 24.09.2020 за № 789 «Про затвердження проекту землеустрою на умовах оренди» було затверджено проект землеустрою та передано в оренду ФОП Колотусі І. О. земельну ділянку площею 0,9006га.

На виконання рішення селищної ради 15.10.2020 року між Солотвинською селищною радою та ФОП Колотухою І. О. було укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:1328 площею 0,9006га строком на 25 років та підписано акт приймання-передачі земельної ділянки.

Вважаючи вказані рішення Солотвинської селищної ради, які стали підставою укладення договору оренди землі, незаконними, а договір оренди землі недійсним, прокурор звернувся з даним позовом до суду.

Щодо представництва прокурором інтересів позивачів варто зазначити наступне:

Законом України «Про прокуратуру передбачено, що на прокуратуру покладаються функції, зокрема, представництва інтересів держави в суді у випадках визначених цим Законом.

Прокуратура здійснює представництво законних інтересів держави в суді, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

У справі № 912/2385/18 (постанова від 26.05.2020) Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що: захищати інтереси держави повинні насамперед компетентні органи, а не прокурор, який не повинен вважатися альтеративним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави; прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор може представляти інтереси в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетенційний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетенційний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, має повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Як вбачається з матеріалів справи, прокурор двічі звертався до Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради та КНП «Солотвинська обласна алергологічна лікарня» з повідомленнями від 28.04.2022 за № 07.52-104-1777ВИХ-22 та від 31.05.2022 за № 07.52-104-2321ВИХ-22, в яких зазначав про наявність підстав вважати, що рішення Солотвинської селищної ради за № 722 від 24.04.2020 та за № 789 від 24.09.2020, прийняті всупереч вимог чинного законодавства України. Разом з тим, у вказаних повідомленнях прокурор повідомляв про виявлення накладання земельної ділянки, переданої в оренду ФОП Колотусі І.О., на земельну ділянку, яка перебуває в постійному користуванні КНП «Солотвинська обласна алергологічна лікарня» на підставі Державного акта на право постійного користування землею серії І-ЗК № 000346 від 27.03.1998р. Відтак, вказані рішення та договір оренди спірної земельної ділянки від 15.10.2020 є незаконними та підлягають визнанню недійсними. За таких обставин, прокурор звертав увагу адресатів на необхідність вжиття необхідних заходів щодо повернення вказаної земельної ділянки в користування КНП «Солотвинська обласна алергологічна лікарня», в тому числі шляхом звернення до суду з відповідним позовом. В разі невжиття заходів Тячівською окружною прокуратурою буде подано позовну заяву до Господарського суду Закарпатської області.

Комунальна установа «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради, у відповідь на вказане повідомлення, в листі від 05.05.2022 за № 01.1-10/482 зазначила, що нею на електронну адресу КНП «Солотвинська обласна алергологічна лікарня» було скеровано проект відповідної позовної заяви з проханням подати таку до Господарського суду Закарпатської області та залучити Комунальну установу «Управління спільною власністю територіальних громад» до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

У відповідь на вказані повідомлення КНП «Солотвинська обласна алергологічна лікарня» (листом від 08.06.2022 за № 79/01.1-07) повідомила прокуратуру, що жодних заходів по зверненню до суду щодо скасування рішення Солотвинської селищної ради за № 722 від 20.04.2020 та визнання недійсним договору оренди землі не вживала; у зв`язку із неможливістю самостійного звернення до суду, просила прокуратуру вжити відповідні заходи.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Тобто, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

До матеріалів справи долучено ухвалу Господарського суду Закарпатської області про затвердження мирової угоди від 21.12.2022 року, п. 7 якої встановлено, що Комунальна установа «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради не має претензій до ФОП Колотуха І. О. та ТОВ «Палсір» щодо майна розташованого на вул. Озерній, 29 в смт. Солотвино, Тячівського району Закарпатської області. Наведене свідчить про відсутність спірних правовідносин між комунальною установою та фізичною особою підприємцем щодо земельної ділянки на вул. Озерній, 29 в смт. Солотвино.

Правовідносини сторін у даній справі виходять з договірних зобов`язань, які виникли з договору оренди земельної ділянки комунальної власності, відтак регулюються відповідними приписами Цивільного, Земельного та Господарського кодексів України і Законом України «Про оренду землі».

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, за правилами ст. 11 ЦК України, є договори та інші правочини.

За змістом ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент учинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У відповідності до ч. 4 ст. ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямованим на реальне настання правових наслідків ( ч. 5 ст. 203 ЦК України).

Статті 16, 203, 215 ЦК України регламентують певний перелік обставин за яких можливе визнання судом оспорюваного правочину недійсним, зокрема, пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою, наявність підстав для оспорювання правочину, встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на момент укладення договору) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Стаття 123 Земельного Кодексу України (в редакції чинні на момент виникнення спірних правовідносин) затвердження проекту землеустрою та передача земельної ділянки в оренду відбувалося в певному порядку, зокрема, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

За змістом ч. 1 ст. 124 Земельного Кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи, прокурор звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 15 жовтня 2020 року, оскільки передана в оренду земельна ділянка площею 0,9006га накладається на земельну ділянку площею 14га, яка перебуває на праві постійного користування Комунального некомерційного підприємства «Солотвинська обласна алергологічна лікарня» Закарпатської обласної ради. Отже, у відповідності до ст. 215 ЦК України, першочерговим є з`ясування обставин додержання сторонами в момент вчинення правочину усіх вимог, передбачених ст. 203 ЦК України

Так, з аналізу наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що проект землеустрою був погоджений висновком державної експертизи землевпорядної документації від 04.08.2020р. за № 734-20. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні, а сторонами і прокурором не подані жодні докази, які б свідчили про наявність будь-яких зауважень чи заперечень від органів Держгеокадастру чи представників Солотвинської селищної ради на момент передачі земельної ділянки в оренду ФОП Колотусі І. О. Таким чином, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази про порушення процедури затвердження проекту землеустрою про відведення земельної ділянки на умовах оренди та підписання договору оренди земельної ділянки від 15 жовтня 2020 року, які б свідчили про порушення ст.ст. 123, 124 Земельного Кодексу України.

Звертаючись до суду з даним позовом, прокурор зазначав про факт накладання земельних ділянок ФОП Колотуха І. О. та Комунального некомерційного підприємства «Солотвинська обласна алергологічна лікарня» Закарпатської обласної ради, в підтвердження чого надав графічні матеріали (а.с. 87 т. 1). Дослідивши означений доказ, суд зазначає, що на плані ділянки вказано, що площа захоплення становить 2,0292га. Варто зауважити, що на плані зображено різні земельні ділянки з різними кадастровим номерами, які наче б то накладаються на іншу земельну ділянку, без кадастрового номера.

У відповідності до правової позиції Верховного Суду, наведеної у постанові від 13.07.2022 у справі № 556/1437/19, єдиним допустимим та належним доказом, який може підтвердити або спростувати факт накладання спірних земельних ділянок є судова земельно-технічна експертиза.

Як вбачається з матеріалів справи жодною зі сторін в ході розгляду справи судом першої інстанції та в суді апеляційної інстанції не порушувалося питання призначення відповідної експертизи для з`ясування питання накладання спірних земельних ділянок.

З долучених прокурором доказів (графічних зображень) не вбачається за можливе, без експертного висновку, встановити факт накладання земельних ділянок ФОП Колотуха І. О. та Комунального некомерційного підприємства «Солотвинська обласна алергологічна лікарня» Закарпатської обласної ради. Таким чином, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів, які б з достовірністю свідчили про накладання спірних земельних ділянок.

Окрім цього, варто також вказати, що за заявою керівника Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради Малик Ю. Л. від 05.01.2021р сформовано земельну ділянку площею 5,2547га, в смт. Солотвино, вул. Добролюбова/Зарічна, 22, для обслуговування будівель закладів охорони здоров`я, що свідчить про відсутність будь-яких спорів щодо земельних питань між Комунальною установою «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради та Солотвинською селищною радою.

Водночас, в матеріалах справи міститься рішення про припинення права постійного користування Комунального некомерційного підприємства «Солотвинська обласна алергологічна лікарня» Закарпатської обласної ради № 788 від 24 вересня 2020 року Солотвинської селищної ради Тячівського району, яке станом на момент прийняття оскаржуваного рішення було чинним. Проте, станом на час розгляду даної апеляційної скарги постановою Західного апеляційного господарського суду від 28.11.2023 залишено без змін рішення Господарського суду Закарпатської області від 18.05.2023 у справі № 907/153/21, яким, зокрема, визнано незаконним та скасовано пункт 1 рішення № 788 Солотвинської селищної ради від 24.09.2020 «Про припинення права користування земельною ділянкою» щодо припинення права постійного користування КНП «Солотвинська обласна алергологічна лікарня» землями площею 14,83 га. Варто зауважити, що п.2 вказаного рішення щодо необхідності провести інвентаризацію даних земельних ділянок є чинним.

Виходячи з того, що припинення права користування лікарні мало місце 24.09.2020, а формування ділянки за заявою Малик Ю.Л., як керівника Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради (до якої перейшло право розпорядженням майном лікарні по акту приймання-передачі від 24 січня 2020 року) відбулося 05.01.2021, тобто після припинення права постійного користування, що свідчить про відсутність спору між Комунальною установою «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради та Солотвинською селищною радою щодо земельних питань Комунального некомерційного підприємства «Солотвинська обласна алергологічна лікарня» Закарпатської обласної ради.

Враховуючи ту обставину, що судом не встановлено, а прокурором не підтверджено належними та допустимими доказами факту накладання земельної ділянки ФОП Колотухи І.О. на земельну ділянку Комунального некомерційного підприємства «Солотвинська обласна алергологічна лікарня» Закарпатської обласної ради, який є основою обґрунтування позовних вимог, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про недоведеність прокурором обставин накладання спірних земельних ділянок, яке б мало місце станом на момент затвердження проекту землеустрою 24.09.2020р., та підписання договору оренди земельної ділянки 15 жовтня 2020 року, у зв`язку з чим, судом правомірно відмовлено в задоволенні вказаної позовної вимоги.

Відповідно до статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності та інші справи у визначених законом випадках. Згідно із ст. 21 ГПК України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Юрисдикція адміністративних судів, у відповідності до ч. 1 ст. 19 КАС України, поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Ввизначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

З аналізу наведених процесуальних норм вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Водночас, визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

За змістом частин 1-3, статті 116 ЗК України (в редакції від 01.01.2017, яка діяла на момент звернення позивача до суду), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлений статтею 118 ЗК України. Відповідний порядок передбачає реалізацію таких послідовних етапів: звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування; розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

З аналізу вказаної норми вбачається, що набуття особами права власності або користування на земельну ділянку відбувається поетапно - починаючи з отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, який оформлюється відповідним рішенням органу місцевого самоврядування або органу державної влади, погодження та затвердження такого проекту землеустрою та завершується рішенням про передачу земельної ділянки у власність або користування.

Рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак, отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не являється правовстановлюючим актом.

Таким чином, правовідносини, пов`язані з прийняттям та реалізацією такого рішення, не підпадають під визначення приватноправових, оскільки не породжують особистих майнових прав та зобов`язань осіб. Відтак, при прийнятті такого рішення орган державної влади виконує дозвільну функцію, що притаманна органу державної влади у публічно-правових відносинах, тому спір як щодо рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, так і оскарження дій суб`єкта владних повноважень щодо надання чи відмови у наданні такого дозволу є публічно-правовим.

Отже, з огляду на викладене, судом правомірно закрито провадження у даній справі в частині позовної вимоги про визнання недійсним рішення Солотвинської селищної ради № 722 від 28 квітня 2020 року, яким надано дозвіл на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки в оренду, яка знаходиться в смт. Солотвино, вул. Озерна, б/н.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Львівської від 13.09.2023 у справі № 914/2779/23.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір покладається на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Закарпатської області від 18.07.2023 у справі №907/383/22 залишити без змін, а апеляційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури - без задоволення.

Судові витрати покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Справу повернути в Господарський суд Закарпатської області.

Повний текст постанови складено 30.01.2024.

Головуючий суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік