СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

30 січня 2024 року м. Харків Справа № 922/3270/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Бородіна Л.І., суддя Лакіза В.В., суддя Шевель О.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Тарасової Владислави Вікторівни, м.Харків,

на рішення Господарського суду Харківської області від 12.10.2023, ухвалене в приміщенні Господарського суду Харківської області в м. Харкові (суддя Лаврова Л.С.),

у справі №922/3270/23

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА", м. Київ,

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Тарасової Владислави Вікторівни, м.Харків,

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 12.10.2023 у справі №922/3270/23 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ФОП Тарасової В.В. на користь ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" заборгованість в розмірі 133500,57грн та 2147,20грн судового збору.

Не погодившись з рішенням, ухваленим господарським судом першої інстанції, до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою засобами поштового зв`язку звернулась ФОП Тарасова В.В., яка просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 12.10.2023 у справі №922/3270/23 за позовною заявою ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" до ФОП Тарасової В.В. про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.01.2024 апеляційну скаргу ФОП Тарасової В.В. на рішення Господарського суду Харківської області від 12.10.2023 у справі №922/3270/23 залишено без руху. Встановлено ФОП Тарасовій В.В. десятиденний строк з дня вручення ухвали скаржнику для виправлення недоліків апеляційної скарги. Роз`яснено, що наслідки неусунення недоліків, визначених цією ухвалою, у строк, встановлений судом, визначені статтями 260, 261 ГПК України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що апеляційна скарга ФОП Тарасової В.В. на рішення Господарського суду Харківської області від 12.10.2023 у справі №922/3270/23 подана з порушенням п. п. 2, 3 ч. 3 ст. 258, ч. ч. 2, 3 ст. 260 ГПК України, а саме: подана без належних доказів сплати судового збору у розмірі, визначеному законодавством, без доказів надсилання копії апеляційної скарги іншій стороні у справі, а також подана з пропуском строку на апеляційне оскарження без належного обґрунтування підстав такого пропуску.

На виконання вимог ухвали Східного апеляційного господарського суду від 11.01.2024 у справі №922/3270/23 від ФОП Тарасової В.В. надійшла заява про усунення недоліків, до якої додано докази доплати судового збору та надіслання копії апеляційної скарги позивачу.

Розглянувши матеріали справи, апеляційної скарги ФОП Тарасової В.В. на рішення Господарського суду Харківської області від 12.10.2023 у справі №922/3270/23 та заяву про усунення недоліків, судова колегія зазначає про таке.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 258 ГПК України до апеляційної скарги додаються докази надсилання копії скарги іншій стороні у справі з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу.

Статтею 259 ГПК України встановлено, що особа, яка подає апеляційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копії цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу.

Згідно з ч. 7 ст. 42 ГПК України якщо цим Кодексом передбачено обов`язок учасника справи щодо надсилання копій документів іншим учасникам справи, такі документи в електронній формі можуть направлятися з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а в разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.

Отже, у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України обов`язок надсилання копій іншім учасникам справи покладається на апелянта.

При цьому, належним доказом відправлення учасникам справи апеляційної скарги та доданих до неї документів є або опис вкладення у поштове відправлення та документи, що підтверджують надання поштових послуг, або докази надсилання копії апеляційної скарги іншим учасникам з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля) (квитанція про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС).

Вказані вимоги були роз`яснені апеляційним судом в ухвалі Східного апеляційного господарського суду від 11.01.2024 про залишення апеляційної скарги без руху.

В якості доказів надіслання копії апеляційної скарги позивачу апелянтом надано фіскальний чек АТ "Укрпошта".

Проте, вказаний доказ свідчить лише про надання послуг поштового зв`язку, але з нього неможливо встановити, що саме надсилалося та за якою саме адресою.

Разом з тим, опис вкладення у лист, як належний доказ направлення копії апеляційної скарги іншій стороні у справі відповідачем не надано.

Отже, апелянтом не виконано належним чином вимоги ухвали Східного апеляційного господарського суду від 11.01.2024 у справі №922/3270/23 та не надано належних доказів надсилання копії апеляційної скарги позивачу.

Крім того, відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

З матеріалів справи судом встановлено, що рішення у справі №922/3270/23 постановлено та підписано 12.10.2023.

Отже, строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Харківської області від 12.10.2023 у справі №922/3270/23 спливає 01.11.2023.

ФОП Тарасова В.В. з апеляційною скаргою на вказане рішення звернулася засобами поштового зв`язку 22.12.2023, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження, ч. 2 ст. 124 Конституції України передбачає право особи на захист судом його прав.

Частиною 1 ст. 119 ГПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Устименко проти України" (заява №32053/13) Суд дійшов висновку, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження рішення без наведення відповідних причин, порушують принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 ст. 6 Конвенції.

ГПК України не пов`язує право суду поновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії.

Отже, у кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

В обґрунтування заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження, що додана до апеляційної скарги, скаржник зазначає, що про рішення дізналася із веб-сайту "Судова влада України" 20.12.2023. Крім того, в апеляційній скарзі відповідач зазначає, що тридцятиденний строк для подачі апеляційної скарги відповідно до ст. 354 ЦПК України не завершений, оскільки рішення суду вона не отримувала.

У той час, в заяві про усунення недоліків відповідач зазначає, що вона має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі "Електронний суд", але після 01.10.2023 і по теперішній час в неї не було можливості зайти в свій Електронний кабінет у підсистемі "Електронний суд" через технічний збій. За доводами сторони через це вона не мала можливості ознайомитися із рішенням суду першої інстанції.

З приводу цього колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 ГПК України (в редакції, чинній станом на дату ухвалення рішення) учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

За змістом ч. 5, ч. 7 ст. 6 ГПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення судового рішення) суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Пунктом 5.8 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 № 1845/0/15-21, офіційна електронна адреса - сервіс Електронного кабінету ЄСІТС. Адреса електронної пошти, що використовується при реєстрації Електронного кабінету, не може бути зареєстрована в доменній зоні, використання якої заборонено законодавством України.

Приписами п. 17 Положення встановлено, що особам, які зареєстрували Електронний кабінет в ЄСІТС, суд вручає будь-які документи у справах, у яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення в паперовій формі за окремою заявою.

Згідно з відповіддю №456403 про наявність зареєстрованого Електронного кабінету з підсистеми "Електронний суд" Тарасова Владислава Вікторівна має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС. Дата реєстрації: 18.09.2023 15:20.

Тобто, на момент ухвалення рішення у справі №922/3270/23 відповідач вже мав Електронний кабінет у системі ЄСІТС та мав опікуватися рухом справи.

Відповідно до довідки про доставку електронного листа судом апеляційної інстанції встановлено, що копія рішення Господарського суду Харківської області від 12.10.2023 у справі №922/3270/23 надіслана до електронного кабінету ФОП Тарасової В.В.12.10.2023 о 19:24 годині.

Положеннями п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України (в редакції, чинній станом на дату ухвалення рішення) визначено, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.

Якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Отже, днем вручення відповідачу копії рішення суду першої інстанції є 13.10.2023.

Будя-яких доказів, які б підтверджували неможливість користування відповідачем належним чином та в повному обсязі своїм Електронним кабінетом, стороною не надавалися до судів першої та апеляційної інстанцій.

Крім того, з матерілав справи вбачається, що ФОП Тарасова В.В. була обізнана про розгляд справи №922/3270/23 судом першої інстанції, про що свідачть її заяви про видачу матеріалів справи від 27.07.2023 та від 17.08.2023, відзив на позовну заяву від 09.10.2023, заява про розгляд справи без участі відповідача від 09.10.2023.

За приписами частини 1 статті 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Колегія суддів звертає увагу, що сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів для того, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Олександр Шевченко проти України", "Трух проти України"). На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення Європейського суду з прав людини "Богонос проти Росії" від 05.02.2004).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Чірікоста і Віола проти Італії" зазначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням її справи, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв "розумності строку" є саме поведінка заявника. Так, суд покладає на заявника лише обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватися від виконання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 3 ст. 74 ГПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Проте, апелянтом не надано доказів, які б свідчили про існування об`єктивних непереборних обставин, які б завадили відповідачу звернутися з апеляційною скаргою в межах встановленого законом строку.

Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі "Пономарьов проти України" (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 03.04.2008) (п. 47 рішення).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини держава, яка створює суди апеляційної чи касаційної інстанцій, має забезпечити, щоб особи, які відповідають перед законом, мали можливість користуватись всіма фундаментальними гарантіями ст. 6 Конвенції в провадженнях у цих судах (рішення у справі "Делкурт проти Бельгії", від 17.01.1970, пункт 25, Серія А № 11; п. 27 рішення Суду у справі "Пелевін проти України", no. 24402/02, від 20.05.2010). Однак, при цьому, Суд зазначає, що право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (пункти 22 - 23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006, пункти 37-38 рішення у справі "Мушта проти України" від 18.11.2010).

Як свідчать матеріали справи, відповідач був належним чином повідомлений про ухвалення рішення рішення Господарського суду Харківської області від 12.10.2023 у справі №922/3270/23 ще 13.10.2023.

Як встановлено судом, скаржником в обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду не наведено жодних об`єктивних, непереборних та таких, що не залежали б від поведінки самого учасника справи, обставин.

Таким чином, доводи, наведені в обґрунтування наявності поважних причин щодо пропуску строку на апеляційне оскарження, не є достатніми для відновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, яке набрало законної сили, та може призвести до порушення основоположного принципу правової визначеності, у зв`язку з чим в задоволенні клопотання апелянта про поновлення строку слід відмовити за необґрунтованістю та безпідставністю.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 261 ГПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо: скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відмову ФОП Тарасовій В.В у відкритті апеляційного провадження на рішення Господарського суду Харківської області від 12.10.2023 у справі №922/3270/23.

Керуючись ст.ст. 119, 232, 234, 256, 261 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Фізичній особі-підприємцю Тарасовій Владиславі Вікторівні у відкритті апеляційного провадження на рішення Господарського суду Харківської області від 12.10.2023 у справі №922/3270/23.

Додаток на адресу скаржника: апеляційна скарга на 10 аркушах та поштовий конверт.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Порядок та строк оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя Л.І. Бородіна

Суддя В.В. Лакіза

Суддя О.В. Шевель