УХВАЛА

м. Київ

29.01.2024Справа № 910/787/24

Суддя Людмила ШКУРДОВА, розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Лерос» до боржника Фізичної особи-підприємця Анашкевіча Валентина про видачу судового наказу за вимогою про стягнення 248500,00 грн заборгованості за неналежне виконання зобов`язань за договором № 09/10 поставки товару від 11.10.2022

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лерос» звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу за вимогою до Фізичної особи-підприємця Анашкевіча Валентина про стягнення 248500,00 грн заборгованості за неналежне виконання зобов`язань за договором № 09/10 поставки товару від 11.10.2022.

За змістом ст.ст. 147, 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 148 цього Кодексу. Судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Розглянувши подану заяву про видачу судового наказу, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, виходячи з наступного.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України до заяви про видачу судового наказу додаються, зокрема, копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості та інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Згідно з ч. 4 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Порядок засвідчення копій документів передбачений пунктом 5.26 Національного стандарту України "Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2020", затвердженого наказом ДП "Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості" від 01.07.2020 № 144. Згідно з вказаним стандартом відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії.

Судом встановлено, що копії видаткової накладної № 9 від 11.10.2022 р. та договору № 09/10 поставки товару від 11.10.2022 р., додані до позовної заяви на підтвердження обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, не містять найменування посади, імені та прізвища особи, яка засвідчує копію, а також дати засвідчення копії.

Отже заявником не дотримано порядку засвідчення копій документів, доданих до заяви.

Таким чином, заявником не дотримано вимоги п. п. 3, 4 ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України, оскільки до заяви про видачу судового наказу не додано засвідчених належним чином копій договору за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості та інших документів, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Судом встановлено, що заяву про видачу судового наказу від заявника - ТОВ «Лерос» підписано Підгорним І.В., проте не вказано посадове становище особи, яка підписала вказану заяву.

Наведене свідчить про недотримання заявником при зверненні до суду вимог п. 2 ч. 1 ст. 152 ГПК України, що також є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 21, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч. 1 ст. 153 ГПК України).

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 152, ст.ст. 154, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Лерос» у видачі судового наказу за вимогою до Фізичної особи-підприємця Анашкевіча Валентина про видачу судового наказу за вимогою про стягнення 248500,00 грн заборгованості за неналежне виконання зобов`язань за договором № 09/10 поставки товару від 11.10.2022.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена у строки, встановлені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Людмила ШКУРДОВА