ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2024 р. Справа№ 920/966/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Козир Т.П.

Агрикової О.В.

при секретарі судового засідання Линник А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Заступника керівника Сумської обласної прокуратури

на ухвалу Господарського суду Сумської області від 30.10.2023

у справі №920/966/22 (суддя Соп`яненко О.Ю.)

за позовом Заступника керівника Сумської обласної прокуратури в інтересах держави в особі:

1. Головного управління Держгеокадастру у Сумській області,

2. Державного підприємства "Дослідне господарство "Іскра" Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України"

до Роменської міської ради Сумської області,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів, - Національна академія аграрних наук України,

про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками, визнання незаконним та скасування рішення,

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 30.10.2023 у справі №920/966/22 позов Заступника керівника Сумської обласної прокуратури (далі - Прокурор), поданий в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (далі - Держгеокадастр) та Державного підприємства "Дослідне господарство "Іскра" Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України" (далі - Державне підприємство) до Роменської міської ради Сумської області (далі - Рада), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів, - Національна академія аграрних наук України (далі - Академія), про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками, визнання незаконним та скасування рішення залишено без розгляду на підставі пункту 2 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Постановляючи вказану ухвалу, суд, пославшись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постановах від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, від 22.10.2019 у справі №923/876/18, виходив з того, що до повноважень Прокурора не належить здійснення представництва в суді державних підприємств; залишаючи без розгляду позов Прокурора, поданого в інтересах Держгеокадастру, суд виходив з позиції самого позивача щодо відсутності порушення Радою земельного законодавства в частині прийняття спірного рішення.

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою, Прокурор звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до Господарського суду Сумської області.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування скарги апелянт вказує на те, що в спірних правовідносинах Державне підприємство не виступає в ролі комерційного підприємства, діяльність якого спрямована на отримання прибутку, оскільки воно створено з метою реалізації функції держави щодо проведення досліджень, випробовувань і доопрацювання наукових розробок для розвитку національних галузей агропромислового комплексу;

інтереси держави полягають у належному функціонуванні Підприємства, яке з огляду на агропромислове спрямування науково-дослідної діяльності неможливе без наявності у нього користування земельними ділянками сільськогосподарського призначення;

Підприємство є постійним користувачем спірних земельних ділянок;

доводи Держгеокадастру про відсутність факту порушення Радою земельного законодавства є передчасними з огляду на те, що згідно положень частини 5 статті 55 ГПК України відмова органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, від поданого прокурором в інтересах держави позову (заяви), подання ним заяви про залишення позову без розгляду не позбавляє прокурора права підтримувати позов (заяву) і вимагати розгляду справи по суті;

Держгеокадастр наділене владними повноваженнями, а тому посилання суду першої інстанції на правові позиції, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2021 у справі №911/2169/20, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, від 21.06.2023 у справі №905/1907/21, відносно зазначеного позивача не є релевантними.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.11.2023 апеляційну скаргу Прокурора передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Агрикової О.В., Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2023 витребувано у Господарського суду Сумської області матеріали справи №920/966/22. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Прокурора на ухвалу Господарського суду Сумської області від 30.10.2023 у справі №920/966/22 до надходження матеріалів справи з Господарського суду Сумської області.

11.12.2023 матеріали справи № 920/966/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Прокурора на ухвалу Господарського суду Сумської області від 30.10.2023 у справі №920/966/22, розгляд якої призначено на 17.01.2024; встановлено учасникам апеляційного провадження встановити строк для подання відзивів на апеляційну скаргу до 03.01.2024.

03.01.2024 через систему "Електронний суд" та 09.01.2024 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів до Північного апеляційного господарського суду від Держгеокадастру надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Держгеокадастр скористався правом, наданим статтею 263 ГПК України, подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, Держгеокадастр зауважив, що у Державного підприємства відсутнє право постійного користування спірними земельними ділянками й Радою не було порушено приписи земельного законодавства, а відтак позов Прокурора є необґрунтованим.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.01.2024 вищезазначене клопотання Держгеокадастру про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів було задоволено.

17.01.2024 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду Рада подала клопотання про відкладення судового засідання.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2024 розгляд апеляційної скарги Прокурора у справі №920/966/22 відкладено на 24.01.2024; даною ухвалою також вирішено проводити наступне судове засідання в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів, участь у якій братиме представник Держгеокадастру.

Державне підприємство, Рада та Академія не скористалися правом, наданим статтею 263 ГПК України на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Разом із цим, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (частина 3 статті 263 ГПК України).

У судове засідання 24.01.2024 Державне підприємство, Рада та Академія явку своїх уповноважених представників не забезпечили, хоча про день, місце та час були повідомлені належним чином, шляхом направлення копій ухвал суду від 13.12.2023 та від 17.01.2024 до їх електронних кабінетів.

Згідно з частинами 11-13 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

За приписами частини 1, пункту 2 частини 2 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Водночас, колегія звертає увагу на те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.10.2020 у справі №361/8331/18.

Враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції зазначає, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №910/9836/18.

Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представників Державного підприємства, ради та Академії, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, враховуючи, що останні про поважність причин нез`явлення до суду апеляційної інстанції не повідомляли, колегія суддів, зважаючи на те, що наявні в матеріалах справи докази є достатніми для розгляду апеляційної скарги у даній справі без заслуховування пояснень позивача-2, відповідача та третьої особи, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд заяви без участі вказаних осіб.

У судовому засіданні 24.01.2024 Прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржувану ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до Господарського суду Сумської області.

Представник Держгеокадастру проти вимог апеляційної скарги заперечив, вважає її безпідставною та необґрунтованою, у зв`язку з чим просив суд відмовити в її задоволенні, а ухвалу суду залишити без змін.

24.01.2024 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 255 ГПК України ухвала суду першої інстанції про залишення позову без розгляду може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Разом із цим, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частини 4 статті 269 ГПК України).

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при постановлені оскаржуваної ухвали норм процесуального права, дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи із нищезазначеного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, у листопаді 2022 року Прокурор звернувся до Господарського суду Сумської області з позовом в інтересах держави в особі Держгеокадастру та Державного підприємства, до Ради про усунення перешкод позивачам у здійсненні володіння, користування та розпорядження земельними ділянками з кадастровими номерами: :08:001:0077, :04:002:0109, :04:002:0112, :04:002:0110, :04:004:0018, :04:003:0103, :04:003:0112, :04:003:0102, :04:003:0095, :04:002:0103, :04:002:0113, :04:002:0107, :04:003:0100, :04:004:0015, :04:003:0110, :04:003:0109, :04:003:0106, :04:002:0106, :08:002:0110, :04:002:0111, :04:002:0108, :04:003:0105, :04:004:0019, :04:003:0104, :04:003:0108, :04:003:0092, шляхом визнання незаконним та скасування рішення Ради від 23.12.2021 "Про прийняття земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність Роменської міської ради".

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем приписів земельного законодавства, зокрема частин 1, 2 статті 84, частини 2 статті 117 та пункту 24 Перехідних положень Земельного кодексу України (далі - ЗК України), оскільки внаслідок прийняття оскаржуваного рішення Ради спірні земельні ділянки науково-дослідного господарства були вилучені із власності держави та постійного користування Академії.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 29.11.2022 позовну заяву Прокурора прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №920/966/22 та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку (за правилами) загального позовного провадження; залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивачів, - Національну академію аграрних наук України; підготовче засідання призначено на 21.12.2022.

07.12.2022 представником Держгеокадастру подано до суду заяву про залишення позову без розгляду.

15.12.2022 представником позивача Головного управління Держгеокадастру у Сумській області подано до суду заперечення на позовну заяву.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву від 20.12.2022 №03-24/3517 (вх.№46 від 02.01.2023), відповідно до якого останній просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку з його безпідставністю та недоведеністю, вказавши, що Прокурором та Державним підприємством не надано доказів на підтвердження права постійного користування позивачем-2 спірними земельними ділянками, а також їх належного оформлення за господарством, а тому прийняте рішення міською радою ґрунтується на вимогах закону і підстави для його скасування відсутні.

29.03.2023 Прокурором подано пояснення у справі, в яких останній заперечує проти доводів Держгеокадастру, викладених у поданих запереченнях, та вважає, що оскаржуване рішення Ради є таким, що прийняте з порушенням вимог статті 5 Закону України "Про особливості правового режиму діяльності Національна академія наук України, національних галузевих академій наук та статусу їхнього майна", статей 84, 117, пункту 24 "Перехідних положень" ЗК України.

10.07.2023 Радою подано до суду клопотання про залишення позову без розгляду.

26.07.2023 заступником керівника Сумської обласної прокуратури подані заперечення на клопотання про залишення позову без розгляду.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 30.10.2023 у справі №920/966/22 позов Прокурора в інтересах держави в особі Держгеокадастру та Державного підприємства до Ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів, -Академія, про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками, визнання незаконним та скасування рішення залишено без розгляду на підставі пункту 2 частини 1 статті 226 ГПК України.

Не погоджуючись з постановленою судом першої інстанції ухвалою, Прокурор звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів не погоджується з ухвалою місцевого господарського суду в частині залишення без розгляду позову Прокурора, поданого в інтересах держави в особі Держгеокадастру, а доводи скаржника вважає частково обґрунтованими.

Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду справи без прийняття рішення суду в зв`язку з виявленими обставинами, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано (пункт 2 частини 1 статті 226 ГПК України).

Відповідно до статті 1311 Конституції України, прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 2 Закону України "Про прокуратуру" на прокуратуру покладаються, зокрема, функції представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначеним цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

За приписами частин 3, 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Згідно з частиною 4 статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Рішенням Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року у справі №3-рп/99 встановлено, що прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спільних відносинах.

З огляду на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункт 3 частини 1 статті 1311 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Таким чином, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

Разом з тим, участь прокурора в судовому процесі можлива за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтверджено відсутність такого органу (ч. ч. 3, 4 ст. 53 ГПК України, ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

Нездійснення захисту проявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

При цьому, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень для захисту інтересів держави.

Отже, звертаючись до суду з позовною заявою, прокурор, по-перше, реалізує конституційну функцію представництва інтересів держави в суді. При цьому прокурор є особливим суб`єктом господарського процесу і його участь у господарському судочинстві викликана необхідністю виконання функції представництва інтересів держави у випадках, передбачених законом (ст. 131-1 Конституції України, ст. 53 ГПК України, ст. ст. 23, 24 Закону України "Про прокуратуру"). По-друге, з викладеного вбачається, що органами, уповноваженим на захист цих інтересів держави у зв`язку з виявленим порушенням, не вжито жодних заходів, спрямованих на усунення наслідків правопорушення та стягнення спричинених збитків із відповідача.

Зі змісту позову Прокурора вбачається, що він був поданий в порядку статей 1311 Конституції України, статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та статті 53 ГПК України в інтересах держави, зокрема в особі Державного підприємства "Дослідне господарство "Іскра" Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України".

Разом із цим, абзац 3 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачає заборону здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю медіа, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Офісу Генерального прокурора або обласної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.

На відміну від прокурора та органів, через які діє держава, юридичні особи, які не є такими органами, діють як самостійні суб`єкти права - учасники правовідносин. Конституцією України та законом не передбачена можливість прокурора здійснювати процесуальні та інші дії, спрямовані на захист інтересів юридичних осіб. Зокрема, до повноважень прокурора не належить здійснення представництва в суді державних підприємств.

Беручи до уваги викладене, заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абзацом 3 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", має застосовуватись з урахуванням положень абзацу 1 частини 3 цієї статті, який передбачає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень, незалежно від наявності статусу юридичної особи.

Відсутність у Законі України "Про прокуратуру" інших окремо визначених заборон на здійснення представництва прокурором, окрім спеціальної заборони на представництво державних компаній, не варто розуміти як таку, що розширює встановлені в абзаці 1 частини 3 статті 23 вказаного Закону межі для здійснення представництва прокурором законних інтересів держави.

Крім цього, відповідно до статті 170 ЦК України держава у цивільних відносинах діє через органи державної влади, а не через державні підприємства.

У зв`язку з цим позовні вимоги Прокурора, спрямовані на захист прав або інтересів не держави, а Державного підприємства, не підлягають розгляду по суті, оскільки позовну заяву за такими вимогами фактично подано не від імені та в інтересах держави, а від імені та в інтересах державного підприємства, а прокурор не має повноважень на ведення справ в частині таких вимог.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Велика Палата Верховного Суду 06.07.2021 у справі №911/2169/20 та від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц.

Беручи до уваги наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для представництва Прокурором інтересів держави в особі Державного підприємства та вважає правильними висновки суду першої інстанції необхідність залишення позову, поданого Прокурором в інтересах держави в особі Державного підприємства, без розгляду відповідно до положень пункту 2 частини 1 статті 226 ГПК України.

Також у своїй апеляційній скарзі Прокурор наголошував на тому, що спірні земельні ділянки є державною власністю та призначені для дослідних і навчальних цілей, тому органи Держгеокадастру наділені усіма повноваженнями щодо розпорядження цими землями.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Прокурор вказав на те, що рішення Ради прийняте всупереч земельному законодавству та спрямоване на неправомірне вилучення спірних земельних ділянок з державної власності та користування Державного підприємства, оскільки вони перебувають під охороною держави та мають спеціальний правовий статус, так як є землями дослідних полів науково-дослідних установ і навчальних закладів.

Зі змісту оскаржуваного рішення відповідача вбачається, що Радою на підставі пункту 24 Перехідних положень ЗК України прийнято із державної власності у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 2301,5495 га, які розташовані за межами населених пунктів та території Перехрестівської сільської ради Роменського району Сумської області згідно з додатком 1.

Відповідно до додатку 1 оскаржуваного рішення частина спірних земельних ділянок мають цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а частина - для дослідних і навчальних цілей.

Факт віднесення спірних земельних ділянок до земель сільськогосподарського призначення визнається Держгеокадастром.

Частиною 1 статті 22 ЗК України визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Відповідно до частини 4 статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 188 ЗК України державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом (частина 2 статті 188 ЗК України).

Економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля регулюються Законом України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" (преамбула вказаного нормативно-правового акту).

Об`єктом державного контролю за використанням та охороною земель є всі землі в межах території України (стаття 4 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель").

Відповідно до абзацу 1 статті 5 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до абзацу 1 пункту а) статті 6 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належать здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у частині додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.

Держгеокадастр є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру (пункт 1 Положення "Про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру", затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15 (далі - Положення) (у редакції, чинній на момент звернення з позовом).

Основними завданнями Держгеокадастру є реалізація державної політики у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів (абзац 1 пункту 3 Положення).

Відповідно до пункту 8 вказаного Положення Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань організовує та здійснює державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності, зокрема у частині додержання вимог земельного законодавства щодо використання та охорони земель щодо додержанням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; виконанням вимог щодо використання земельних ділянок за цільовим призначенням (абзац 1 пункту 33 Положення).

Згідно з пунктом 50 Положення Держгеокадастр розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

Згідно зі статтею 28 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи звертаються до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що перебачений Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, органи Держгеокадастру можуть виконувати 1) функції розпорядника земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності від імені власника, яким є держава Україна, з усіма повноваженнями власника на захист права власності, 2) функції органу державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.11.2018 у справі №920/1/18, від 05.02.2019 у справі №910/7813/18 та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.07.2022 у справі №910/5201/19, від 01.06.2021 у справі №925/929/19.

З наведених норм права вбачається, що органи Держгеокадастру можуть звертатись до суду, якщо це необхідно для здійсненні їхніх повноважень з нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №925/929/19.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з доводами Прокурора про те, що органи Держгеокадастру наділені правом звернення до суду з відповідними позовними вимогами.

В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції, як і Держгеокадастр у клопотанні про залишення позову без розгляду та у відзиві на апеляційну скаргу, обґрунтовують свою позицію відсутністю порушення Радою земельного законодавства та безпідставністю позовних вимог Прокурора.

Проте суд апеляційної інстанції вважає такі висновки передчасними, оскільки необґрунтованість позовних вимог має вирішуватися при вирішенні спору по суті шляхом прийняття рішення про відмову у задоволенні позову.

Таким чином, безпідставність позову не тягне за собою процесуальний наслідок у формі залишення позову без розгляду та не свідчить про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі відповідного органу.

Крім цього, місцевим господарським судом не враховано положення частини 5 статті 55 ГПК України, відповідно до яких відмова органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, від поданого прокурором в інтересах держави позову (заяви), подання ним заяви про залишення позову без розгляду не позбавляє прокурора права підтримувати позов (заяву) і вимагати розгляду справи по суті.

Отже, подання Держгеокадастром заяви про залишення позову Прокурора без розгляду не позбавляє останнього права підтримувати даний позов і вимагати розгляду справи по суті.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів дійшла до висновку про те, що Прокурором правильно обрано Держгеокадастр як орган державної влади, в особі якого заявлено позовні вимоги щодо усунення перешкод розпоряджатися державними земельними ділянками сільськогосподарського призначення шляхом визнання незаконним та скасування рішення Ради.

Доводи позивачів та відповідача щодо неправильного визначення Прокурором органу, в інтересах якого від звернувся та недоведенні порушення інтересів держави, є безпідставними та ґрунтуються на помилковому розумінні норм матеріального права, якими врегульовано спірні правовідносини.

Колегією суддів встановлено, що Сумська обласна прокуратура зверталася до відповідного органу Держгеокадастру в порядку статті 23 Закону України "Про прокуратуру" з листами від 12.08.2022 №15/1-170ВИХ-22 та від 29.08.2022 №15/1-179ВИХ-222 щодо виявлених порушень Радою земельного законодавства.

Разом з цим, позиція Держгеокадастру щодо відсутності порушень у діях Ради, а також відсутність наміру вживати заходи реагування вбачається із відповіді зазначеного позивача від 12.09.2022 №10-18-0.6-1735/2-22.

Отже, з наданої відповіді слідує, що Держгеокадастр займає пасивну позицію щодо захисту інтересів держави та беззаперечно підтверджує його бездіяльність як уповноваженого органу в спірних правовідносинах.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 26.06.2019 №587/430/16-ц та від 15.10.2019 №903/129/18 дійшла висновку, що сам факт незвернення до суду належного суб`єкта владних повноважень з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси, свідчить про те, що цей орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають підстави для звернення до суду з відповідним позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Окрім вказаних листів, на виконання вимог частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", Сумською обласною прокуратурою листом від 10.11.2022 № 15/1-254ВИХ22 додатково повідомлено Держгеокадастр про підготовку Прокурором вказаного позову.

Отже, Сумська обласна прокуратура зверталася до вказаного органу в порядку статті 23 Закону України "Про прокуратуру", надаючи їм можливість відреагувати на порушення цивільно-правовим шляхом самостійно.

Оскільки позивачами повноваження захисту законних інтересів держави не було здійснено впродовж розумного строку, вказане у відповідності до статті 23 Закону України "Про прокуратуру" є підставою для вжиття Прокурором заходів представницького характеру та пред`явлення відповідного позову.

Таким чином, Прокурор, звертаючись з позовом, зазначив підстави для представництва прокурором інтересів держави, підтвердив їх наявність та дотримався вимог Закону України "Про прокуратуру" та ГПК України.

За приписами частини 3 статті 271 ГПК України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвали про залишення позову без розгляду справа передається на розгляд суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Залишаючи без розгляду позов Прокурора у справі №920/966/22, поданого в інтересах держави в особі Держгеокадастру, Господарський суд Сумської області припустився порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали. При цьому, місцевим господарським судом правомірно залишено без розгляду позов Прокурора, поданий в інтересах держави в особі Державного підприємства.

За вищенаведених обставин у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для часткового скасування ухвали Господарського суду Сумської області від 30.10.2023 у справі №920/966/22 як такої, що не відповідає фактичним обставинам справи та нормам процесуального права, часткового задоволення апеляційної скарги Прокурора та направлення даної справи до Господарського суду Сумської області для продовження розгляду в частині позовних вимог, пред`явлених Прокурором інтересах держави в особі Держгеокадастру.

Судові витрати за перегляд справи у суді апеляційної інстанції, у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги, у відповідності до статті 129 ГПК України, мають бути вирішені судом першої інстанції, за результатом розгляду справи по суті.

Керуючись статтями 253-254, 269, 270-271, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника керівника Сумської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Сумської області від 30.10.2023 у справі №920/966/22 задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду Сумської області від 30.10.2023 у справі №920/966/22 в частині залишення без розгляду позову Заступника керівника Сумської обласної прокуратури, поданого в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, скасувати.

3. В іншій частині ухвалу Господарського суду Сумської області від 30.10.2023 у справі №920/966/22 залишити без змін.

4. Справу №920/966/22 направити до Господарського суду Сумської області для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені статтями 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 29.01.2024.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Т.П. Козир

О.В. Агрикова