ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
"24" січня 2024 р. м. Рівне Справа № 918/1254/23
за участю представників сторін: від позивача - Черноус М.А., від відповідача -Гутнік М.А.
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Прийняті у справі судові рішення та інші процесуальні дії.
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 25 грудня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадженя у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 24 січня 2024 року.
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 02 січня 2024 року задоволено клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 09 січня 2024 року задоволено клопотання представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Заслухавши в судовому засіданні представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.
Згідно п. 1.1 Договору постачальник (Позивач) зобов`язується поставити і передати у власність покупця (Відповідача), а Покупець (Відповідач) зобов`язується прийняти та оплатити Продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації № 1 (додаток № 1 до Договору).
Згідно з п. 1.2 Договору предметом поставки по даному договору є Продукція: 44190000-8 ДСП, ДВП, фанера, яка передбачена специфікацією № 1 до Договору.
Згідно до п. 2.1 Договору, ціна продукції, що поставляється за цим договором складає 817998,00 грн., (вісімсот сімнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто вісім грн.. 00 коп.), крім того ПДВ 163599,60 грн. Загальна сума Договору (п.2.2) становить 981597,60 грн. (дев`ятсот вісімдесят одна тисяча п`ятсот дев`яносто сім грн.. 60 коп.).
Відповідно до п. 6.1 Договору, платежі Покупець (Відповідач) здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника (Позивач) протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2021 «Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії». Початок перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію Відповідно до п.3.1 Договору, зазначена у пункті 1.2 Договору Продукція поставляється покупцю в період по 30.11.2023 р. Строк поставки даної продукції по даному Договору вказаний у специфікації № 1 (додатку №1 даного договору).
Згідно з п. 8.1 Договору, приймання продукції за кількістю та якістю здійснюється відповідно до Стандарту ДП «НАЕК» Енергоатом»,
Пунктом 8.4 Договору визначено, що датою поставки продукції вважається дата підписання видаткової накладної покупцем продукції.
- № БР00- 002198 від 04.05.2023 р. на суму 704397,60 грн. ( в т.ч. ПДВ 117399,60грн.).
Продукція відповідає погодженій специфікації за якістю та кількістю, що підтверджується ярликами: №Я-4,5-104 від 10.05.2023 року, №Я-4,5-108 від 18.05.2023 року.
08 серпня 2023 року Відповідач здійснив часткову оплату по Договору у сумі 9504,00 грн. Станом на 16.11.2023 року Відповідач не виконав свої зобов`язання за Договором, не здійснивши остаточну оплату. Заборгованість Відповідача по Договору становить 972093,60 .
У відзиві відповідач визнав позовні вимоги про стягнення з нього основного боргу.
Судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі укладеного правочину, який за своєю правовою природою є договором поставки.
Частиною 1 ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частинами 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Як свідчать матеріали справи, замовник (покупець, відповідач) не відмовився прийняти товар, заперечень щодо ціни, кількості, якості чи комплектності товару не має, визнав основну заборгованість у відзиві.
Неоплаченим залишився основний борг у розмірі 792 216,00 грн.
Норми права, що підлягають до застосування, мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.
Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Враховуючи, що відповідач в порушення вимог ЦК України та ГК України взяті на себе зобов`язання не виконав, за поставлений товар своєчасно не розрахувався, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу визнав у повному обсязі, відтак стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 792 216,00 грн. (основний борг).
Разом з цим, 23.01.2024 року Позивач відмовився від предявленої вимоги до Відповідача, а саме 10 786,00 грн 3% річних та 12 637,20 грн інфляційних втрат в порядку ст. 42 ГПК України. В свою чергу, суд приймає вказану відмову в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат в порядку ст. 191 ГПК України та закриває провадження в цій частині.
Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Дана справа, яка пов`язана з виконанням правочину в господарській діяльності та відповідно до п.1 ч.1 ст.20 ГПК України відноситься до юрисдикції господарського суду.
Суд на підставі доказів, наданих позивачем, встановив факт перебування сторін у договірних відносинах та встановив факт порушення відповідачем прав позивача.
Разом з тим судом встановлено, що після порушення провадження у справі, відповідачем було частково сплачено основну суму боргу на суму 179 877,60 грн., що стверджується матеріалами справи та не заперечується позивачем..
У відповідності до пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо: відсутній предмет спору.
Враховуючи наведене, суд закриває провадження у справі в частині стягнення основної суми боргу в розмірі 179 877,60 грн.
Висновки суду за результатами вирішення спору.
За результатами з`ясування обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та про стягнення з відповідача на користь позивача 792 216,00 грн.- основний борг. Закрити провадження в частині стягнення 179 877,60 грн. основного боргу.
Розподіл судових витрат.
Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, передбачено справляння судового збору.
Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з вимогою про стягнення коштів у сумі 995 516,80 грн.
Враховуючи положення Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви з майновими вимогами у розмірі 995516,80 грн. позивачу слід було сплатити судовий збір в розмірі 14 932,75 грн. По при це, позивачем сплачено 39 178,62 грн (платіжна інструкція № 8853 від 17.11.2023 року.).
Згідно п.1 ч. 1 та ч. 2 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.
Також, у своїй відповіді на відзив позивач, у звязку із визнанням відповідачем основного боргу, просив суд повернути йому 14 932,75 грн судового збору, на що суд зазначає наступне.
Згідно положень ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Оскільки, позивач відмовився від позову в частині стягнення 23 423,20 (3% річних та інфляційні втрати), судовий збір складає пропорційно заявленим вимогам 351,35 грн з яких - 50% від вказаної суми підлягає поверненню позивачу в порядку ст. 130 ГПК України, а 50 % 175,68 грн залишається за позивачем.
Також, після закриття провадження у справі в частині, сума судового збору, що підлягає сплаті за позовні вимоги у розмірі 792 216,00 грн. складає 11 883,24 грн.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки відповідач визнав позов в частині стягнення основного боргу у розмірі, про що зазначив у першій заяві поданій ним по суті спору, суд вбачає за можливе застосування ст. 130 ГПК України до спірних правовідносин та стягнення з відповідача 50 % залишку сплаченого позивачем судового збору в розмірі 5 941,62 грн. у зв`язку з визнанням позову відповідачем.
На підставі ст. ст. 129,130 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача в сумі 6 322,76 грн. (50 % (пропорційно задоволеним вимогам) сплаченого позивачем судового збору за позовні вимоги про стягнення основного боргу).
Інша частина судового збору підлягає поверненню позивачу на підставі ухвали суду.
У відповідності до положень ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Так, позивач у своєму позові визначив попередній розрахунок витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн. Відповідач у своєму відзиві просив суд зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 2000,00 грн. Позивач, у своїй відповіді на відзив погодив розмір витрат на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн у зв`язку із частковою сплатою боргу та визнанням відповідачем позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 126, 129, 130, 231, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
1. Позов задовольнити частково.
3. Закрити провадження в частині стягнення 179 877,60 грн основного боргу.
Ухвалу про повернення судового збору видати після набрання рішенням законної сили.
Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 29.01.2024 року.

Суддя Н. Церковна