ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2024 р. Справа №909/645/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Желіка М.Б.

секретар судового засідання Костерева О.А.

розглянув апеляційну скаргу приватного виконавця Журиди Сергія Миколайовича

на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 04.12.2023 (повний текст ухвали складено 04.12.2023, суддя МаксимівТ.В.) про задоволення скарги АТ «Страхова компанія «Інго» на дії приватного виконавця

у справі № 909/645/20

за позовом Акціонерного товариства «Страхова компанія «Інго»

до відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Галицька»

про стягнення коштів в сумі 60764,01 грн

за відсутності представників учасників судового процесу

01.11.2023 Акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНГО» подало скаргу на дії та бездіяльність приватного виконавця, в якій просило суд визнати незаконними дії приватного виконавця Журиди Сергія Миколайовича та повернути невикористані кошти авансового внеску в сумі 2026 грн 91 коп. на рахунок стягувача.

В обґрунтування своєї скарги стягувач покликався на обов`язок виконавця повернути авансовий платіж, сплачений АТ «Страхова компанія «ІНГО», позаяк виконавче провадження приватним виконавцем відкрито не було, виконавчий документ до виконання не прийнято, виконавчі дії не проводились, витрати на проведення виконавчих дій не здійснювались, а 01.12.2020, на підставі п.10 ч.4 ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження», приватним виконавцем виконавчий документ було повернуто стягувачу, у зв`язку з пред`явленням його не за місцем виконання.

Господарський суд Івано-Франківської області в ухвалі від 04.12.2023 скаргу «Страхової компанії «Інго» на дії та бездіяльність приватного виконавця задоволив; визнав дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Журиди С.М. незаконними; зобов`язав приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Журиду Сергія Миколайовича усунути допущене порушення та вжити всіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо повернення невикористаних коштів авансового внеску в сумі 2026,91 грн, сплачених за платіжною інструкцією №17560 від 03.11.2020 року на рахунок стягувача АТ «Страхова компанія «ІНГО».

Означену ухвалу в апеляційному порядку оскаржив приватний виконавець Журид С.М., який вказав, що така постановлена судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, оскільки стягувач звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця з пропуском строку на подання такої скарги, що своїм процесуальним наслідком мало б залишення вказаної заяви без розгляду.

Стягувач, на виконання приписів ст. 263 ГПК України, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи апелянта та зазначив, що предметом скарги є бездіяльність приватного виконавця Журида С.М., що полягає у невиконанні ним вимог ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», в якій йдеться про те, що виконавець повинен повернути авансовий внесок стягувачу, оскільки виконавчий документ не було прийнято до виконання; вказує також, що бездіяльність виконавця має триваючий характер та існує до початку дій, які свідчать про припинення бездіяльності, відтак вважає, що ним не було пропущено строк на оскарження дій виконавця. Разом з тим, стягувач вважає за доцільне звернути увагу суду на те, що приватний виконавець, стверджуючи про завершення строку на оскарження його дій, не вважає за потрібне повертати авансовий внесок, а такими діями намагається сформувати судову практику щодо неповернення авансових внесків стягувачам. Водночас стягувач зазначає, що товариством подано до суду ряд скарг на бездіяльність приватного виконавця Журида С.М. щодо неповернення авансових внесків стягувачу.

Процесуальний хід розгляду даної апеляційної скарги відображено у відповідних ухвалах Західного апеляційного господарського суду.

В дане судове засідання сторони участі уповноважених представників не забезпечили, причини неявки суду не повідомили, хоча своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги.

За приписами пункту 2 частини першої та пункту 3 частини другої статті 42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом. Статтею 43 ГПК України встановлений обов`язок добросовісного користування учасниками судового процесу процесуальними правами.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі Пономарьов проти України).

Вжиття заходів для ефективного розгляду та вирішення судового спору є обов`язком не тільки для держави, але й для осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З огляду на строки розгляду апеляційної скарги, визначені ст. 273 ГПК України, враховуючи те, що ухвалою суду апеляційної інстанції про призначення до розгляду апеляційної скарги участь уповноважених представників в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників сторін.

Розглянувши матеріали справи в сукупності з доводами апеляційної скарги, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали відсутні, з огляду на наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, Господарський суд Івано-Франківської області в рішенні від 30.09.2020 у даній справі позовні вимоги Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» задоволив; з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Галицька» на користь позивача стягнув 60764,01 грн страхового відшкодування.

На виконання вказаного рішення, 22.10.2023 суд видав відповідний наказ.

Наказ Господарського суду Івано-Франківської області у справі № 909/645/20 від 22.10.2020 пред`явлений АТ «СК «ІНГО» (стягувач) на виконання до приватного виконавця Журиди С.М. посвідчення №0523, виконавчий округ м. Києва.

03.11.2020 стягувачем було сплачено авансовий внесок в сумі 2026,91 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №17560, з призначенням платежу: «на виконання наказу № 909/645/20 від 22.10.2020 Господарського суду про стягнення з СК Галицька на користь СК Інго боргу».

Згодом, 01.12.2020 приватний виконавець Журид С.М. повернув виконавчий документ - наказ суду № 909/645/20 від 22.10.2020 стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 10 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження», що підтверджується відміткою приватного виконавця на зворотному боці наказу та повідомленні про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 01.12.2020.

Цього ж дня АТ «Страхова компанія «ІНГО» звернулося до приватного виконавця Журиди С.М. із заявою про повернення авансового платежу, сплаченого згідно вищевказаної платіжної інструкції, проте, вказана заява залишена приватним виконавцем без відповіді та задоволення, що слугувало підставою для звернення стягувача до суду з даною скаргою на дії та бездіяльність приватного виконавця Журиди С.М.

Означені обставини приватний виконавець не заперечив, однак вказав на пропуск сягувачем строку для звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність виконавця, що є основною підставою апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції.

Отже, розглянувши доводи стягувача, наведені у скарзі на дії приватного виконавця, в сукупності з доводами апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд зазначає наступне.

Стаття 339 ГПК України регламентує право сторін виконавчого провадження на звернення до суду із скаргою, якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до ч. 1 ст. 342 ГПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), у відповідності до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження», це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За умовами п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Пунктом 10 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» при поверненні виконавчого документа без прийняття до виконання стягувачу повертається сплачений ним авансовий внесок.

15.05.2019 № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України (справа № 3-368/2018(5259/18) скасував норму про сплату авансового внеску для виконання судових рішень, визнавши неконституційними положення ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VII.

Конституційний Суд України наголосив, що права кожного на судовий захист та забезпечення державою виконання судового рішення відсутність у стягувача як особи, на користь якої ухвалене судове рішення, фінансової можливості сплатити авансовий внесок не повинна перешкоджати реалізації його права на виконання судового рішення, особливо коли боржником за цим рішенням є державний орган. У чинному правовому регулюванні має бути встановлений такий порядок сплати авансового внеску особою, на користь якої ухвалене судове рішення, який забезпечив би в усіх випадках і за будь-яких умов повне й своєчасне виконання такого рішення та його обов`язковість.

Приписами ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» визначені права та обов`язки виконавців, закріплена обов`язковість вимог виконавців, зокрема, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 ЗУ «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Частина 2 ст. 42 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачає, що витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів (ч. 3 ст. 42 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч. 3 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 авансові внески стягувачів використовуються виконавцем для здійснення витрат виконавчого провадження в порядку, визначеному п. 17 розділу VII цієї Інструкції.

Про використання авансового внеску виконавець готує звіт, в якому наводить перелік витрат виконавчого провадження, здійснених за рахунок авансового внеску, із зазначенням сум коштів, сплачених на фінансування кожної з витрат. Звіт про використання авансового внеску підписується виконавцем та залишається в матеріалах виконавчого провадження.

У разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа невикористаний авансовий внесок повертається стягувачу не пізніше трьох робочих днів з дня винесення відповідної постанови.

Приватний виконавець несе за свої рішення, дії чи бездіяльність та завдану третім особам шкоду цивільно-правову, адміністративну чи кримінальну відповідальність у порядку та обсягах, установлених законом, а також дисциплінарну відповідальність у порядку, встановленому цим Законом (ст. 37 ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).

За наведених обставин, місцевий господарський суд дійшов законного та обґрунтованого висновку про задоволення вимог скарги АТ «Страхова компанія «ІНГО» на дії та бездіяльність приватного виконавця Журиди С.М.

Водночас, доводи апелянта про пропуск стягувачем строку на звернення до суду зі скаргою на дії приватного виконавця відхиляються судовою колегією як безпідставні, оскільки, відповідно до правової позиції сформованої Верховним Судом у постанові від 22.12.2021 року у справі № 760/19348/20, перебування у стані безперервного тривалого невчинення особою певних дій (бездіяльності) є триваючим правопорушенням, у зв`язку із чим неправомірна бездіяльність може бути оскаржена упродовж усього часу її перебігу.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника, у відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 129, 269, 271, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні апеляційної скарги приватного виконавця Журиди Сергія Миколайовича відмовити.

Ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 04.12.2023 про задоволення скарги АТ «Страхова компанія «Інго» на дії приватного виконавця у справі № 909/645/20 залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20-ти днів відповідно до ст. 287, 288 ГПК України.

Справу повернути в Господарський суд Івано-Франківської області.

повний текст постанови складено 05.02.2024

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік