ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2024 р. Справа№ 910/7340/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Тищенко А.І.

Яковлєва М.Л.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства "ДУБЕКСПО"

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2023 у справі 910/7340/23 (суддя О.В. Гумега, повний текст рішення складено та підписано 12.07.2023)

за позовом Приватного підприємства "ДУБЕКСПО"

до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

про стягнення моральної шкоди 20 100,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «ДУБЕКСПО» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення моральної шкоди у розмірі 20 100,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставним невиконанням ВДВС ухвали суду від 20.09.2022 щодо завершення виконавчих дій та звільнення коштів позивача від обтяження, а також не виключенням позивача з Єдиного реєстру боржників, чим завдано позивачу моральної шкоди.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.07.2023 у справі 910/7340/23 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявність завданої йому моральної шкоди (її розміру), яка полягає у шкоді його діловій репутації.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Приватне підприємство «ДУБЕКСПО» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2023 у справі №910/7340/23 та ухвалити нове рішення, яким стягнути з Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь Приватного підприємства «ДУБЕКСПО» за рахунок усіх наявних коштів моральну шкоду у розмірі 20 100,00 грн спричинену невиконанням ухвали Господарського суду міста Києва від 20.09.2022 по справі №910/19082/16, якою передбачено зняття арештів із банківських рахунків по виконавчому провадженню ВП НОМЕР_1.

Стягнути з Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь Приватного підприємства «ДУБЕКСПО» за рахунок усіх наявних коштів поштові витрати у розмірі 125,00 грн.

Стягнути з Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь Приватного підприємства «ДУБЕКСПО» за рахунок усіх наявних коштів витрати на правову допомогу, які будуть понесені у справі.

Стягнути з д Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь Приватного підприємства «ДУБЕКСПО» за рахунок усіх наявних коштів будь-які супутні витрати.

Узагальнені доводи апеляційної скарги:

- невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та кінцевим висновкам;

- порушення норм матеріального права, а саме ст. 56, 129-1 Конституції України, частини 1 статті 18 ГПК України, ч.1, 2 ст. 18 ЦПК України, ст.1,9, п.1,3,11 ч.1ст.37, ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», ст.23, 1167, 1173, 1174 ЦКУ;

- неврахування Постанови Верховного Суду від 01 лютого 2023 року у справі №759/14039/19.

31.07.2023 безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Приватного підприємства «ДУБЕКСПО» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2023 у справі №910/7340/23.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.07.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Тарасенко К.В., Станік С.Р.

Суддя Станік С.Р. з 07.08.2023 по 08.08.2023 перебував у щорічній відпустці.

На час надходження апеляційної скарги матеріали справи №910/7340/23 на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходили, у зв`язку з чим ухвалою від 09.08.2023 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Приватного підприємства «ДУБЕКСПО» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2023 у справі 910/7340/23 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду міста Києва надіслати матеріали справи №910/7340/23 на адресу Північного апеляційного господарського суду.

14.08.2023 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали вказаної справи.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/3144/23 від 21.08.2023, у зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 21.08.2023 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Станік С.Р., Гончаров С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.08.2023 апеляційну скаргу Приватного підприємства «ДУБЕКСПО» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2023 у справі 910/7340/23 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі. Клопотання Приватного підприємства «ДУБЕКСПО» про звільнення від сплати судового збору - задоволено. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства «ДУБЕКСПО» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2023 у справі 910/7340/23, розгляд якої здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/4250/23 від 17.10.2023, у зв`язку з перебуванням суддів Тищенко О.В. та Гончарова С.А. у відряджені, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2023 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Тищенко А.І. Яковлєв М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2023 апеляційну скаргу Приватного підприємства «ДУБЕКСПО» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2023 у справі 910/7340/23 прийнято до свого провадження колегією суддів у визначеному складі.

Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Так, згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Колегія суддів дійшла висновку про необхідність вийти за межі граничного процесуального строку розгляду даної справи, здійснивши її розгляд у розумний строк, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приватне підприємство «ДУБЕКСПО» (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (відповідач) про стягнення моральної шкоди у розмірі 20 100,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/19082/16 за позовом Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві до ПП «ДУБЕКСПО» про визнання недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, принижує ділову репутацію інформації та зобов`язання її спростувати. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2018 накази від 30.12.2016 по справі № 910/19082/16 визнано такими, що не підлягають виконанню. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.09.2022 визнано бездіяльність Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) неправомірною, постановлено зняти арешт з коштів Приватного підприємства «ДУБЕКСПО», накладений згідно з постановою про арешт коштів боржника від 19.06.2017 ВП НОМЕР_1.

Позивач стверджує, що ухвала Господарського суду міста Києва від 20.09.2022 не виконана відповідачем, оскільки арешт з коштів ПП «ДУБЕКСПО» не знято та станом на 01.05.2023 ПП «ДУБЕКСПО» не виключено з Єдиного реєстру боржників.

З огляду на не знятий відповідачем протягом тривалого часу арешт та наявну у Єдиному реєстрі боржників інформацію про позивача як боржника, яка відома невизначеному колу осіб, позивачу завдано моральної шкоди, що змусило позивача звернутись з даним позовом до суду.

Розмір моральної шкоди, заявленої до стягнення з відповідача, позивач визначив у сумі 20 100,00 грн, яка є еквівалентом 3 (трьох) мінімальних зарплат (6 700,00 грн х 3 = 20 100,00 грн).

Таким чином, вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач пов`язує із безпідставним невиконанням ВДВС ухвали суду від 20.09.2022 щодо завершення виконавчих дій та звільнення коштів позивача від обтяження. При цьому позивач стверджує про наявність вини відповідача у спірному правопорушенні (протиправній бездіяльності).

Оцінивши доводи позивача, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, з чим погоджується судова колегія, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Господарським судом міста Києва розглядалася справа № 910/19082/16 за позовом Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві до Приватного підприємства «ДУБЕКСПО», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, - Головного управління ДФС у м. Києві, з вимогами про:

- визнання недостовірною та такою, що завдає шкоду діловій репутації Інспекції, інформації, поширеної Підприємством в листі від 18.08.2016 №19 (далі - Лист № 19);

- зобов`язання Підприємство спростувати розповсюджену недостовірну інформацію стосовно Інспекції, поширену Листом № 19, в той же спосіб, в який вона була розповсюджена, а саме шляхом надіслання письмового спростування недостовірної інформації до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - ДФС) в десятиденний строк з дня набрання судовим рішенням законної сили.

На виконання рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2016 року у справі № 910/19082/16 видано накази від 30.12.2016 № 910/19082/16 про стягнення з Приватного підприємства «ДУБЕКСПО» на користь Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві судового збору у сумі 2 756,00 грн та зобов`язання Приватного підприємства «ДУБЕКСПО» спростувати розповсюджену ним недостовірну інформацію стосовно Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, поширену листом від 18.08.2016 №19, в той же спосіб, в який вона була розповсюджена, а саме шляхом надіслання листа із спростуванням недостовірної інформації до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві в десятиденний строк з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.12.2017 року у справі № 910/19082/16 рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2016 року та постанова Київського апеляційного господарського суду від 15.08.2017 року скасовані, справу № 910/19082/16 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

29.12.2017 ПП «ДУБЕКСПО» подало до Господарського суду міста Києва заяву про визнання наказу Господарського суду міста Києва від 30.12.2016 року № 910/19082/16 про стягнення 2 756,00 грн таким, що не підлягає виконанню, яка мотивована тим, що у зв`язку із скасуванням рішення, на підставі якого було видано наказ, останній необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2018 постановлено визнати накази Господарського суду міста Києва від 30.12.2016 року у справі № 910/19082/16 такими, що не підлягають виконанню.

У подальшому, рішенням Господарського суду міста Києва від 20.02.2018 у справі № 910/19082/16 у задоволенні позовних вимог Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - відмовлено.

12.04.2022 ПП «ДУБЕКСПО» подало до Господарського суду міста Києва скаргу на бездіяльність Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.09.2022 постановлено:

- скаргу Приватного підприємства «ДУБЕКСПО» на бездіяльність Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) задовольнити частково;

- визнати бездіяльність Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) неправомірною;

- зняти арешт з коштів Приватного підприємства «ДУБЕКСПО», накладений згідно з постановою про арешт коштів боржника від 19.06.2017 ВП НОМЕР_1;

- стягнути з Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (03127, місто Київ, вулиця Ломоносова, будинок 22/15, ) на користь Приватного підприємства «ДУБЕКСПО» (01004, м. Київ, вул. Горького, буд. 5, корпус Б, ) 44 (сорок чотири) грн 00 коп. - витрати на пересилання поштових відправлень, 3 900 (три тисячі дев`ятсот) грн 00 коп.- витрати на професійну правничу допомогу;

- в задоволенні іншої частини скарги відмовити.

ПП «ДУБЕКСПО» (позивач у даній справі № 910/7340/23) звернувся до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (відповідач у даній справі № 910/7340/23) із заявою № 16 від 16.11.2022 про зняття арешту із поточних рахунків ПП «ДУБЕКСПО», накладених в рамках ВП № НОМЕР_1. Докази направлення відповідачу заяви № 16 від 16.11.2022 наявні в матеріалах справи.

Позивач звернувся до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із інформаційним запитом № 17 від 17.11.2022, згідно якого просив повідомити про стан виконання ухвали суду від 20.09.2022. Докази направлення відповідачу інформаційного запиту № 17 від 17.11.2022 наявні в матеріалах справи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач отримав направлені позивачем заяву № 16 від 16.11.2022 та інформаційний запит № 17 від 17.11.2022, проте відповіді позивачу не надав. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України.

Вільний та безоплатний доступ до інформації автоматизованої системи виконавчого провадження забезпечує Міністерство юстиції України у мережі Інтернет на своєму офіційному веб-сайті з можливістю перегляду, пошуку, копіювання та роздрукування інформації, на основі поширених веб-оглядачів та редакторів, без необхідності застосування спеціально створених для цього технологічних та програмних засобів, без обмежень та цілодобово.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що Єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна. Відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.

Відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження (частина 5 статті 9 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або постанови, передбаченої частиною четвертою статті 40 цього Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів (частина 7 статті 9 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частина 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» містить перелік випадків, за наявності яких виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (пункт 5 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини 1 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Частиною 2 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Як було зазначено вище, вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач пов`язує із безпідставним невиконанням ВДВС ухвали суду від 20.09.2022 щодо завершення виконавчих дій та звільнення коштів позивача від обтяження.

Згідно із вимогами статті 23 Цивільного кодексу України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Аналіз положень статті 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

З системного аналізу статей 23, 1173 ЦК України вбачається, що моральна шкода, завдана юридичній особі незаконною бездіяльністю органу державної влади відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA,№ 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина перша статті 74 ГПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша, друга статті 86 ГПК України).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2018 постановлено визнати накази Господарського суду міста Києва від 30.12.2016 року у справі № 910/19082/16 такими, що не підлягають виконанню.

У матеріалах даної справи № 910/7340/23 відсутні докази направлення ухвали Господарського суду міста Києва від 11.01.2018 у справі № 910/19082/16 до ВДВС.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.09.2022 визнано бездіяльність Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) неправомірною, постановлено зняти арешт з коштів Приватного підприємства «ДУБЕКСПО», накладений згідно з постановою про арешт коштів боржника від 19.06.2017 ВП НОМЕР_1.

З Автоматизованої системи виконавчого провадження (вільний та безоплатний доступ до інформації якої забезпечує Міністерство юстиції України у мережі Інтернет на своєму офіційному веб-сайті) вбачається, що ВП № 59182963 завершено.

Разом з цим, у матеріалах справи відсутні докази того, станом на час звернення позивача з позовом до суду (10.05.2023) ПП «ДУБЕКСПО» (позивача) було виключено з Єдиного реєстру боржників.

Згідно зі ст. 299 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Ділова репутація юридичної особи визначається як оцінка її підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Стверджуючи про завдання позивачу моральної шкоди, розмір якої позивач визначив у сумі 20 100,00 грн, позивач посилається на інформацію з Єдиного реєстру боржників, згідно якого станом на 01.05.2023 ПП «ДУБЕКСПО» не виключено з Єдиного реєстру боржників.

Однак, як правильно зазначив суд першої інстанції, позивачем не додано жодних належних та допустимих доказів, у розумінні ст. 76, 77 ГПК України, на підтвердження того, що внаслідок не виключення з Єдиного реєстру боржників було завдано шкоду діловій репутації позивача та саме у розмірі, визначеному позивачем, а відповідно внаслідок цього позивачу було завдано моральну шкоду.

Виходячи із обставин даної справи та наявних у ній доказів, суд встановив, що позивачем не доведено наявність завданої йому моральної шкоди (її розміру), яка полягає у шкоді його діловій репутації.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно зазначив про те, що у даному випадку відсутні умови, за наявності яких у сукупності виникає зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, а саме: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Також суд враховує, що заявлена у позовній заяві «моральна шкода у розмірі 20 100,00 грн» визначена позивачем як «запобіжний захід від майбутніх протиправних вчинків» відповідача.

Однак, судова колегія наголошує, що звернення до суду з позовом як запобіжним заходом від вчинення відповідачем певних дій у майбутньому, не відповідає завданню господарського судочинства, яким згідно з приписами частини 1 статті 2 ГПК України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

При цьому факт наявності порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів позивача підлягає доведенню останнім в порядку ст. 73 - 79 ГПК України.

Доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення.

При цьому, судова колегія, дослідивши обставини даної справи та наявні матеріали, вважає, що посилання скаржника в обгрунтування своєї позиції на висновки, наведені в постанові Верховного Суду від 01.02.2023 у справі №759/14039/19 є не релевантними у даному контексті з огляду на недоведення позивачем належними доказами заявлених вимог.

Крім того, у якості відповідача у даній справі визначено Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та саме до цього відділу державної виконавчої служби позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 20 100,00 грн.

Судом враховано правові висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18), в якій вказано, що «кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. […] ухваливши правильне по суті судове рішення про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди на користь позивача, суди не звернули увагу, що кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів».

Враховуючи, що кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, суд першої інстанції правильно зауважив про те, що позивачем у спірному випадку не доведено наявності підстав для стягнення компенсації моральної шкоди з Державного бюджету України.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на їх недоведеність позивачем.

Усі інші доводи та міркування учасників справи, окрім зазначених в мотивувальній частині, судом апеляційної інстанції враховано, однак вони не спростовують наведених вище висновків суду та не можуть бути достатньою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення повно та всебічно досліджено обставини справи, дано їм належну правову оцінку на підставі наявних у справі доказів у їх сукупності, висновки суду є вмотивованими.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши вищенаведені обставини, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2023 у справі №910/7340/23.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2023 у справі №910/7340/23 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Приватного підприємства «ДУБЕКСПО» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2023 у справі №910/7340/23 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 86, 123, 126, 129, 269, 270, 275, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства «ДУБЕКСПО» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2023 у справі №910/7340/23- залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2023 у справі №910/7340/23 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Матеріали справи № 910/7340/23 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді А.І. Тищенко

М.Л. Яковлєв