ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року Справа № 903/821/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуюча суддя Коломис В.В., суддя Павлюк І.Ю. , суддя Саврій В.А.

секретар судового засідання Романець Х.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з`явився;

відповідача - Овчарук А.О. - адвокат (в режимі відеоконфернції);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший Український Сільськогосподарський Кооператив" та Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім. Івана Франка на рішення Господарського суду Волинської області від 08 листопада 2023 року (повний текст складено 13.11.2023) у справі №903/821/23 (суддя Якушева І.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший Український сільськогосподарський кооператив"

до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім. Івана Франка

про стягнення 1 465 079,33 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Волинської області від 08 листопада 2023 року у справі №903/821/23 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший Український сільськогосподарський кооператив" до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім. Івана Франка про стягнення 1 465 079,33 грн задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім. Івана Франка на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший Український сільськогосподарський кооператив" 752 627 грн 70 коп. заборгованості за товар, 142 638 грн 79 коп. процентів річних, 71 096 грн 40 коп. пені, 21 976 грн 19 коп. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

У задоволенні позову про стягнення 332 823 грн 84 коп. процентів річних, 165 892 грн 30 коп. пені відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Перший Український Сільськогосподарський Кооператив" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду в частині відмови з задоволенні позовних вимог скасувати та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким позов задоволити.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення Господарським судом Волинської області норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду 11.12.2023 у справі №903/821/23 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший Український Сільськогосподарський Кооператив" на рішення Господарського суду Волинської області від 08 листопада 2023 року у справі №903/821/23. Призначено справу №903/821/23 до розгляду на 25 січня 2024 року.

Також не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство ім. Івана Франка звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду в частині стягнення з відповідача 21 976 грн 19 коп. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору, скасувати.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду 11.12.2023 у справі №903/821/23 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім. Івана Франка на рішення Господарського суду Волинської області від 08 листопада 2023 року у справі №903/821/23. Об`єднано апеляційні скарги Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім. Івана Франка та Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший Український Сільськогосподарський Кооператив" в одне апеляційне провадження для спільного розгляду. Призначено справу №903/821/23 до розгляду на 25 січня 2024 року об 11:00 год.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення Господарським судом Волинської області норм процесуального права.

В судове засідання представник ТОВ "Перший Український сільськогосподарський кооператив" не з`явився. При цьому, від останнього через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Безпосередньо в судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги та доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційних скарг слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 09 серпня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПУСК" (постачальник/позивач) та ПОСП імені Івана Франка (покупець/відповідач) був укладений договір поставки нафтопродуктів №09/08/2022 (далі - договір), згідно п.1.1. якого постачальник зобов`язувався передати в погоджені строки, а покупець прийняти і оплатити, на умовах, викладених в договорі, нафтопродукти, іменовані далі за текстом «товар», найменування, кількість, ціна яких вказується в накладних документах на товар, які оформляються на кожну окрему партію товару.

Згідно з п.п. 2.7., 4.3., 4.4. договору постачальник забезпечує відвантаження товару протягом 5 календарних днів від дати отримання 100% попередньої оплати вартості товару та довіреності на отримання товару або в сроки, узгоджені в додаткової угоді. Покупець зобов`язується оплатити повну вартість товару шляхом 100% попередньої оплати його вартості впродовж 2-банківських днів, рахуючи день виставлення рахунку. Постачальник має право відвантажити товар без попередньої оплати. Якщо покупцем не здійснено 100% попередньої оплати вартості товару, а товар йому фактично поставлено (передано у власність), то вартість такого товару покупець зобов`язаний оплатити протягом 3(трьох) банківських днів з дати поставки, зо визначена у видатковій накладній на товар.

Покупець зобов`язується оплатити повну вартість товару шляхом 100% попередньої оплати його вартості впродовж 2-ох банківських днів, рахуючи день виставлення рахунку.

Постачальник має право відвантажити товар без попередньої оплати. Якщо покупцем не здійснено 100% попередньої оплати вартості товару, а товар йому фактично поставлено (передано у власність), то вартість такого товару покупець зобов`язаний сплатити протягом 3-ох банківських днів з дати поставки, що визначена у видатковій накладній на товар.

До договору поставки нафтопродуктів №09/08/2022 від 09.08.2022 укладено додаток від 16.11.2022, яким узгоджено кількість та ціну товару: 30000 л палива дизельного на загальну суму 1 529 886 грн з ПДВ; строк оплати - до 10.12.2022; сплату пені у випадку прострочення оплати.

Договір поставки нафтопродуктів №09/08/2022 від 09.08.2022, додаток №9 від 16.11.2022 до договору поставки нафтопродуктів №09/08/2022 від 16.11.2022 підписані представниками сторін, скріплені печатками підприємств.

Як встановлено судами обох інстанцій, позивачем на виконання умов договору було передано відповідачу товар на загальну суму 1 529 886 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковою накладною №3051 від 18.11.2022 та товарно-транспортною накладною від 18.11.2022, підписаними обома сторонами без будь-яких зауважень чи (або) заперечень щодо специфікації товару та його вартості.

Натомість, відповідач, в порушення умов договору та взятих на себе зобов`язань, оплату за отриманий товар здійснив частково, на загальну суму 745 000 грн, що підтверджується копіями платіжних інструкцій №11381 від 12.12.2022, №1666 від 27.02.2023. Крім того, в рахунок оплати переданого товару позивачем зараховано 32 258,30 грн переплати, яка виникла у відповідача до передачі товару 18.11.2022.

Внаслідок таких неправильних дій відповідача, останнім створена заборгованість в розмірі 752 627,70 грн (1 529 886,00 - 745 000,00 - 32 258,30).

При цьому, ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду доказів на підтвердження добровільного погашення вказаної заборгованості відповідачем не подано; відсутні такі докази і в матеріалах справи.

Оскільки, як встановлено судами обох інстанцій, існує заборгованість відповідача перед позивачем, то позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 752 627,70 грн обгрунтовані, законні та, відповідно, правомірно задоволені судом першої інстанції на підставі ст.ст. 509, 525, 526, 655, 692 ЦК України.

Відповідно до п.5.2. договору, у випадку прострочення (порушення, невиконання, протермінування, несвоєчасного виконання) покупцем строків (термінів) оплати товару, визначених умовами цього договору та додатками до нього, покупець зобов`язаний сплатити на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (тобто у період впродовж якого існувала заборгованість), від суми грошової заборгованості за кожен день прострочення (несвоєчасного виконання, невиконання) платежу.

Покупець, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити постачальнику 15% річних від простроченої суми за вест час прострочення (п.5.4 договору).

Згідно з п.5.5. договору покупець, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити постачальнику 15% річних від простроченої суми за перші 7 календарних днів прострочення. Якщо прострочка виконання грошового зобов`язання триває більше 7 календарних днів, то покупець зобов`язаний, починаючи з 8-го календарного дня прострочки виконання грошового зобов`язання сплатити постачальнику 100% річних від простроченої суми за весь час прострочення.

Оскільки матеріалами справи підтверджено неналежне виконання відповідачем умов договору та зважаючи, що п.п. 5.2., 5.4., 5.5. договору передбачена майнова відповідальність, суд першої інстанції правомірно задоволив пеню в сумі 71 096,40 грн та процентів річних в сумі 142 638,79 грн, зменшивши їх розмір до 30% з огляду на клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій.

При цьому, посилання позивача на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права в частині зменшення розміру пені та процентів річних, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

Згідно з ч.1 ст.129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

У рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 зазначено, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема, норми моралі, традицій, звичаїв, тощо, які легітимізовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно із ч.ч. 2-4 ст.13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчинюються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу (ч.3 ст.15 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст.509 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Главою 24 ГК України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За ч.2 ст.216 ГК України, застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст.217 ГК України, господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Статтею 549 ЦК України, встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. Вона не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (подібний висновок міститься і в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 у справі №7-рп/2013).

Відповідно до ч.1 ст.233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст.551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення неустойки.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (подібний висновок міститься у п.67 постанови Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 922/266/20).

Зменшення неустойки (штрафу, пені) є протидією необґрунтованого збагачення однією з сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення штрафу направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагенту на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.

З урахуванням вищевикладеного, на підставі ч.3 ст.551 ЦК України, ч.1 ст.233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені) до її розумного розміру (аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №925/577/21, від 28.06.2022 у справі №902/653/21).

Умовами договору сторони передбачили відповідальність за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у вигляді штрафу, а також змінили розмір процентної ставки, передбаченої ч.2 ст.625 ЦК України, і встановили її на рівні 48% річних від несплаченої вартості товару. Тобто право позивача на нарахування сум, заявлених до стягнення, передбачене умовами договору.

Разом з тим колегія суддів зазначає, що заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Наприклад, такими правилами є правила про неустойку, передбачені ст.ст. 549 - 552 ЦК України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило ч.3 ст.551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (ч.1 ст.624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві суд дійшов висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18). При цьому вирішення питання про зменшення заявлених до стягнення сум закон відносить на розсуд суду. У свою чергу, судовий розсуд - це право суду, яке передбачене та реалізується на підставі чинного законодавства, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення, встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), такий, що є найбільш оптимальним в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу. Суд, реалізуючи надане йому право, ураховує, що суддівський розсуд підлягає не лише обмеженням, які позитивно передбачені законом, але також певним загальним правилам, зокрема: 1) сфера суддівського розсуду поширюється на варіанти, які не сприймаються юридичною спільнотою як явно незаконні (неправильні); 2) кожен суддя зобов`язаний обрати варіант, який він або вона вважає найкращим; 3) вибір не може бути випадковим чи свавільним і потребує пояснення.

Оцінюючи обставини справи для застосування правового механізму зменшення розміру пені та 100% річних, колегія суддів враховує, що розмір основної суми заборгованості становить 752 627,70 грн. При цьому, крім суми основного боргу, позивачем заявлено до стягнення 475 462,63 грн - 100% процентів річних, 236 989,00 грн пені, а всього 712 451,63 грн, що у відсотковому відношенні до суми основного боргу становить 94,7%.

Надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, враховуючи інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених ст.3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, приймаючи до уваги те, що:

- термін прострочення виконання відповідачем зобов`язання з оплати не перевищує одного року, зобов`язання з оплати частково виконано (із 1 529 886 грн сплачено 745 000 грн, що становить 48,70%);

- одночасне стягнення пені та 100 % річних у повному обсязі створить нерівність у правовідносинах сторін, призведе до невиправданого та надмірного збагачення позивача.

- пеня є лише фінансовою санкцією за невиконання зобов`язання, спрямованою на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення;

- пеня та проценти річних не є основним боргом, будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може, а, відповідно, при зменшенні її розміру не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані.

Крім того, судом першої інстанції враховано самий правовий зміст інституту неустойки, основною метою якого є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання; при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Матеріалами справи підтверджується, що при вирішенні клопотання про зменшення розміру пені та процентів річних, суд першої інстанції перевірив всі доводи сторін і врахував всі істотні обставини, а також інтереси сторін, які заслуговують на увагу, з огляду на що визнав за можливе реалізувати надане йому право та зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача до 30%, що є співрозмірним в контексті інтересів обох сторін.

При цьому, заперечення відповідача щодо стягнення з нього судового збору та не застосування судом першої інстанції вимог ч.9 ст.129 ГПК України, колегією суддів до уваги не беруться, оскільки відповідачем не доведено, а судом не встановлено обставин того, що спір виник внаслідок неправильних дій позивача.

Більше того, спір у даній справі виник внаслідок неналежного виконання умов договору поставки нафтопродуктів №09/08/2022 від 09.08.2022 саме відповідачем, як покупцем, в частині оплати вартості поставленого позивачем, як постачальником, товару.

При цьому, колегія суддів зазначає, що з огляду положення ст.129 ГПК України, розподіл судового збору залежить від правомірності та обґрунтованості заявлених позовних вимог.

У разі зменшення судом розміру неустойки на підставі ст.233 ГК та ч.3 ст.551 ЦК України, судовий збір покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення не є наслідком необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а є виключно застосування судом свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами.

Посилання відповідача на те, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом порушено умови договору поставки нафтопродуктів №09/08/2022 від 09.08.2022, а саме, розголошено комерційну таємницю без погодження з Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством ім. Івана Франка, і такою комерційною таємницею відповідач вважає умови договору поставки нафтопродуктів №09/08/2022 від 09.08.2022, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

Так, згідно пункту 7.11. договору текст договору, будь-які матеріали, інформація та відомості, які стосуються договору, є конфіденційними і не можуть передаватися третім особам без попередньої письмової згоди іншої сторони договору, крім випадків, коли така передача пов`язана з одержанням офіційних дозволів, документів для виконання договору або сплати податків, інших обов`язкових платежів, а також у випадках, передбачених чинним законодавством України.

Конфіденційною є інформація про фізичну особу, інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, а також інформація, визнана такою на підставі закону. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, якщо інше не встановлено законом (ст. 21 Закону України "Про інформацію").

Конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. (ст. 7 Закону України "Про доступ до публічної інформації").

Конфіденційна інформація юридичної особи - це інформація, яка міститься в договорах, контрактах, листах, звітах, аналітичних матеріалах, виписках з бухгалтерських рахунків, схемах, графіках, специфікаціях, інших документах, що фігурують в діяльності юридичної особи. Розголошення даних, що містяться в таких документах, може бути використано конкурентами і, відповідно, завдати економічної та іншої шкоди юридичній особі.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не доведено, що внаслідок звернення позивача до суду з даним позовом третім особам стали відомі відомості, розголошення яких завдало чи могло завдати шкоди інтересам відповідача, або внаслідок отримання інформації про умови договору поставки нафтопродуктів №09/08/2022 від 09.08.2022 та її використання позивач отримав певні економічні переваги в силу того, що його конкуренти або інші особи такою інформацією не володіють.

Крім того, відповідно до ст.20 ГК України, кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ст.4 ГПК України).

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржниками не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду.

Посилання скаржників, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Волинської області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший Український Сільськогосподарський Кооператив" та Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім. Івана Франка залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Волинської області від 08 листопада 2023 року у справі №903/821/23 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений "31" січня 2024 р.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Саврій В.А.