СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

17 січня 2024 року м. Харків Справа № 905/674/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Залевського Павла В`ячеславовича, м. Костянтинівка, Донецької області (вх. №2576 Д/2)

на рішення Господарського суду Донецької області від 11.09.2023 у справі №905/674/23 (повний текст складено 11.09.2023, суддя Демідова П.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги", м.Дніпро,

до Фізичної особи-підприємця Залевського Павла В`ячеславовича, м.Костянтинівка, Донецької області,

про стягнення заборгованості в розмірі 163 773,26 грн

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги" звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Залевського Павла В`ячеславовича про стягнення заборгованості в розмірі 163 773,26грн, з яких 134 557,41 грн - сума боргу за спожиту електричну енергію, 1674,09 грн - 3% річних, 4045,09 грн - інфляційна складова боргу, 23 496,67 грн - пеня.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на порушення відповідачем умов договору про постачання електричної енергії споживачу постачальником універсальних послуг №1432, в частині оплати поставленої електричної енергії в повному обсязі в сумі 134557,41 грн, що також стало підставою для нарахування штрафних санкцій.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 11.09.2023 у справі №905/674/23 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 18.09.2023) позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги" до Фізичної особи-підприємця Залевського Павла В`ячеславовича про стягнення заборгованості в розмірі 163 773,26 грн задоволено.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Залевського Павла В`ячеславовича ( АДРЕСА_1 ; код РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги" (49044, Дніпропетровська область, м.Дніпро, вул.Мосаковського Володимира, 7; ) суму боргу за спожиту електроенергію в розмірі 134 557,41 грн, суму 3% річних в розмірі 1674,09 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 4045,09 грн, пеню в розмірі 23 496,67 грн та судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2147,20 грн.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції визнав доведеним факт існування договірних правовідносин сторін. Також суд виходив з того, що матеріали справи не містять доказів в підтвердження звернення споживача до постачальника із заявою про припинення дії договору, отже, за висновком місцевого господарського суду, договір постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг є чинним. Дослідивши обставини справи та надані на підтвердження позовних вимог документи, суд дійшов висновку, що відповідач не виконав своїх зобов`язань за договором та не сплатив в повному обсязі спожиту електричну енергію, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту у період листопад 2022, січень 2023 року електричну в розмірі 134 557,41 грн є правомірними. Також, зважаючи на встановлені порушення дисципліни розрахунків, судом задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги" в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 1674,09 грн, інфляційних складових боргу у розмірі 4045,09 грн та пені в розмірі 23 496,67 грн.

09.10.2023 на виконання вказаного рішення Господарським судом Донецької області видано відповідний наказ.

28.11.2023 через підсистему "Електронний суд" до Східного апеляційного господарського суду від Фізичної особи-підприємця Залевського П.В. надійшла апеляційна скарга, в якій заявник просив поновити Залевському Павлу В`ячеславовичу строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Донецької області від 11.09.2023; звільнити Залевського Павла В`ячеславовича від сплати судового збору; зупинити дію рішення Господарського суду Донецької області від 11.09.2023; поновити Залевському Павлу В`ячеславовичу строк на подання наданих доказів; рішення Господарського суду Донецької області від 11.09.2023 у справі №905/674/23 скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначав, що з початком повномасштабного вторгнення 24.02.2022, фізична особа-підприємець Залевський Павло Вячеславович припинив свою діяльність та вимушено не знаходиться у м. Костянтинівка, Донецької області. Споруди та ділянка АТП-11409, на яких здійснювалась підприємницька діяльність за адресою м. Констянтинівка, вул. Соборності 1 ( Тельмана 1), примусово вилучені на користь держави з 24.02.2022 у зв`язку із запровадженням правового режиму воєнного стану та використовуються в інтересах держави.

Апелянт зазначає, що у відповідності до п. 11.5 Кодексу систем розподілу, припинення розподілу електричної енергії можливе за заявою користувача. Також, п. 4.27 Постанови Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» від 14.03.2018 №312, встановлено, що у разі звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний повідомити електропостачальника та оператора системи або основного споживача про намір припинити дію відповідних договорів не пізніше ніж за 20 робочих днів до дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією та надати заяву щодо розірвання договорів і в цей самий термін здійснити сплату всіх видів платежів, передбачених відповідними договорами, до заявленого споживачем дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією включно.

Апелянт повідомляє, що на виконання зазначених вимог, відповідачем в березні 2022 року на адресу позивача направлені повідомлення про припинення дії договору на постачання електроенергії у зв`язку воєнним станом та в подальшому погашена існуюча заборгованість. Згідно відповіді ДТЕК Донецькі електромережі від 30.03.2022, яка надійшла на електрону адресу, повідомлення від Залевського П.В. прийнято. З урахуванням наведеного апелянт вважає, що споживач виконав вимоги закону, щодо повідомлення про припинення дії договору, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості та штрафних нарахувань скаржник вважає необґрунтованими.

Також апелянт вважає, що справа була розглянута без його належного повідомлення, оскільки ухвали суду першої інстанції повернуті з відміткою «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою». Враховуючи наведене, скаржник вважає, що відповідач з об`єктивних причин був позбавлений можливості надати відзив та докази по справі в суді першої інстанції та звернутися з клопотанням про витребування доказів.

У зв`язку з цим, 30.11.2023 до суду апеляційної інстанції скаржником надано клопотання про витребування доказів.

У клопотанні заявник повідомляє, що з метою підтвердження обставин не знаходження відповідача за адресою споживання електричної енергії та незаконного нарахування заборгованості саме з відповідача, начальнику Костянтинівської міської військової адміністрації, направлений відповідний адвокатський запит від 15.11.2023, який залишений без відповіді. Крім того, відповідно до п 11.5 Постанови Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг ід 14.03.2018 №310 про затвердження Кодексу систем розподілу, та п. 27 Постанови від 14.03.2018 №312 Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» ОСОБА_2 виконав вимоги закону, щодо повідомлення Постачальника про припинення дії договору, що наразі заперечується Постачальником згідно отриманих матеріалів на адвокатський запит. Скаржник зазначає, що згідно наданих апелянтом доказів, повідомлення Залевського П.В. про припинення дії договору №1432, отримано АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» 30.03.2022 о 13:47 хв. Згідно відповіді кол-центру ДТЕК «Донецькі електромережі», вбачається направлення відповіді на дане повідомлення Залевському П.В. - 02.04.22 в 11:05 хвилин. Натомість ДТЕК Донецькі електромережі» заперечують факт отримання повідомлення від Залевського П.В. , що вбачається з відповіді від 29.11.2023 на адвокатський запит, в якій споживача повідомлено, що на дату початку активних бойових дій 24.02.2022, основний операційний персонал товариства знаходився у м. Маріуполі. Тому, в період лютий-березень 2022 року товариство фактично було позбавлене можливості здійснювати нормальне управління діяльності. В даний період також втрачено доступ до електронної поштової скрині ІНФОРМАЦІЯ_1 , який було відновлено лише у квітні 2022 року, шляхом його закріпленням за іншим працівником у м. Краматорськ; більшість даних та нформації з електронної адреси у вказаний період втрачено.

Посилаючись на суперечність інформації щодо не отримання повідомлення Залевського П.В. про припинення договору, а також те, що докази на підтвердження своїх доводів відповідач не зміг самостійно отримати, апелянт просить поновити Залевському П.В. строк на подання клопотання про витребування доказів. Витребувати у начальника Костянтинівської міської військової адміністрації інформацію про вилучення для потреби держави у зв`язку із запровадженням правового режиму воєнного стану споруд та ділянки АТП-11409 за адресою, що зазначена у клопотанні та інформацію не знаходження у користуванні ФОП Залевського П.В. зазначених споруд та ділянки з 24.02.2022. Витребувати у АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» (код 302, Донецька область, м. Покровськ, вул. Шосейна, 32) інформацію щодо надходження повідомлення Залевського П.В. про припинення дії договору №1432, отриманого АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» 30.03.2022 о 13:47 хв., по офіційній електроній пошті: та витребувати оригінал договору №1432.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.12.2023 задоволено клопотання Фізичної особи-підприємця Залевського Павла В`ячеславовича та поновлено апелянту строк на подання апеляційної скарги. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Залевського Павла В`ячеславовича на рішення Господарського суду Донецької області від 11.09.2023 у справі №905/674/23 та призначено розгляд справи на 10.01.2024 о 12:00 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №105. Зупинено дію рішення Господарського суду Донецької області від 11.09.2023 у справі №905/674/23. Встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв і клопотань по суті справи та з процесуальних питань - 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Також ухвалами Східного апеляційного господарського суду від 14.12.2023 та від 28.12.2023 задоволено заяви представників позивача та відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Разом з тим, у зв`язку з посиленням інтенсивності ракетних обстрілів м. Харкова, ураженням ворожими силами, зокрема, центральної частини міста, де також знаходиться приміщення Східного апеляційного господарського суду, продовженням існування ракетної небезпеки для міста, а також небезпеки життю та здоров`ю працівників та відвідувачів суду, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.01.2024 повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги ФОП Залевського П.В. на рішення Господарського суду Донецької області від 11.09.2023 у справі №905/674/23 відбудеться 17.01.2024 о 10:00 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 105. Розгляд справи постановлено здійснювати за участю представників сторін в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів представників.

Розглянувши в судовому засіданні 17.01.2024 клопотання ФОП Залевського П.В. про витребування доказів суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у його задоволенні зважаючи на таке.

Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 3, 4, 8 ст. 80 ГПК України)

Статтею 81 ГПК України також встановлено, що учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено: який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів); обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Виходячи з наведених приписів обов`язок подання доказів покладено на сторони, а неможливість їх подання до суду має бути обґрунтовано відповідним учасником справи із наведенням обставин, що унеможливлюють їх самостійне надання учасником справи, або ж у встановлений законодавцем строк.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Наведені положення передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як: «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежать від особи», і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою).

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.04.2021 зі справи № 909/722/14.

Відповідно до висновку щодо застосування приписів статей 80, 269 ГПК України, викладеного Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06.02.2019 у справі №916/3130/17 та від 18.06.2020 у справі №909/965/16, від 26.02.2019 у справи №913/632/17 єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи, у даному разі на відповідача.

Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів без урахування наведених вище критеріїв у вирішенні питання про прийняття судом апеляційної інстанції таких доказів матиме наслідком порушення приписів статті 269 ГПК України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

Правова позиція з цього питання викладена в постанові Верховного Суду від 01.07.2021 у справі №46/603.

Таким чином, додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Звертаючись з клопотанням про витребування доказів до суду апеляційної інстанції, заявник, з огляду на вимоги ст. 269 ГПК України повинен також обґрунтувати неможливість подання цих доказів до місцевого господарського суду.

Обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із нормою ст.269 ГПК України покладається саме на скаржника, а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність.

Як вбачається з матеріалів справи, апелянт не подавав до суду першої інстанції клопотання про витребування доказів, оформлене відповідно до вимог ст.81 ГПК України. Натомість, згідно поданого клопотання, підставою для витребування доказів на стадії апеляційного перегляду, заявник вказує що він не приймав участі в засіданні по розгляду справи, оскільки не був повідомлений місцевим господарським судом належним чином, а тому відповідач з об`єктивних причин був позбавлений можливості надати відзив та докази по справі в суді першої інстанції та звернутися з клопотанням про витребування доказів.

Дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено, що 01.06.2023 Господарським судом Донецької області постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги" та відкрито провадження у справі 905/674/23. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Частиною 2 ст.120 ГПК України встановлено, що суд повідомляє учасників справи про вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язкова.

Частиною 3 та 4 статті 120 ГПК України передбачено, що повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень і ухвала про вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів для вчинення відповідної процесуальної дії.

Відповідно до ч.3 ст.120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з положеннями частини 6 статті 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення (пункт 3); день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (пункт 4); день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (пункт 5).

Згідно з ч. 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Частиною 4 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про фізичну особу - підприємця, зокрема, про місцезнаходження (місце проживання або інша адреса, за якою здійснюється зв`язок з фізичною особою - підприємцем).

Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Тобто, інформація щодо місцезнаходження фізичної особи - підприємця вноситься до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на підставі відомостей, наданих безпосередньо такою особою, яка у разі зміни місцезнаходження зобов`язана внести відповідні зміни до Реєстру.

З матеріалів справи вбачається, що ухвала Господарського суду Донецької області від 01.06.2023 направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою місцезнаходження відповідача, що повідомлена суду позивачем, а також міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 85103, Донецька обл., м. Костянтинівка, вул. П`ятигорська, 8.

Разом з цим, вказану ухвалу повернуто поштовим відділенням на адресу суду з позначкою "за закінченням терміну зберігання".

З матеріалів справи також вбачається, що ухвала про відкриття провадження у справі від 01.06.2023 була направлена судом першої інстанції на електронну адресу відповідача @mail.gov.ua; та згідно довідок, сформованих у системі "Діловодство спеціалізованого суду", доставлена до електронної скриньки отримувача 01.06.2023.

Суд апеляційної інстанції враховує, що зазначена електронна адреса відповідача не є офіційною, оскільки не повідомлялась відповідачем суду першої інстанції та не міститься у відкритих державних реєстрах. Разом з цим, з метою повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі, судом першої інстанції також здійснено спробу встановити зв`язок з відповідачем за номером телефону, який зазначено у якості засобу зв`язку з відповідачем в Єдиному держаному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей, тобто офіційно зазначена відповідачем в державному реєстрі для здійснення зв`язку. Проте, з телефонограми суду першої інстанції від 06.06.2023 вбачається, що встановити зв`язок за телефонами, що зазначені відповідачем у Єдиному держаному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, не вдалось.

Додатково, з метою повідомлення відповідача про час, дату та місце розгляду справи, судом першої інстанції 06.06.2023 на офіційному веб-порталі Судова влада України розміщено повідомлення про відкриття провадження у справі №905/674/23 з посиланням на веб-адресу ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Матеріали справи також свідчать, що ухвалою суду першої інстанції від 11.08.2023 розгляд справи було відкладено з метою надання відповідачу часу для направлення відзиву на позовну заяву. Вказану ухвалу також направлено судом рекомендованими листом з повідомленням про вручення за адресою місцезнаходження відповідача, що міститься в Єдиному держаному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Разом з цим, 29.08.2023 ухвалу суду повернуто поштовим відділенням на адресу суду із позначкою «за закінченням терміну зберігання».

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та / або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статтями 162, 165, 258, 263, 290, 295 ГПК України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (близький за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 12.04.2021 у справі № 910/8197/19, від 09.12.2021 у справі № 911/3113/20).

Колегія суддів враховує, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б, від 04.03.2021 у справі №910/6835/20).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вчинено всіх необхідних та достатніх дій для належного повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи. Отже, доводи апелянта про те, що розгляд справи відбувався без належного повідомлення відповідача, що позбавило його об`єктивної можливості звернутись до суду першої інстанції з клопотанням про витребування доказів, спростовуються матеріалами справи.

В апеляційній скарзі та судовому засіданні як на підставу для витребування доказів у справі апелянт посилається на той факт, що з 24.02.2022 споруди та ділянки АТП-11409, якими користувався ФОП Залевського П.В., знаходяться у користуванні іншої юридичної особи як такі, що вилучені для потреб держави у зв`язку із запровадженням воєнного стану. Докази про що, апелянт просить витребувати у начальника Костянтинівської міської військової адміністрації на підтвердження незнаходження відповідача за адресою споживання електричної енергії та безпідставного нарахування заборгованості саме відповідачу.

На підтвердження доводів щодо знаходження з 24.02.2022 споруд та ділянок АТП -11409 в користуванні іншої особи, а також належного повідомлення постачальника про такі обставини та про припинення дії договору, апелянт надає копію заяви про припинення дії договору №1432 від 12.08.2019, яка адресована АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» та Товариству з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги". Направлення копії вказаної заяви про припинення дії договору від 05.03.2022 на адресу АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» та ТОВ "Донецькі енергетичні послуги" апелянт також підтверджує наданими до заяви описами вкладення із зазначенням номерів поштових відправлень та квитанцій до поштових відправлень від 05.03.2022 на адресу вказаних юридичних осіб. Доказів отримання вказаними особами поштових відправлень апелянтом не надано.

В той же час, як вбачається із наданої відповідачем заяви від 05.03.2022, адресою її направлення до ТОВ "Донецькі енергетичні послуги" (позивача у справі) зазначено м. Дніпро, вул. Мосаковського Володимира, 7.

Судом досліджено надані позивачем до відзиву на апеляційну скаргу Виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з якої вбачається, що за вказаною адресою в Єдиному державному реєстрі позивач здійснив реєстрацію лише 18.04.2022.

Згідно здійсненого судом запиту до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо юридичної особи за кодом (ТОВ "Донецькі енергетичні послуги") також вбачається, що станом на 05.03.2022, тобто дату відправлення заяви про припинення дії договору, адресою місцезнаходження юридичної особи є: 87539, Донецька обл., м. Маріуполь, Бульвар Шевченка, будинок 62.

Таким чином, наданими документами відповідач не підтвердив, що на момент направлення заяви про припинення дії договору від 05.03.2022, така заява направлена за належною адресою позивача та отримана ТОВ "Донецькі енергетичні послуги".

Направлення 30.03.2022 о 13:48 заяви про припинення дії договору від 05.03.2022 на електронну пошту позивача yasno.com.ua (файл у форматі PDF), що апелянт підтверджує наданою копією роздруківки скріншоту екрана, не підтверджує направлення позивачу саме заяви про припинення дії договору від 05.03.2023.

Враховуючи встановлені у справі обставини, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для витребування додаткових доказів у справі.

В той же час, судова колегія дійшла висновку про наявність правових підстав для зупинення апеляційного провадження у даній справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України з таких підстав.

При ухваленні оскаржуваного рішення, господарським судом першої інстанції було, зокрема, задоволено позовні вимоги про стягнення з ФОП Залевського П.В. на користь ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» окрім суми суму боргу за спожиту електроенергію в розмірі 134 557,41грн, також 3% річних в розмірі 1674,09 грн, інфляційні втрати у розмірі 4045,09 грн та пеню в розмірі 23 496,67 грн. Фінансові санкції нараховані з посиланням за несвоєчасне виконання зобов`язань по сплаті електроенергії, спожитої у листопаді 2022 року та січні 2023 року.

Колегією суддів встановлено, що ухвалою Верховного Суду від 09.08.2023 передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справу №911/1359/22.

Ухвала мотивована тим, що "...Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 25.02.2022 прийнято постанову №332 "Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії, під час особливого періоду", яку Постановою НКРЕКП від 27.02.2022 №333 доповнено пунктами 3-5, зокрема пунктом 5 рекомендовано учасникам ринку електричної енергії на період дії особливого періоду зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії".

В подальшому, до постанови НКРЕКП №332 вносились зміни та доповнення, зокрема постановою від 26.04.2022 №413 пункти 1-12 змінено пунктом 1, зміст якого змінено та доповнено підпунктом 16, відповідно до якого на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування надано настанови - зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії", між учасниками ринку електричної енергії.

Система нормативно-правових актів України за їх юридичною силою (від актів вищої юридичної сили до актів нижчої юридичної сили) включає: а) Конституцію України; б) закони, кодекси України; в) підзаконні нормативно-правові акти: постанови Верховної Ради України, укази Президента України, постанови Кабінету Міністрів України, накази міністерств, акти інших державних органів, розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, акти органів місцевого самоврядування, які містять норми права тощо.

У наведеному контексті постанова НКРЕКП №332 (підзаконний акт) має меншу юридичну силу перед законами - Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України, адже не знаходиться на одному ієрархічному рівні, відповідно не може бути спеціальним законом, який згідно з наведеним має перевагу над загальним законом (Цивільним кодексом України, який є основним актом цивільного законодавства України, та Господарським кодексом України), який передбачає право сторін на застосування в договорі заходів відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання.

В той же час, Верховний Суд у постанові від 26.07.2023 у справі №922/1948/22, залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову про стягнення пені та штрафу за період з 26.02.2022 по 25.04.2022, фактично погодився з висновками судів попередніх інстанцій стосовно того, що постанова НКРЕКП №332 підлягає застосуванню до спірних правовідносин з урахуванням змін, внесених постановою НКРЕКП від 26.04.2022 №413.

Проте, у спірний у справі №922/1948/22 період нарахування штрафних санкцій з 26.02.2022 по 25.04.2022 підпункт 16 пункту 1 у постанові НКРЕКП №332 взагалі був відсутній, а формулювання пункту 5 (в редакції постанови від 27.02.2022) вказувало на надання сторонам рекомендацій щодо зупинення нарахування та стягнення штрафних санкцій (надано рекомендації щодо врегулювання правовідносин сторін з метою стабілізації учасників ринку електричної енергії під час особливого періоду)".

Верховний Суд у справі №911/1359/22 вказав, що такий рекомендаційний характер пункту 5 постанови НКРЕКП №332 (в редакції постанови від 27.02.2022), яка є підзаконним актом, не може змінювати та нівелювати надане нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України (законом) право однієї сторони на застосування заходів відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання (тим більше воно відповідає умовам договору) та, відповідно, звільняти від такої відповідальності іншу сторону, не припиняючи чинності відповідних умов договору.

Положення підпункту 16 пункту 1, яким було доповнено постанову НКРЕКП №332 та на підставі якого було відмовлено у позові в частині стягнення штрафних санкції у справі №922/1948/22, не мають імперативного (обов`язкового) характеру, а є настановами, тобто по суті також рекомендаціями/порадами учасникам ринку електричної енергії, які не містять умов чи застережень про звільнення учасників ринку електричної енергії, в тому числі відповідача, від сплати штрафних санкцій за порушення умов договору, укладеного на підставі Закону України "Про ринок електричної енергії".

Зміст наведеного підпункту свідчить про те, що рекомендації (настанови) надано лише учасникам ринку електроенергії щодо зупинення нарахування та стягнення штрафних санкцій, що не є тотожним забороні учасникам ринку електричної енергії звертатися до суду з відповідним позовом. При цьому, оскільки суд не входить до сфери урядування НКРЕКП, останній зобов`язаний розглянути спір по суті вимог та застосувати норми договору та закону, які регулюють спірні правовідносини".

Відтак, на думку Верховного Суду у справі №911/1359/22, існує необхідність у відступленні від вищенаведеного висновку Верховного Суду у справі №922/1948/22, оскільки положення постанови НКРЕКП №332 (підпункт 16 пункту 1), які містять рекомендації та настанови учасникам ринку електроенергії на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, не можуть мати наслідком відмову в задоволенні позову про стягнення штрафних санкцій, адже розглядаючи вимоги про стягнення штрафних санкцій, суд повинен встановити правомірність їх нарахування та заявлення до стягнення відповідно до умов укладеного договору та чинного законодавства (Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, як закону), норми якого не можуть бути нівельовані постановою НКРЕКП №332, як підзаконним актом.

Ухвалою об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.08.2023 прийнято до розгляду справу №911/1359/22 за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду Київської області від 16.12.2022, постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2023 та призначено до розгляду.

Згідно зі ст. 36 Закону "Про судоустрій і статус суддів", Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (ч. 6 ст. 13 Закону "Про судоустрій і статус суддів").

Складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац 3 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 №8-рп/2005 та абзац 1 підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 31.03.2015 №1-рп/2015).

Юридична визначеність дає можливість учасникам суспільних відносин передбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх легітимних очікуваннях, зокрема у тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право буде реалізоване (Рішення Конституційного Суду України від 05.06.2019 №3-р(І)/2019).

Принцип правової визначеності вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їхні рішення не викликали сумнівів (пункт 61 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Брумареску проти Румунії" (Brumгrescu v. Romania), заява №28342/95). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (пункт 123 рішення ЄСПЛ у справі "Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії" (Lupeni Greek Catholic Parish and Others v. Romania), заява №76943/11).

Відтак, існування протилежних висновків щодо застосування зазначених вище положень закону фактично суперечить вимогам щодо правової передбачуваності і правової визначеності, що унеможливлює здійснення особою, як має намір звернутись до суду, ефективний захист її прав та законних інтересів. Така ситуація фактично ставить під сумнів можливість реалізації позивачем права на ефективний судовий розгляд.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 229 ГПК України визначено, що провадження у справі у випадку, встановленому п. 7 ч. 1 ст. 228 цього Кодексу, зупиняється до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Враховуючи, що висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №911/1359/22 стосуватимуться можливості застосування положень постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 25.02.2022 №332 "Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану" (підпункту 16 пункту 1) в частині зупинення нарахування та стягнення штрафних санкцій, з метою дотримання єдності судової практики, враховуючи, що договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №1432 від 12.08.2019 укладено сторонами, в тому числі, у відповідності до Закону України «Про ринок енергетичної енергії» як між учасникам ринку електроенергії, судова колегія, з урахуванням приписів п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України, вважає за необхідне зупинити апеляційне провадження у справі №905/674/23 до закінчення перегляду в касаційному порядку об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №911/1359/22.

Керуючись ст.ст. 228, 229, 234, 235, 269, 281 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні клопотання представника Фізичної особи-підприємця Залевського Павла В`ячеславовича про витребування доказів відмовити.

2. Зупинити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Залевського Павла В`ячеславовича на рішення Господарського суду Донецької області від 11.09.2023 у справі №905/674/23 до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №911/1359/22 та оприлюднення в Єдиному державному реєстрі судових рішень повного тексту постанови Верховного Суду у справі №911/1359/22.

3. Сторонам невідкладно повідомити Східний апеляційний господарський суд про результати розгляду в касаційному порядку справи №911/1359/22.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку ст.ст. 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя Л.М. Здоровко