СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 року м. Харків Справа № 922/3672/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Крестьянінов О.О. , суддя Тарасова І.В.

розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Харківського обласного управління акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (вх.№2448 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 24.10.2023 (прийняте у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Ємельяновою О.О., повний текст складено 24.10.2023) у справі №922/3672/23

за позовом Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", м. Київ, в особі філії Харківського обласного управління акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", м. Харків,

до Фізичної особи - підприємця Ліман Євгенії Василівни, м. Харків,

про стягнення 82 106,12 грн,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії Харківського обласного управління акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" звернулось до Господарського суду Харківської області із позовом про стягнення з Фізичної особи - підприємця Ліман Євгенії Василівни заборгованості за кредитним договором № 942 від 05.02.2020 у сумі 82 106,12 грн, з яких: заборгованість за простроченою основною сумою боргу (кредитом) у розмірі 56 648,00 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 24 587,58 грн, 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) у розмірі 232,53 грн, 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування у розмірі 81,75 грн, інфляційні втрати за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) у розмірі 414,79 грн, інфляційні втрати по простроченим процентам у розмірі 141,47 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 24.10.2023 у справі №922/3672/23 у позові Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Харківського обласного управління акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" відмовлено частково.

Стягнуто з Фізичної особи - підприємця Ліман Євгенії Василівни на користь Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Харківського обласного управління акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" заборгованість за кредитним договором № 942 від 05.02.2020 за простроченою основною сумою боргу (кредитом) у розмірі 56 648,00 грн та 1 851,79 грн судового збору.

В частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 24 587,58 грн, 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) у розмірі 232,53 грн, 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування у розмірі 81,75 грн, інфляційні втрати за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) у розмірі 414,79 грн, інфляційні втрати по простроченим процентам у розмірі 141,47 грн відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що позивач скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту, чим змінив строки повернення кредиту, а саме після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вих. № 118.20-06/1/868 від 21.12.2022 (відповідно до чеку Укрпошти вимогу було відправлено відповідачу 30.12.2022), а у відповідача настав строк повернення кредитних коштів та виник обов`язок повернути всю суму основної заборгованості за кредитом (основного боргу) з 07.01.2023 відповідно до вимог статті 530 Цивільного кодексу України. Позивачем заявлено заборгованість по процентам за користування кредитом, як у період дії договору з 28.02.2022 по 07.01.2023, так і після пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту з 07.01.2023 по 24.07.2023. Тому, як зазначено в рішенні, безпідставним є нарахування позивачем заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 07.01.2023 по 24.07.2023, у зв`язку із чим, позовні вимоги у цій частині не задоволені судом.

Щодо заявленої до стягнення позивачем заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 28.02.2022 по 07.01.2023, суд зазначив, що Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану (далі - Закон № 2120-IX) доповнено, серед іншого, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пунктом 18, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). При цьому, строк дії таких обмежень триває включно із 24 лютого 2022 року і на період дії воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Після 24.02.2022 платежі (неустойка (штраф, пеня), інші платежі), сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про безпідставне стягнення із відповідача заявленої заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 24.02.2022 по 24.07.2023, у зв`язку із чим, позовні вимоги у цій частині не задоволені.

Щодо нарахованих позивачем (під час дії договору до 07.01.2023), а саме:

- 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) у розмірі 232,53 грн (за загальний період з 06.05.2020 по 10.02.2022),

- 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування у розмірі 81,75 грн (за загальний період з 13.04.2020 по 11.02.2022),

- інфляційні втрати за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) у розмірі 414,79 грн (за загальний період травень 2020 року січень 2022 року, а саме: травень 2020 року (несплата за травень 2020 року), грудень 2021 року січень 2022 року (несплата за грудень 2021 року), вересень 2021 року жовтень 2021 року (несплата за вересень 2021 року), серпень 2021 року вересень 2021 року (несплата за серпень 2021 року), серпень 2021 року жовтень 2021 року (несплата за серпень 2021 року), липень 2021 року вересень 2021 року (несплата за липень 2021 року), червня 2021 року липень 2021 року (несплата за червень 2021 року), червень 2021 року вересень 2021 року (несплата за червень 2021 року), березень 2021 року (несплата за березень 2021 року), березень 2021 року квітень 2021 року (несплата за березень 2021 року), липень 2020 року (несплата за липень 2020 року), червень 2020 року (несплата за червень 2020 року), травень 2020 року червень 2020 року (несплата за травень 2020 року),

- інфляційні втрати по простроченим процентам у розмірі 141,47 грн (за загальний період квітень 2020 року по січень 2022 року, а саме квітень 2020 року (нараховано проценти з 29.02.2020 31.03.2020), грудень 2021 року січень 2022 року (нараховано проценти з 31.10.2021 - 30.11.2021), серпень 2021 року вересень 2021 року (нараховано проценти з 30.06.2021 31.07.2021), червень 2021 року липень 2021 року (нараховано проценти з 30.04.2021 31.05.2021), березень 2021 року (нараховано проценти з 31.01.2021 28.02.2021), липень 2020 року (нараховано проценти з 31.05.2020) відповідно до наданого розрахунку, суд зазначив, що за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

В зв`язку з чим, судом визнано неправомірним нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат під час дії договору (до 07.01.2023), тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) у розмірі 232,53 грн (за загальний період з 06.05.2020 по 10.02.2022), 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування у розмірі 81,75 грн (за загальний період з 13.04.2020 по 11.02.2022), інфляційні втрати за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) у розмірі 414,79 грн (за загальний період з травня 2020 року по січень 2022 року), інфляційні втрати по простроченим процентам у розмірі 141,47 грн (за загальний період з квітня 2020 року по січень 2022 року).

Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії Харківського обласного управління акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 24.10.2023 у справі №922/3672/23 в частині відмови у стягненні заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 24 587,58 грн і ухвалити нове рішення у відповідній частині, яким стягнути з відповідача на користь позивача проценти за користування кредитом у розмірі 17 277,66 грн, в іншій частині залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Скарга обґрунтована тим, що у зв`язку із несвоєчасним та у неповному обсязі виконанням ФОП Ліман Є.В. своїх кредитних зобов`язань, виникла прострочена заборгованість, що підтверджується даними розрахунку заборгованості за кредитом та випискам по обліковим рахункам, доданими до матеріалів справи. Тому, банк на виконання п.3.12 кредитного договору направив 30.12.2022 позичальнику вимогу про дострокове повернення суми кредиту за № 118.20-06/1/868 від 21.12.2022. У направленій вимозі, банк вимагав повернення всієї суми кредиту 56 648,00 грн та сплатити суми нарахованих процентів за користування ним, не пізніше 25 (двадцяти п`яти) банківських днів з дати направлення банком такої вимоги. Таким чином, позичальник повинен був повернути кредит та сплатити нараховані проценти не пізніше 06.02.2023. Нараховані проценти на вказану дату становлять у розмірі 17 277,66 грн. Однак, зазначена вимога була залишена позичальником без відповіді та задоволення. Враховуючи зазначене, банк вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та відмовив у стягненні процентів в частині, а саме за період з 28.02.2022 по 06.02.2023 у розмірі 17 277,66 грн.

Відповідно до абз.1 ч.10 ст.270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами ч.13 ст.8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.12.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Харківського обласного управління акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (вх.№2448 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 24.10.2023 у справі №922/3672/23 та ухвалено здійснити її розгляд у порядку письмового провадження без виклику та повідомлення учасників справи. Встановлено відповідачу строк до 20.12.2023 для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання апелянту. Встановлено учасникам справи строк до 20.12.2023 для подання заяв, клопотань, тощо.

25.12.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№16058), в якому останній проти апеляційної скарги заперечує, просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами за користування кредитом у загальному розмірі 24587,58 грн залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що у разі направлення вимоги про дострокове повернення кредиту відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, у період строку, який надається банком для погашення заборгованості після отримання такої вимоги позичальником, не можуть нараховуватися проценти, оскільки договір вважається припиненим (а відтак і проценти не нараховуються) з моменту надсилання вимоги банку в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Отже, нарахування процентів за період після надіслання відповідної вимоги до завершення наданого банком строку також не є можливим. Також просить поновити відповідачу процесуальний строк подання відзиву на апеляційну скаргу, встановлений ухвалою суду від 04.12.2023, посилаючись на те, що відповідач не мала можливості подати відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк з поважних причин - у зв`язку зі смертю батька (16.12.2023) та необхідністю вчинення дій, пов`язаних з організацією його поховання (у період з 16.12.2023 по 21.12.2023), на підтвердження чого надано копію свідоцтва про смерть ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 від 21.12.2023, копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 серія НОМЕР_2 .

29.12.2023 до суду від позивача надійшли пояснення на відзив на апеляційну скаргу (вх.№16322), в яких останній зазначає, що посилання відповідача у відзиві на апеляційну скаргу на передбачене в законі словосполучення інші платежі, як на підставу звільнення від сплати процентів за користування кредитом, не відповідає змісту закону, яким визначено про звільнення від обов`язку сплати споживачем інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором, до яких проценти як плата за користування кредитом не належать. Таким чином, вимога банку щодо сплати процентів нарахованих за правомірне користування кредитом за період з 28.02.2022 по 06.02.2023 у розмірі 17 277,66 грн є такою, що відповідає чинному законодавству, умовам укладеного кредитного договору та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до розпорядження Східного апеляційного господарського суду щодо повторного автоматизованого розподілу справи та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.01.2024 у зв`язку з відпусткою судді Пуль О.А., яка входила до складу колегії суддів, для розгляду справи №922/3672/23 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Тарасова І.В.

Колегія суддів, розглянувши клопотання відповідача про поновлення пропущеного строку для подання відзиву на апеляційну скаргу, зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ГПК України, учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 119 ГПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження від 04.12.2023, зокрема, встановлено відповідачу строк до 20.12.2023 для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання апелянту. Встановлено учасникам справи строк до 20.12.2023 для подання заяв, клопотань, тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, відзив на апеляційну скаргу було направлено відповідачем 22.12.2023, разом з цим, в обґрунтування пропущеного строку відповідач посилається на смерть батька 16.12.2023, на підтвердження чого надано відповідні документи.

За таких обставин, колегія суддів задовольняє клопотання відповідача про поновлення строку для подання відзиву на апеляційну скаргу та приймає його до розгляду.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, 05.02.2020 між Акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі керуючого територіально відокремленим безбалансовим відділенням №10020/20 ІІІ типу, яке підпорядковане філії Харківське обласне управління АТ Ощадбанк (банк) та Фізичною особою - підприємцем Ліман Євгенією Василівною (позичальник) було укладено кредитний договір № 942.

Пунктом 2.1. договору сторони погодили, що банк зобов`язується надати на умовах цього договору, а позичальник зобов`язується отримати, належним чином використовувати та повернути в передбаченому цим договором строки кредит у розмірі, визначеному у статті 3 цього договору та сплатити проценти за користування кредитом, комісійні, винагороди та інші платежі в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п.3.1 договору сума та валюта кредиту 170 000,00 грн.

За змістом п.3.2 договору кредит надається одноразово з остаточним терміном повернення кредиту не пізніше 03.02.2023.

Згідно з підпунктом 3.4.1. договору процентна ставка є фіксованою та нараховується і сплачується у розмірі 30 % річних.

Підпунктом 3.4.2. договору передбачено, що в порядку, визначеному цим договором, може бути встановлено інший розмір процентної ставки, ніж зазначені в п. 3.4.1. нього договору, зокрема, але не виключно у разі: змін у грошово-кредитній одиниці України; зміни економічної ситуації в Україні (економічної крипти) та / або міжнародної економічної ситуації, у тому числі зміни процентної політики (на ринку України або на міжнародних ринках); зміни ставок на залучені банком кошти або економічних нормативів діяльності банку, зокрема, але не виключно, внаслідок прийняття рішень чи вжиття будь-яких заходів Національним банком України, іншими органами державної влади та управління, які впливають на стан кредитного ринку України; несприятливих коливань вартості цінних паперів, робіт, послуг, курсів іноземних валют тощо.

Такий перегляд процентної ставки може здійснюватися банком протягом строку дії цього договору до моменту повного виконання позичальником зобов`язання. В такому разі банк направляє позичальнику та/або поручителю, тa/aбo майновому поручителю відповідне повідомлення (в порядку, визначеному п.8.4 цього договору) із зазначенням встановленого іншого розміру процентної ставки, а також причин перегляду розміру процентної ставки до цього договору та документів забезпечення.

За змістом підпункту 3.4.5. договору проценти нараховуються щомісячно методом факт /факт на основну суму боргу та за строк фактичного користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту включно, та до повного погашення основної суми боргу за цим договором. При нарахуванні процентів день видачі кредиту приймається до розрахунку як 1 (один) повний день користування кредитом, а день повернення кредиту (його частини) до розрахунку процентів не включається.

Нараховані за період з дня видачи кредиту або з першого числа звітного місяця по останнє число звітного місяця або по день погашення позичальником кредиту (або його частини) проценти сплачується позичальником не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, а у разі розірвання цього договору або настання остаточного терміну повернення кредиту одночасно з погашенням всієї основної суми боргу (підпункт 3.4.6. договору).

Пунктом 3.5. договору визначено, що позичальник сплачує банку комісійну винагороду за надання кредиту у розмірі 1 % від суми кредиту в день укладення цього договору.

Позичальник здійснює повернення кредиту та проводить сплату процентів за користування ним відповідно до графіку платежів, який є додатком № 2 до цього договору, та у випадках, визначених договором, підлягає коригуванню банком (пункт 3.10 договору).

Умовами п.3.12.1 договору передбачено, що банк має право призупинити надання кредиту або відмовитись від надання позичальнику кредиту частково або в повному обсязі, відкликати кредит, або вимагати дострокового повернення суми кредиту та сплати суми нарахованих процентів за користування кредитом (разом з будь-якими іншими нарахованими сумами, що підлягають сплаті за цим договором), у тому числі, але не виключно, у разі, якщо позичальник вчасно не здійснив погашення основної суми боргу або її частини, або не сплатив проценти за користування кредитом або будь-які інші суми, які підлягають сплаті за цим договором та/або за будь-яким іншим договором, який укладений позичальником з банком з метою здійснення будь-якої кредитної операції.

За змістом п.3.15 договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати банку відповідну плату (проценти) в порядку та розмірах, визначених цим договором.

Банк має право вимагати від позичальника належного виконання останнім взятих на себе зобов`язань за цим договором (п.4.2.1 договору).

Відповідно до підпункту 4.3.1. договору позичальник зобов`язаний належним чином виконувати усі умови цього договору та взяті на себе цим договором зобов`язання за іншими договорами укладеними із банком.

Згідно з підпунктом 4.3.2. договору позичальник зобов`язаний у випадку неналежного виконання взятих на себе зобов`язань за цим договором на першу вимогу банку сплатити штрафні санкції, як це передбачено в цьому договорі, а також у повному обсязі усі інші платежі та відшкодувати завдані збитки.

Пунктом 6.1. договору встановлено, що у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, передбачених цим договором, банк має право застосувати до позичальника штрафні санкції за порушення позичальником строків виконання зобов`язань щодо погашення основної суми боргу та /або сплати комісійних винагород та /або процентів за користування кредитом пеню за користь банку, яка обчислюється від суми простроченого платежу у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період простроченого платежу, за кожен день прострочення.

Між сторонами було підписано додаток № 1 до договору -заява на отримання кредиту, додаток № 2 -графік платежів за кредитним договором.

На виконання умов договору, позивачем було надано відповідачу кредит у розмірі 170 000,00 грн, на підтвердження чого надано меморіальний ордер № від 05.02.2020 на суму 170 000,00 грн та виписку банку за період з 05.02.2020 по 24.07.2023.

Проте, як зазначає позивач, відповідачем умови договору були виконані неналежним чином, у зв`язку із чим станом на 06.04.2020 сума основного боргу склала 165 277,00 грн.

06.04.2020 між сторонами було укладено додатковий договір про реструктуризацію № 1 до кредитного договору № 942 від 05.02.2020, відповідно до умов якого сторони погодили пункт 3.10. договору викласти у наступній редакції:

3.10. Позичальник здійснює повернення кредиту та проводить сплату процентів за користування ним відповідно до графіку платежів, який є додатком № 2 до цього договору, та у випадку визначених договором, підлягає коригуванню банком. Станом на 06.04.2020 сума основного боргу становить 165 277,00 грн..

Також сторонами у додатковому договорі про реструктуризацію №1 від 06.04.2020 додаток № 2 до кредитного договору викладено у новій редакції.

28.11.2022 позивачем на адресу відповідача було направлено повідомлення вих. № 118.20-06/1/811 від 22.11.2022, у якому останній зазначив, що станом на 21.11.2022 за кредитним договором існує прострочена заборгованість у розмірі 31 725,34 грн, яка складається з 18864,00 грн простроченої заборгованості за основним боргом (кредитом), 12761,34 грн прострочених процентів за користування кредитом, 100,00 грн комісії. Залишок заборгованості по основному боргу по кредиту 42507,00 грн. Пропонував спільно розробити прийнятний для обох сторін сценарій добровільного врегулювання заборгованості шляхом проведення реструктуризації на запропонованих банком умовах або застосування інших інструментів добровільного врегулювання заборгованості (зокрема, погашення заборгованості або реалізації майна у добровільному порядку, погодженому з банком).

30.12.2022 позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу про дострокове повернення кредиту вих. № 118.20-06/1/868 від 21.12.2022, в якій позивач вимагав повернення всієї суми кредиту та здійснення платежів за нарахованими процентами за користування кредитом та інших платежів у сумі 70806,14 грн, у тому числі: заборгованість за кредитом 56648,00 грн, заборгованість за процентами 14158,00 грн. Просив не пізніше 25 банківських днів з дати направлення банком такої вимоги здійснити повне погашення заборгованості за цим договором (в тому числі повернути основну суму боргу (кредит), сплатити нараховані та не сплачені проценти за користування кредитом та інші платежі, що підлягають сплаті позичальником на користь банку відповідно до умов цього договору). В іншому разі банком буде вжито заходів до захисту порушених прав у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Проте, як зазначає позивач, вищевказана вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Наведені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 ч.2 ст.11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.509 ЦК України, ст.173 Господарського кодексу України (надалі ГК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.526 ЦК України, яка кореспондується з ч.1 ст.193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Правовідносини між сторонами у даній справі виникли на підставі кредитного договору.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частинами 1, 2 ст.10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 942 від 05.02.2020 за простроченою основною сумою боргу (кредитом) у розмірі 56 648,00 грн та відмови у стягненні заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 24 587,58 грн, 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) у розмірі 232,53 грн, 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування у розмірі 81,75 грн, інфляційних втрат за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) у розмірі 414,79 грн, інфляційних втрат по простроченим процентам у розмірі 141,47 грн, не оскаржується, тому з урахуванням ч.1 ст.269 ГПК України не переглядається судом апеляційної інстанції в цій частині.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що банк на виконання п.3.12 кредитного договору направив позичальнику вимогу про дострокове повернення суми кредиту за № 118.20-06/1/868 від 21.12.2022 (направлена 30.12.2022), в якій вимагав повернення всієї суми кредиту 56 648,00 грн та сплати суми нарахованих процентів за користування ним, не пізніше 25 (двадцяти п`яти) банківських днів з дати направлення банком такої вимоги. Позичальник повинен був повернути кредит та сплатити нараховані проценти не пізніше 06.02.2023. Нараховані проценти на вказану дату становлять 17 277,66 грн. Однак, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та відмовив у стягненні процентів за період з 28.02.2022 по 06.02.2023 у розмірі 17 277,66 грн.

Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Тобто, позичальник (1) отримує від банку грошові кошти, власником яких він не був, та (2) отримує можливість певний час правомірно не повертати надані грошові кошти. Натомість у позичальника виникає зобов`язання (1) повернути грошові кошти у встановлений строк та (2) сплатити визначені договором проценти за користування кредитом.

Отже, позичальник отримує чужі грошові кошти в борг, який зобов`язується повернути в майбутньому.

Поняття користування кредитом є окремим випадком користування чужими коштами. Термін користування чужими коштами Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно).

Термін користування чужими коштами може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством.

Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 наголосила, що проценти відповідно до ст.1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за користування кредитом (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до ст.1048 ЦК України.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно користуватися кредитом, натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за користування кредитом) за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до ст.1048 ЦК України.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за користування кредитом поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до ст.1048 ЦК України.

За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до ст.1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19).

Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні.

Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №912/1120/16 (пункт 6.28)).

Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №910/4518/16, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.05.2023 у справі № 922/4077/20.

Як свідчать матеріали справи, 30.12.2022 позивачем, відповідно до п.3.12.1 договору, було направлено на адресу відповідача вимогу про дострокове повернення кредиту вих. № 118.20-06/1/868 від 21.12.2022, в якій позивач вимагав повернення всієї суми кредиту та здійснення платежів за нарахованими процентами за користування кредитом та інших платежів у сумі 70806,14 грн, у тому числі: заборгованість за кредитом 56648,00 грн, заборгованість за процентами 14158,00 грн. Просив не пізніше 25 банківських днів з дати направлення банком такої вимоги здійснити повне погашення заборгованості за цим договором.

Виходячи з того, що банк направив відповідачу вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором. Водночас, сам кредитний договір припинив свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту.

Оскільки кредитний договір припинив свою дію, то у позивача відсутні підстави для стягнення процентів за користування кредитом після дати направлення вимоги про дострокове повернення кредиту, тобто після 30.12.2022.

Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України.

За таких обставин, твердження апелянта про те, що відповідач повинен був сплатити нараховані проценти по 06.02.2023 є необґрунтованими, з підстав наведених вище.

В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача, зокрема, заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 24587,58 грн за період з 28.02.2022 по 24.07.2023.

Враховуючи те, що, позивач направив відповідачу вимогу про дострокове повернення кредиту 30.12.2022, нараховані проценти є обґрунтованими за період з 28.02.2022 по 30.12.2022 у розмірі 15601,50 грн.

Місцевий господарський суд, відмовляючи у задоволенні позову щодо стягнення процентів за користування кредитом, послався на п.18 "Прикінцевих та перехідних положень" Цивільного кодексу України, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). При цьому, строк дії таких обмежень триває включно із 24 лютого 2022 року і на період дії воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Проте, суд апеляційної інстанції не погоджується з даним висновком місцевого господарського суду, з огляду на те, що п.18 "Прикінцевих та перехідних положень" Цивільного кодексу України передбачено звільнення від відповідальності/списання сум, нарахованих відповідно до ст.625 ЦК України. Нарахування процентів за користування кредитом є платою за користування кредитом, а не відповідальністю за невиконання умов договору, тому не підпадають під дію ст.625 ЦК України, а врегульовані ст.1048 ЦК України.

За таких обставин, рішення місцевого господарського суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення 24587,58 грн процентів за користування кредитом за період з 28.02.2022 по 24.07.2023 підлягає зміні, як таке, що прийняте при неправильному застосуванні норм матеріального права.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню частково, в зв`язку з чим рішення Господарського суду Харківської області від 24.10.2023 у справі №922/3672/23 в частині відмови у задоволенні позову про стягнення 24587,58 грн процентів за користування кредитом за період з 28.02.2022 по 24.07.2023 слід змінити, позовні вимоги щодо стягнення процентів за користування кредитом задовольнити у розмірі 15601,50 грн за період з 28.02.2022 по 30.12.2022, в частині стягнення 8986,08 грн заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 31.12.2022 по 24.07.2023 відмовити.

Підпунктами б), в) п.4 ч.1 ст.282 ГПК України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; в) розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст.123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи

Відповідно до ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову, судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 269, 270, п.2 статті 275, п.4 ч.1 статті 277, статтями 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Харківського обласного управління акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Харківської області від 24.10.2023 у справі №922/3672/23 в частині відмови у задоволенні позову про стягнення 24587,58 грн процентів за користування кредитом за період з 28.02.2022 по 24.07.2023 змінити, виклавши резолютивну частину рішення в такій редакції:

У позові відмовити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Ліман Євгенії Василівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 12-г, ) в особі філії Харківського обласного управління акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (61003, м. Харків, майдан Коституції, буд. 22, на п/р НОМЕР_4 в філії Харківське обласне управління акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", МФО 351823) заборгованість за кредитним договором № 942 від 05.02.2020 за простроченою основною сумою боргу (кредитом) у розмірі 56 648,00 грн, 15601,50 грн заборгованості по процентам за користування кредитом, 2361,79 грн судового збору.

В частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 8986,08 грн, 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) у розмірі 232,53 грн, 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування у розмірі 81,75 грн, інфляційних втрат за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) у розмірі 414,79 грн, інфляційних втрат по простроченим процентам у розмірі 141,47 грн відмовити.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Ліман Євгенії Василівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 12-г, ) в особі філії Харківського обласного управління акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (61003, м. Харків, майдан Конституції, буд. 22, на п/р НОМЕР_4 в філії Харківське обласне управління акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", МФО 351823) 3635,43 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктами а)-г) частини 3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 01.02.2024

Головуючий суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя І.В. Тарасова