ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2024 р. Справа№ 910/7472/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Тищенко О.В.

Яковлєва М.Л.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АПТ Україна ГРУПП"

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2023 у справі №910/7472/23 (суддя Карабань Я.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕККАНІСКА"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АПТ Україна ГРУПП"

про стягнення 136 399,75 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПЕККАНІСКА» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АПТ Україна ГРУПП» про стягнення суми грошових коштів у розмірі 136 399,75 грн.

Позовні вимоги, з посиланням на ст. 11, 207, 509, 526, 530, 610, 612, 626, 627, 639, 641, 642, 759, 762 Цивільного кодексу України, ст. 174, 175, 181, 193, 283 Господарського кодексу України, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого зобов`язання за актами надання послуг №2020 від 30.06.2021, №2299 від 31.07.2021 і №2585 від 16.08.2021, в частині повної та своєчасної оплати оренди.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.07.2023 у справі №910/7472/23 позов задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АПТ Україна ГРУПП» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕККАНІСКА» 136 399 грн 75 коп. основного боргу, 2 684 грн 00 коп. судового збору та 10 000 грн 00 коп. витрат на правову допомогу.

Суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог з огляду на те, що матеріалами справи підтверджується факт наявності у відповідача заборгованості з оплати оренди підйомника H12SX HO166 у розмірі 136 399, 75 грн, доказів її погашення відповідачем у порядку передбаченому ГПК України не надано та вказана заборгованість не спростована.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «АПТ Україна ГРУПП» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2023 по справі №910/7472/23 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову. Стягнути з відповідача витрати на оплату судового збору.

Узагальнені доводи апеляційної скарги:

- надані позивачем акти надання послуг не містять необхідних умов договору оренди, що свідчить про відсутність між сторонами укладеного договору оренди;

- відповідач заперечує не тільки наявність грошового зобов`язання перед позивачем за вказаними актами, а заперечує взагалі отримання від позивача будь - якого майна на платній основі в тимчасове користування;

- судом неправильно застосовано ст.284 ГК України, оскільки для висновків щодо укладеності сторонами не достатньо згоди між сторонами щодо предмета, строків та вартості оренди.

10.08.2023 безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «АПТ Україна ГРУПП» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2023 у справі №910/7472/23.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.08.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Тищенко О.В., Станік С.Р.

На час надходження апеляційної скарги матеріали справи №910/7472/23 на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходили, у зв`язку з чим ухвалою від 15.08.2023 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «АПТ Україна ГРУПП» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2023 у справі №910/7472/23 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду міста Києва надіслати матеріали справи №910/7472/23 на адресу Північного апеляційного господарського суду.

28.08.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/7472/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.09.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АПТ Україна ГРУПП» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2023 у справі №910/7472/23 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.

03.10.2023 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/4132//23 від 10.10.2023, у зв`язку з перебуванням судді Станіка С.Р. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 10.10.2023 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Тищенко О.В.., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.10.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АПТ Україна ГРУПП» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2023 у справі №910/7472/23 прийнято до свого провадження колегією суддів у визначеному складі, відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, розгляд якої здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Позивач своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Так, згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Колегія суддів дійшла висновку про необхідність вийти за межі граничного процесуального строку розгляду даної справи, здійснивши її розгляд у розумний строк, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як зазначає позивач, між ним (орендодавець) та відповідачем (орендар) було укладено договір оренди, в спрощений спосіб, на виконання якого, позивачем на загальний період з 01.06.2021 по 14.08.2021 передано відповідачу в оренду підйомник H12SX HO166, що підтверджується актами надання послуг: № 2020 від 30.06.2021 на період з 01.06.2021 по 30.06.2021, відповідно до якого вартість оренди за вказаний період складає 52 799, 90 грн, № 2299 від 31.07.2021 на період з 01.07.2021 по 31.07.2021, відповідно до якого вартість оренди за вказаний період складає 57 199, 90 грн та № 2585 від 16.08.2021 на період з 01.08.2021 по 14.08.2021, відповідно до якого вартість оренди за вказаний період складає 26 399, 95 грн.

Тобто загальна вартість оренди підйомника H12SX HO166 за загальний період з 01.06.2021 по 14.08.2021 складає всього 136 399, 75 грн.

Підйомник H12SX HO166 був прийнятий відповідачем, що підтверджується електронним підписом на зазначених вище актах надання послуг.

10.04.2023 позивачем на адресу відповідача направлено вимогу про виконання грошового зобов`язання за № б/н від 10.04.2023, в якій позивач просив оплатити отримані послуги з оренди підйомника в розмірі 136 399, 75 грн. Вказана вимога отримана відповідачем 19.04.2023, що підтверджується трекінгом поштового відправлення № 778.

Відповіді на вказану вище вимогу матеріали справи не містять.

З огляду на те, що відповідач своєчасно не оплатив позивачу орендні платежі, останній звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь 136 399,75 грн основного боргу.

Перевіривши матеріали справи та доводи учасників, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частинами 1, 2 ст. 180 ГК України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами в передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно ч. 2 статті 184 ГК України укладення договору на основі вільного волевиявлення сторін може відбуватися в спрощений спосіб або у формі єдиного документа, з додержанням загального порядку укладення договорів, встановленого статтею 181 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір укладається в порядку, встановленому ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зі змісту наявних в матеріалах актів надання послуг № 2020 від 30.06.2021, № 2299 від 31.07.2021, № 2585 від 16.08.2021 вбачається, що в них наведено суб`єктів господарювання, що його склали та підписали, сторонами погоджено предмет оренди - підйомник H12SX HO166, загальний строк оренди - 01.06.2021 - 14.08.2021, загальну вартість - 136 399, 75 грн, тобто суд першої інстанції правильно зазначив про те, що сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов договору оренди, а тому посилання відповідача на непогодження сторони всіх істотних умов договору оренди є безпідставними.

Отже, між сторонами укладено договір оренди в спрощений спосіб (шляхом виставлення актів надання послуг та їх підписання відповідачем), а відтак виникли відносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Аналогічні положення закріплені в частині 1 статті 283 Господарського кодексу України, відповідно до змісту якої за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частинами 1, 2 та 5 статті 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з приписами частини 1 статті 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Строки внесення орендної плати визначаються в договорі (ч. 4 ст. 286 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги», електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис; засвідчення чинності відкритого ключа - процедура формування сертифіката відкритого ключа; засіб електронного підпису чи печатки - апаратно-програмний або апаратний пристрій чи програмне забезпечення, які використовуються для створення та/або перевірки електронного підпису чи печатки; кваліфікований електронний підпис - удосконалений електронний підпис, який створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті відкритого ключа;

Згідно з ч. 4 статті 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги», кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.

Відтак, з наявних в матеріалах справи актів надання послуг № 2020 від 30.06.2021 на суму 52 799, 90 грн, № 2299 від 31.07.2021 на суму 57 199, 90 грн, № 2585 від 16.08.2021 на суму 26 399, 95 грн вбачається, що позивачем було надано, а відповідачем прийнято в оренду підйомник H12SX HO166, загальною вартістю оренди 136 399, 75 грн.

Суд враховує, що вказані акти підписано електронним підписом з боку відповідача, який у відповідності до чинного законодавства є законним володільцем електронного ключа та накладає його під час створення електронного документа. При цьому, відповідачем не заперечується факт отримання та підписання вказаних актів.

Разом з тим у матеріалах справи відсутні та відповідачем, у порядку передбаченому ГПК України, суду не надано будь-яких доказів направлення позивачу заперечень чи зауважень щодо отриманих актів, а тому посилання відповідача на непогодження вказаних вище актів є безпідставними.

Отже, обставини щодо підписання та скріплення печаткою актів відповідачем належними доказами в розумінні ст. ст. 76, 77 ГПК України не спростовані.

Також суд наголошує, що відповідач невірно трактує висновок Верховного суду викладений в постанові від 20.02.2018 в справі № 925/1596/16.

Так, Верховний Суд висловив правову позицію у п. 11 постанови від 20.02.2018 року в справі № 925/1596/16, зазначивши, що при вирішенні питання щодо визначення початку користування орендованим майном (момент виникнення орендних правовідносин та відповідних прав та обов`язків), щодо обрахування початку перебігу строку оренди та щодо підтвердження продовження користування орендованим майном має значення наявність будь-якого належного доказу, що підтверджує відповідні обставини, а не виключно назва документу - акт приймання-передачі, прямо передбачена законодавством (ч. 1 ст. 795 ЦК України), що підтверджує прийняття майна в оренду. Аналогічні висновки наведені в постановах Верховного Суду від 13.04.2018 року у справі № 910/29775/15, 10.04.2018 року у справі № 910/5440/17, від 27.08.2019 року у справі № 906/565/18.

Відтак, судом правильно встановлено те, що факт користування відповідачем майном підтверджується підписаними сторонами актами, а тому посилання відповідача на відсутність акту приймання-передачі є необґрунтованим.

У силу статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

10.04.2023 позивачем на адресу відповідача направлено вимогу про виконання грошового зобов`язання за № б/н від 10.04.2023, у якій просив оплатити отримані послуги з оренди підйомника в розмірі 136 399, 75 грн. Вказана вимога яка отримана відповідачем 19.04.2023, що підтверджується трекінгом поштового відправлення № 778.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що строк оплати оренди підйомника H12SX HO166 настав 26.05.2023.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт наявності у відповідача заборгованості з оплати оренди підйомника H12SX HO166 у розмірі 136 399, 75 грн, доказів її погашення відповідачем у порядку передбаченому ГПК України не надано та вказана заборгованість не спростована, а тому позовні вимоги визнаються судом обґрунтованими.

З урахуванням вищевикладого, судова колегія, на підставі дослідження предмету і підстави пред`явленого у даній справі позову, дійшла висновку, що позивачем належними засобами доказування доведено наявність обставин порушення відповідачем його суб`єктивних прав у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з надання послуг з оренди та наявності підстав для стягнення 136 399, 75 грн.

Заперечення відповідача щодо недостатності актів надання послуг на підтвердження наявності у відповідача грошового зобов`язання перед позивачем судова колегія сприймає критично з огляду на не спростування відповідачем протилежного. З цих же підстав судова колегія відхиляє заперечення відповідача щодо отримання від позивача будь - якого майна на платній основі в тимчасове користування.

Між іншим, беручи до уваги критерій вірогідності доказів, судова колегія додатково враховує, що матеріали справи містять докази щодо наявності між позивачем та відповідачем господарських правовідносин з аналогічних підстав, що надавались позивачем разом з відповіддю на відзив.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на їх доведеність позивачем та ненадання відповідачем більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем.

Усі інші доводи та міркування учасників справи, окрім зазначених в мотивувальній частині, судом апеляційної інстанції враховано, однак вони не спростовують наведених вище висновків суду та не можуть бути достатньою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення повно та всебічно досліджено обставини справи, дано їм належну правову оцінку на підставі наявних у справі доказів у їх сукупності, висновки суду є вмотивованими.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши вищенаведені обставини, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2023 у справі №910/7472/23.

Крім того, судова колегія враховує, що судом першої інстанції вирішувалося питання щодо стягнення витрат позивача на правничу допомогу.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу долучено до матеріалів справи: копію договору про надання правничої (правової) допомоги № 1-010120 від 01.01.2020, копію акту надання послуг № 179-1-010120 від 08.05.2023 до договору про надання (правової) допомоги № 1-010120 від 01.01.2020 з описом робіт (наданих послуг) виконаних для надання правової допомоги на суму 10 000, 00 грн, копію рахунка-фактури № 179 від 08.05.2023 на оплату послуг на суму 10 000, 00 грн, копію довіреності від 01.01.2023, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ХМ № 000256 від 08.05.2019, копію посвідчення адвоката № 000295 від 08.05.2019 на ім`я адвоката Філоненка Ярослава Андрійовича, копію платіжного доручення № 8073 від 08.05.2023 про оплату правової допомоги відповідно до рахунку.

Суд першої інстанції дійшов висновку про співмірність розміру витрат з наданими послугами, врахувавши при цьому відсутність заперечень відповідача, а тому на відповідача покладено витрати позивача на правову допомогу в розмірі 10 000, 00 грн, з чим погоджується колегія суддів.

Судова колегія наголошує, що вказані висновки суду щодо розподілу витрат позивача на правничу допомогу відповідачем на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення не оспорюються.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2023 у справі №910/7472/23 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «АПТ Україна ГРУПП» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2023 у справі №910/7472/23 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 86, 123, 126, 129, 269, 270, 275, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АПТ Україна ГРУПП» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2023 у справі №910/7472/23- залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2023 у справі №910/7472/23 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Матеріали справи № 910/7472/23 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді О.В. Тищенко

М.Л. Яковлєв