УХВАЛА

23 січня 2024 року

м. Київ

cправа № 925/409/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т. Б. - головуючого, Багай Н. О., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Денисюк І. Г.,

за участю представників:

відповідачів - Волкович Ю. О., Кірси В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Черкаської області від 26.05.2023, додаткове рішення Господарського суду Черкаської області від 27.06.2023 (суддя Спаських Н. М.) і постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2023 (судді: Коробенко г. П. - головуючий, Кравчука Г. А., Козир Т. П.) у справі

за позовом ОСОБА_1

до Черкаської міської ради, Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фортекс"

про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернулася до Господарського суду Черкаської області з позовом до Черкаської міської ради, Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради (далі - Департамент) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фортекс" (далі - ТОВ "Фортекс") про визнання недійсним із моменту укладення договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між Черкаською міської радою, від імені якої діяв Департамент, та ТОВ "Фортекс" за результатами електронного аукціону без умов від 23.01.2023 і зареєстрованого в реєстрі за № 788 (далі - договір купівлі-продажу від 23.01.2023).

Позов обґрунтований порушенням встановленого Законом України "Про приватизацію державного і комунального майна" порядку і процедури проведення аукціону з продажу спірного майна та порушенням прав позивачки.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 26.05.2023 (суддя Спаських Н. М.) у позові відмовлено повністю.

Місцевий господарський суд не установив порушень вимог закону під час проведення аукціону та укладення за його результатами оспорюваного договору купівлі-продажу, а також порушення прав позивачки у наведеному випадку.

Згідно з додатковим рішенням Господарського суду Черкаської області від 27.06.2023 заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з позивачки витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6 000,00 грн задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фортекс" 6 000,00 грн на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката як доведених та обґрунтованих.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2023 (судді: Коробенко Г. П. - головуючий, Кравчук Г. А., Козир Т. П.) рішення Господарського суду Черкаської області від 26.05.2023 та додаткове рішення Господарського суду Черкаської області від 27.06.2023 у цій справі залишено без змін із тих самих підстав.

Не погоджуючись із рішенням Господарського суду Черкаської області від 26.05.2023, додатковим рішенням Господарського суду Черкаської області від 27.06.2023 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2023 у цій справі, ОСОБА_1 звернулася з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі та відмовити у задоволенні заяви ТОВ "Фортекс" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

ОСОБА_1 вважає оскаржені судові рішення незаконними та необґрунтованими; ухваленими при неправильному та неповному встановленні обставин, які мають значення для справи, а також з неправильним застосуванням норм матеріального права, без урахування правових висновків Верховного Суду в аналогічних і подібних правовідносинах. На обґрунтування підстави касаційного оскарження скаржниця посилається на пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а саме те, що суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права в подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 911/3132/17, від 31.07.2019 у справі № 5004/1537/12, від 21.11.2019 у справі № 20/5007/1475-Б/12, від 27.01.2021 у справі № 910/18250/16 щодо підстав для визнання недійсними результатів аукціону; у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, у постанові Верховного Суду від 04.08.2022 у справі № 905/2265/17 стосовно необхідності надання повної та об`єктивної інформації про об`єкт продажу.

Зокрема ОСОБА_1 стверджує про те, що електронний аукціон з продажу спірних об`єктів малої приватизації є недійсним та укладений за його результатами договір має бути теж визнаний судом недійсним, оскільки аукціон було проведено з істотними порушеннями чинного законодавства, а саме з порушенням строків його проведення, без зазначення в інформаційному повідомленні повної та об`єктивної інформації про об`єкт продажу (адреси місцезнаходження об`єктів приватизації, даних про земельну ділянку, на якій розташований об`єкт приватизації), а також з порушенням прав не лише позивачки як потенційного учасника аукціону, а й прав та інтересів держави, територіальної громади з власності якої нерухоме майно вибуло. Водночас скаржниця посилається на те, що інформаційне повідомлення було розміщено в порядку іншої процедури закупівлі, стверджує про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке, на її думку, полягає у складанні повного тексту рішення з порушенням строку, встановленого законом. Крім того, ОСОБА_1 вважає завищеним і таким, що не відповідає складності справи та критерію розумності заявлений відповідачем та стягнутий судом розмір витрат на оплату вартості наданої професійної правничої допомоги в сумі 6 000 грн.

Від Черкаської міської ради надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому рада просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені у справі судові рішення - без змін як законні та обґрунтовані.

Від ТОВ "Фортекс" надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому товариство просить касаційну скаргу залишити без задоволення, вважаючи її необґрунтованою, а оскаржені у справі судові рішення - без змін з мотивів у них викладених.

Як свідчать матеріали справи та установили суди попередніх інстанцій, Департамент оголосив електронний аукціон без умов з продажу об`єктів малої приватизації - нежитлових приміщень, а саме приміщення першого поверху з АДРЕСА_6.

При цьому господарськими судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що матеріалами справи підтверджуються обставини заведення та опублікування інформаційного повідомлення про продаж об`єкта приватизації (номер повідомлення JAS001-UA-165) організатором аукціону в ETC через оператора електронного майданчика ТОВ "Е-ТЕНДЕР" в системі 14.12.2022 (посилання https://auction.e-tender.ua/#/announcementDetails/l88 дата публікації повідомлення [14.12.2022 15:16:22]). Аналогічна інформація була опублікована і на сайті адміністратора ETC - ПРОЗОРРО.ПРОДАЖІ (посилання https://prozorro.sale/planning/JAS001-UA-165 дата публікації повідомлення 14.12.2022 15:16).

В інформаційному повідомленні про продаж об`єкта приватизації JAS001-UA-165, яке було опубліковано в ETC 14.12.2022, датою проведення аукціону було визначено 23.12.2022. Водночас в повідомленні також було зазначено, що час проведення аукціону визначається електронною системою автоматично. Часом проведення аукціону, який автоматично було визначено ETC, є 12:15.

Разом із тим, як установили попередні судові інстанції, у інформаційному повідомленні про об`єкт приватизації номер JAS001-UA-165, опублікованому в ETC, в інформації про об`єкт приватизації були зазначені відомості про об`єкт приватизації, а саме, вказано, що це нежитлові приміщення, складова частина об`єкта нерухомого майна - приміщення першого поверху з АДРЕСА_2 (пункт 1 інформаційного повідомлення). Також додатково (абз. 1 пункту 1 інформаційного повідомлення) було зазначено, що місцезнаходженням об`єкта є: АДРЕСА_3.

23.12.2022 Департамент провів електронний аукціон з продажу лота - нежитлових приміщень, а саме приміщення першого поверху з АДРЕСА_4.

Відповідно до протоколу про результати електронного аукціону № SPE001-UA-922, затвердженого наказом органу приватизації від 28.12.2022 № 342, аукціон відбувся 23.12.2022, його організатором був Департамент, найменування лоту - нежитлові приміщення, а саме приміщення першого поверху з АДРЕСА_5, загальною площею 793,6 м2. Стартова ціна лота з урахуванням ПДВ - 3 634 633,00 грн. Ціна продажу лота з урахуванням ПДВ - 8 500 000,00 грн. Розмір мінімального кроку аукціону - 36 346,33 грн. Розмір гарантійного внеску - 726 926,60 грн. Розмір реєстраційного внеску - 1 300,00 грн. Учасники електронного аукціону: ОСОБА_2 ; Товариство з обмеженою відповідальністю "Вересень Плюс"; ТОВ "Фортекс" (переможець електронного аукціону).

Попередніми судовими інстанціями установлено та підтверджено матеріалами справи, що за результатами аукціону 23.01.2023 Черкаська міська рада, від імені якої діє Департамент (продавець), ТОВ" Фортекс" (покупець) уклали договір купівлі-продажу об`єкта малої приватизації нежитлових приміщень, за умовами якого продавець зобов`язався передати у власність покупцеві об`єкт малої приватизації - нежитлові приміщення, які розташовані за адресою: вул. Благовісна (вул. Жовтнева), буд. 455/1 м. Черкаси, що обліковується на балансі Департаменту, а покупець зобов`язався прийняти об`єкт приватизації.

У пункті 1.3 вказаного договору передбачено, що земельна ділянка, на якій розташовано об`єкт приватизації, не є предметом купівлі-продажу за цим договором, тому питання землекористування покупець вирішує самостійно в установленому чинним законодавством порядку після переходу до покупця права власності на об`єкт приватизації.

Вважаючи, що аукціон з продажу спірного майна було проведено з порушенням встановленого Законом України "Про приватизацію державного і комунального майна" порядку і процедури його проведення та посилаючись на порушення своїх прав ОСОБА_1 звернулася до господарського суду з позовом до Черкаської міської ради, Департаменту та ТОВ "Фортекс" про визнання недійсним із моменту укладення договору купівлі-продажу від 23.01.2023.

Місцевий господарський суд у задоволенні цього позову відмовив, оскільки не установив як порушень вимог закону під час організації та проведення аукціону щодо продажу спірного об`єкта малої приватизації, так і порушення прав позивачки.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу в порядку положень статті 269 Господарського процесуального кодексу України, залишив без змін рішення місцевого господарського суду, погодившись із мотивами суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Ухвалюючи судові рішення у справі по суті спору, попередні судові інстанції урахували положення законодавства, яке регулює спірні правовідносини, зокрема положення статті 16 Цивільного кодексу України, статей 1, 5, 10, 11, 13, 15 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", пункту 74 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", пунктів 24, 25 Порядку проведення електронних аукціонів для продажу об`єктів малої приватизації та визначення додаткових умов продажу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 № 432 (далі - Порядок), дослідили обставини справи та наявні у ній докази, надали оцінку доводам сторін, які вони наводили на обґрунтування своїх вимог і заперечень, та установили, що під час проведення спірного акуціону не було допущено порушень вимог законодавства. Зокрема, за висновками судів попередніх інстанцій, було дотримано строки для проведення аукціону з продажу об`єкта малої приватизації, визначені положеннями пункту 74 Прикінцевих положень Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", а саме аукціон проведено не раніше п`яти робочих днів з дня опублікування інформаційного повідомлення; в інформаційному повідомленні було зазначено інформацію про об`єкт приватизації, зокрема його адресу (місцезнаходження), а також враховано, що об`єктом приватизації були окремі нежитлові приміщення; земельна ділянка, на якій розташовано об`єкт приватизації, не є предметом купівлі-продажу за оспорюваним договором, тому питання землекористування покупець вирішує самостійно в установленому чинним законодавством порядку після переходу до покупця права власності на об`єкт приватизації (пункт 1.3 договору). Крім того, попередні судові інстанції установили, що позивачка не довела обставин порушення її прав, на захист яких подано позов у справі, тоді як для отримання судового захисту необхідно довести законність цих прав у суді. При цьому суди урахували, що позивачка не надала суду жодних доказів на підтвердження потенційного наміру взяти участь в аукціоні чи об`єктивного існування обставин, за яких вона не змогла взяти в ньому участь (зокрема щодо реєстрації особистого кабінету в ЕТС, подання відповідної заяви на участь в аукціоні, сплати реєстраційного внеску, надсилання через особистий кабінет в електронну торгову систему запитань до організатора аукціону стосовно такого аукціону або об`єкта приватизації, в тому числі щодо строків проведення аукціону тощо), не подавала заяви на ознайомлення із об`єктом продажу тощо, тобто не проявляла будь-якого приватно-майнового інтересу стосовно придбання спірного майна шляхом взяття участі в аукціоні. Оскільки суди попередніх інстанцій не встановили обставин незаконності проведення спірного аукціону, то дійшли висновку про відсутність підстав для визнання недійсним оспорюваного договору, укладеного за результатом проведення такого аукціону.

Ухвалюючи додаткове рішення у справі та задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з позивачки витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6 000,00 грн за результатами вирішення спору, місцевий господарський суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, керуючись, зокрема положеннями статей 123, 124, 126, 129, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, врахувавши сталу судову практику Верховного Суду щодо питання відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, зважаючи на критерії реальності, пропорційності, обґрунтованості та співмірності витрат на професійну правничу допомогу, розумності їх розміру, а також доводи, викладені у заяві про відшкодування адвокатських витрат і запереченнях позивачки щодо такої заяви, дослідивши докази, надані заявником на підтвердження таких витрат, зважаючи на принципи диспозитивності та змагальності господарського судочинства, установив, що у наведеному випадку наявні підстави для задоволення заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у заявленій сумі, а саме 6000,00 грн, оскільки такий розмір витрат відповідача суд визнав обґрунтованим та доведеним та пропорційним до предмета спору у цій справі, а протилежного позивачкою не доведено.

Відповідно до положень статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

У свою чергу, Верховний Суд є судом права, а не факту, тому діючи у межах повноважень та порядку, визначених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, він не може встановлювати обставини справи, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку (постанови Верховного Суду від 03.02.2020 у справі № 912/3192/18, від 12.11.2019 у справі № 911/3848/15, від 02.07.2019 у справі № 916/1004/18).

Згідно з ухвалою Верховного Суду від 18.12.2023 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Черкаської області від 26.05.2023, додаткове рішення Господарського суду Черкаської області від 27.06.2023 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2023 у цій справі з підстави, передбаченої у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, предметом касаційного розгляду є законність та обґрунтованість оскаржуваних позивачем судових рішень в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

У кожному випадку порівняння правовідносин та їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин (пункт 31 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20).

Разом із тим зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц).

При цьому слід виходити також із того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції на обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

Відповідно неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини.

Крім того, посилання скаржника на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження не можуть бути взяті до уваги судом касаційної інстанції, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.

Касаційна інстанція відхиляє посилання скаржника на неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 911/3132/17, від 31.07.2019 у справі № 5004/1537/12, від 21.11.2019 у справі № 20/5007/1475-Б/12, від 27.01.2021 у справі № 910/18250/16, від 04.08.2022 у справі № 905/2265/17, ухвалених в межах справ про банкрутства, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, оскільки їх прийнято судом касаційної інстанції з огляду на іншу фактично-доказову базу, тобто хоча у цих справах й розглядалося питання правомірності проведення аукціону, але за інших обставин, встановлених у справі, та за інших поданих сторонами й оцінених судами згідно з вимогами процесуального закону доказів, у залежності від яких (обставин і доказів) прийнято відповідне судове рішення. До того ж у перелічених справах про банкрутство йшлося про визнання недійсним результатів аукціону з підстав реалізації майна банкрута здійсненої з порушенням імперативних приписів Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Як свідчить зміст оскаржуваних рішень по суті спору у цій справі, в якій подано касаційну скаргу, попередні судові інстанції під час розгляду справи урахували норми права, якими регулюються спірні правовідносини, дослідили обставини справи та наявні у ній докази, надали оцінку доводам сторін та не установили у наведеному випадку порушень вимог Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" та Порядку під час проведення спірного аукціону з продажу об`єкта малої приватизації, а також порушення прав та законних інтересів позивачки, яка оспорює результати такого аукціону. Доводи скаржниці у наведеній частині фактично спрямовані на переоцінку поданих сторонами доказів і встановлення нових обставин справи, що, відповідно до положень статті 300 Господарського процесуального кодексу України, виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Отже, твердження скаржниці про те, що судові рішення у цій справі прийнято без урахування висновків Верховного Суду у відповідних справах, не знайшли свого підтвердження, оскільки правовий аналіз оскаржуваних судових рішень у цій справі та постанов, що приймалися Верховним Судом, не дає підстав стверджувати про протилежність зроблених судами висновків.

Крім того, колегія суддів не бере до уваги посилання скаржниці у касаційній скарзі на порушення прав та інтересів держави, а також територіальної громади внаслідок проведення спірного аукціону, позаяк за змістом положень частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Натомість, як уже зазначалося, порушень прав та інтересів позивачки суди попередніх інстанцій у спірних правовідносинах не установили.

Колегія суддів також зазначає, що для спростування будь-якого висновку, наведеного у оскаржуваних судових рішеннях, скаржник має навести не особисті міркування щодо незаконності та необґрунтованості цих судових рішень, а довести, який саме висновок Верховного Суду щодо застосування конкретної норми права у подібних відносинах не враховали суди попередніх інстанцій з урахуванням встановлених ними обставин справи. Незгода скаржника з рішеннями судів попередніх інстанцій або з правовою оцінкою та правовими висновками, які містяться в рішеннях, не свідчить про їх незаконність.

Водночас суд касаційної інстанції не може надавати оцінку обставинам, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції, оскільки відповідно до частини 3 статті 300 Господарського процесуального кодексу України у суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції; зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Щодо посилань скаржниці на порушення строків складання повного тексту судового рішення, то Верховний Суд зауважує, що відповідно до частини 2 статті 311 Господарського процесуального кодексу України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. У наведеному випадку допущене порушення норм процесуального права не призвело до ухвалення незаконного рішення.

Наведене в сукупності виключає можливість задоволення касаційної скарги.

З огляду на зазначене підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу, не знайшла підтвердження.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, колегія суддів відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 цього Кодексу дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Черкаської області від 26.05.2023, додаткове рішення Господарського суду Черкаської області від 27.06.2023 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2023 у справі № 925/409/23.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Черкаської області від 26.05.2023, додаткове рішення Господарського суду Черкаської області від 27.06.2023 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2023 у справі № 925/409/23 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т. Б. Дроботова

Судді Н. О. Багай

Ю. Я. Чумак