ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2024 р. Справа№ 911/1156/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Копитової О.С.

суддів: Пантелієнка В.О.

Остапенка О.М.

за участю секретаря судового засідання: Гріщенко А.О.

у присутності представників сторін:

від апелянта - Попков П.О.,

арбітражний керуючий - Біленко Р.І.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1

на ухвалу господарського суду Київської області від 09.11.2023 року

у справі № 911/1156/23 (суддя Гребенюк Т.Д.)

(повний текст ухвали складено 10.11.2023 року)

у справі про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю «ЛВК-Мілк»

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Київської області від 09.11.2023 року у справі № 911/1156/23 клопотання представника товариства з обмеженою відповідальністю «Українська молочна компанія» (надалі по тексту - ТОВ «Українська молочна компанія», ТОВ «УМК») (вх.№20714/23 від 02.11.2023 року) - задоволено та зобов`язано Департамент з питань банкрутства Міністерства юстиції України скласти та надати суду, у строк до одного місяця з дати отримання вказаної ухвали, висновок про наявність/відсутність ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неплатоспроможності, незаконних дій у разі банкрутства щодо товариства з обмеженою відповідальністю «ЛВК-Мілк» (надалі по тексту - ТОВ «ЛВК-Мілк»).

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 (надалі по тексту - ОСОБА_1 , апелянтка) звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд прийняти до розгляду апеляційну ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Київської області від 09.11.2023 року у справі № 911/1156/23 та відкрити апеляційне провадження, скасувати ухвалу господарського суду Київської області від 09.11.2023 року у справі № 911/1156/23, постановивши ухвалу про відмову в задоволенні клопотання представника ТОВ «Українська молочна компанія» (вх.№20714/23 від 02.11.2023 року) про проведення повторного аналізу фінансово-господарського стану неплатоспроможності ТОВ «ЛВК-Мілк» та зобов`язання Міністерства юстиції України надати висновок про наявність/відсутність ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянтка зазначає, що вважає оскаржувану ухвалу такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянтка стверджує, що Звіт про проведення аналізу фінансово-господарської діяльності ТОВ «ЛВК-Мілк» від 15.09.2023 року складений незалежним аудитором є вичерпним, повним та однозначним, проведений у повній відповідності до вимог Кодексу України з процедур банкрутства та Методичних рекомендацій. Аудитором у повній відповідності до Методичних рекомендацій розкрито структуру кредиторської заборгованості та висвітлено відповідні показники у таблиці, що вказує на юридичну необґрунтованість заперечень кредитора.

Таким чином, задоволення клопотання судом першої інстанції щодо зобов`язання Департаменту з питань банкрутства Міністерства юстиції України скласти висновок про наявність/відсутність ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неплатоспроможності, незаконних дій у разі банкрутства щодо ТОВ «ЛВК-Мілк» не мало дійсної процесуальної потреби, а сприяло виключно затягуванню розгляду даної справи

Судом першої інстанції, на думку скаржниці, не встановлено дійсних обставин справи та прийнято ухвалу з надмірним формалізмом, яка підлягає скасуванню.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.11.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 передано для розгляду колегії суддів у складі головуючого судді: Копитової О.С., суддів: Пантелієнка В.О., Остапенка О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2023 року витребувано з господарського суду Київської області сформовані матеріали оскарження ухвали від 09.11.2023 року у справі № 911/1156/23 про банкрутство ТОВ «ЛВК-Мілк».

06.12.2023 року від господарського суду Київської області на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2023 року надійшли матеріали справи № 911/1156/2323 про банкрутство ТОВ «ЛВК-Мілк».

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Київської області від 09.11.2023 року у справі № 911/1156/23. Розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 призначено на 24.01.2024 року. Вирішено інші процесуальні питання.

11.01.2024 року на електронну адресу суду від кредитора товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест» (надалі по тексту - ТОВ «Інтерагроінвест») надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що погоджується з оскаржуваною ухвалу місцевого суду, оскільки поведінка розпорядника майна у питаннях організації та проведення зборів комітету кредиторів є суперечливою.

Таким чином, виникла потреба у об`єктивній оцінці стану боржника та отримання незалежного висновку про наявність ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства, перш ніж суд перейде до наступної судової процедури щодо боржника згідно ч. 1 ст. 3 Кодексу України з процедур банкрутства, тому, судом закономірно на підставі ч. 1 ст. 3 Кодексу України з процедур банкрутства прийнята оскаржувана ухвала.

24.01.2024 року в судове засідання з`явився представник апелянта та арбітражний керуючий та надали усні пояснення по справі.

24.01.2024 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Разом з тим, 21.04.2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 року №2597-VIII, який введено в дію 21.10.2019 року, відтак в даному випадку застосуванню підлягають положення Кодексу України з процедур банкрутства.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, в провадженні господарського суду Київської області перебуває справа №911/1156/23 про банкрутство ТОВ «ЛВК-Мілк».

Представником кредитора ТОВ «УМК» подано клопотання (вх.№20714/23 від 02.11.2023 року), за змістом якого представник просить провести повторний аналіз фінансово-господарського стану неплатоспроможного підприємства ТОВ «ЛВК-Мілк» та зобов`язати Міністерство юстиції України надати висновок про наявність/відсутність ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства.

Обґрунтовуючи подане клопотання представник кредитора зазначає, що після аналізу звіту, наданого розпорядником майна, кредитор дійшов висновку про те, що розраховані показники фінансово-господарського стану боржника є штучно погіршеними через неповне розкриття інформації щодо: складу операційних витрат та витрачання грошових коштів у періоді від отриманого доходу (виручки) від реалізації продукції; доцільності прийнятого Боржником рішення щодо списання та реалізації основних засобів, з вірогідністю того що покупець цих основних засобів може бути пов`язаною особою боржника; складу дебіторської заборгованості, куди могли бути включені пов`язані компанії чи особи, та відсутності дій та намірів щодо стягнення даної заборгованості боржником у періоді; складу кредиторської заборгованості, куди могли бути включені пов`язані компанії чи особи, та відсутності дій та намірів щодо погашення даної заборгованості боржником у періоді; вилучення з оборотних засобів боржником коштів для погашення фінансової допомоги своїм власникам та керівникам.

Ухвалою господарського суду Київської області від 09.11.2023 року у справі № 911/1156/23, на підставі ст. 3 Кодексу України з процедур банкрутства, клопотання представника ТОВ «УМК» (вх.№20714/23 від 02.11.2023 року) - задоволено та зобов`язано Департамент з питань банкрутства Міністерства юстиції України скласти та надати суду, у строк до одного місяця з дати отримання вказаної ухвали, висновок про наявність/відсутність ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неплатоспроможності, незаконних дій у разі банкрутства щодо ТОВ «ЛВК-Мілк».

Зазначена ухвала і переглядається судом апеляційної інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Київської області від 09.11.2023 року у справі № 911/1156/23 - без змін, виходячи з наступного.

Встановлення ознак доведення до банкрутства визначається Методичними рекомендаціями щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємств та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства, затверджених наказом Міністерства економіки України від 19.01.2006 року №14 (у редакції наказу Міністерства економіки України від 26.10.2010 №1361року) (надалі - Методичні рекомендації).

Згідно з п.2 розділу І Методичних рекомендацій об`єктом аналізу є фінансово-господарський стан підприємств, зокрема фінансові, виробничі та інвестиційні аспекти діяльності.

Пунктом 3 розділу І Методичних рекомендацій визначено, що суб`єктами аналізу є власники, органи, уповноважені управляти майном, або особи, які заінтересовані в отриманні інформації щодо діяльності підприємства (державний орган з питань банкрутства, арбітражний керуючий, орган податкової служби, керівництво).

Абзацом 2 п.3.2 Розділу ІІІ Методичних рекомендацій передбачено, що під час визначення ознак доведення до банкрутства аналізується рівень забезпечення зобов`язань кредиторів за період проведення аналізу.

Згідно з абз.8 п.3.2 розділу ІІІ Методичних рекомендацій у разі встановлення, що зазначені показники погіршилися протягом періоду, який аналізується, з`ясовується причина погіршення цих показників шляхом перевірки фінансово-господарських договорів підприємства.

Відповідно до абз.9 п.3.2 Розділу ІІІ Методичних рекомендацій економічними ознаками дій з доведення до банкрутства може вважатися такий фінансово-економічний стан боржника, коли виконання умов договорів призвело до погіршення показників оцінки його фінансового стану, зокрема: підписання та виконання завідомо невигідних для підприємства (у тому числі фіктивних) договорів; необґрунтованої виплати грошових коштів, необґрунтованої передачі третім особам майна; прийняття нераціональних управлінських рішень, які негативно впливають на виробничу, торговельну, іншу статутну діяльність підприємства, що призводить до фінансових збитків та втрат; заплутування звітності, знищення документів або інформації, унаслідок чого неможлива ефективна робота підприємства тощо; невжиття заходів керівництвом щодо стягнення заборгованості (повнота та своєчасність проведеної претензійно-позовної роботи) - відмова від грошових (майнових) вимог; несвоєчасність (невжиття заходів) щодо розв`язання проблем у виробничому процесі, нездійснення господарської діяльності, тощо.

Абзацом 10 п.3.2 розділу ІІІ Методичних рекомендацій визначено, що навмисне погіршення фінансово-господарського стану підприємства можна визначити за такими основними ознаками: зменшення розміру, приховування та заниження оцінки майна, яке знаходиться у розпорядженні підприємства (передача активів іншій особі); штучне збільшення розміру кредиторської та дебіторської заборгованості (залишення за боржником лише кредиторської заборгованості без відповідного забезпечення) та інші, подібні дії.

Згідно з абз.1 п.3.2 розділу ІІІ Методичних рекомендацій визначення ознак дій з доведення до банкрутства здійснюється за період, що починається за три роки до дати порушення справи про банкрутство, у разі наявності ознак неправомірних дій відповідальних осіб боржника, що призвели до його стійкої фінансової неспроможності, у зв`язку з чим боржник був не в змозі задовольнити в повному обсязі вимоги кредиторів або сплатити обов`язкові платежі.

Пунктом 4 розділу І Методичних рекомендацій визначено, що активи це ресурси, контрольовані підприємством в результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до надходження економічних вимог у майбутньому. Доведення до банкрутства - умисне, з корисливих мотивів, іншої особистої заінтересованості або в інтересах третіх осіб вчинення громадянином-засновником (учасником) або службовою особою суб`єкта господарської діяльності дій, що призвели до стійкої фінансової неспроможності суб`єкта господарської діяльності, якщо це завдало великої матеріальної шкоди державі чи кредитору.

Згідно з положеннями ст.8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органи (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), яка здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів. Керівник підприємства зобов`язаний створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку, забезпечити неухильне виконання всіма підрозділами, службами та працівниками, причетними до бухгалтерського обліку, правомірних вимог бухгалтера щодо дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів. Головний бухгалтер або особа, яка забезпечує ведення бухгалтерського обліку підприємства: забезпечує дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності; організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» для забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства зобов`язані проводити інвентаризацію активів і зобов`язань, під час якої перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан і оцінка.

Статтею 11 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підприємства зобов`язані складати фінансову звітність на підставі даних бухгалтерського обліку. Фінансова звітність підписується керівником (власником) підприємства або уповноваженою особою у визначеному законодавством порядку та бухгалтером або особою, яка забезпечує ведення бухгалтерського обліку підприємства.

Згідно із ст. 3 Кодексу України з процедур банкрутства до учасників у справі про банкрутство, зокрема, належить державний орган з питань банкрутства.

Відповідно до абз. 9 ч. 1 ст. 3 Кодексу України з процедур банкрутства державний орган з питань банкрутства сприяє створенню організаційних, економічних, інших умов, необхідних для реалізації процедур відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, у тому числі процедур банкрутства державних підприємств та підприємств, у статутному капіталі яких частка державної власності перевищує п`ятдесят відсотків; а також, серед іншого, складає на запити суду, прокуратури або іншого уповноваженого органу висновки про наявність ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства.

Відповідно до Порядку проведення аналізу фінансово-господарського стану суб`єктів господарювання щодо наявності ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства (у редакції наказу Міністерства юстиції України від10 вересня 2020 року № 3105/5) господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, може своєю ухвалою зобов`язати державний орган з питань банкрутства провести Аналіз або скласти Висновки..

Тобто, діючим законодавством передбачено право суду зобов`язувати державний орган з питань банкрутства проводити аналіз фінансово-господарського стану суб`єктів господарювання щодо наявності ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства.

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження у справах про банкрутство відрізняється від загального позовного провадження, має певні стадії та знаходиться під постійним судовим контролем.

Встановлення фактичних обставин, що призвели до неплатоспроможності боржника та в подальшому до його банкрутства є визначальним, як для кредиторів боржника, так і для суду. Зацікавленим у встановленні таких обставин є і арбітражний керуючий, оскільки саме на нього покладений обов`язок щодо проведення аналізу та в подальшому формування позиції для звернення з заявами про повернення майна, стягнення коштів, покладення субсидіарної відповідальності на винних осіб, тощо.

Колегія суддів, зауважує, що проведення Міністерством юстиції України аналізу за дорученням суду та складання незалежного висновку, між іншим, має на меті усунення сумнівів і суперечок між учасниками справи щодо такого аналізу та його висновків.

Крім того, судом встановлено, що відповідно до Порядку проведення аналізу фінансово-господарського стану суб`єктів господарювання щодо наявності ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства (у редакції наказу Міністерства юстиції України від10 вересня 2020 року № 3105/5) Структурний підрозділ або територіальний орган проводить Аналіз або складає Висновки протягом 30 календарних днів з дня надходження запиту щодо проведення Аналізу або складення Висновків з копіями всіх необхідних документів або з дня надходження копій таких документів від арбітражного керуючого та/або боржника.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, дослідивши належним чином матеріали справи, не вбачає порушень з боку суду першої інстанції під час задоволення клопотання кредитора ТОВ «УМК» про зобов`язання Департамент з питань банкрутства Міністерства юстиції України скласти та надати суду, у строк до одного місяця з дати отримання вказаної ухвали, висновок про наявність/відсутність ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неплатоспроможності, незаконних дій у разі банкрутства ТОВ «ЛВК-Мілк».

Також відхиляються і твердження апелянтки стосовно затягування розгляду даної справи, оскільки, як було зазначено вище, відповіднодо Порядку проведення аналізу фінансово-господарського стану суб`єктів господарювання щодо наявності ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства (у редакції наказу Міністерства юстиції України від10 вересня 2020 року № 3105/5) Структурний підрозділ або територіальний орган проводить Аналіз або складає Висновки протягом 30 календарних днів.

Матеріалами справи підтверджується, що місцевим судом зобов`язано Департамент з питань банкрутства Міністерства юстиції України скласти та надати суду Висновок, у строк до одного місяця з дати отримання вказаної ухвали.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі спростовуються встановленими у справі обставинами та не доводять порушення або неправильного застосування норм матеріального та процесуального права місцевим судом.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 269, ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України та Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Київської області від 09.11.2023 року у справі №911/1156/23 залишити без задоволення.

2.Ухвалу господарського суду Київської області від 09.11.2023 року у справі № 911/1156/23 залишити без змін.

3.Матеріали справи №911/1156/23 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки касаційного оскарження, встановлені ст.287- 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 01.02.2024 року

Головуючий суддя О.С. Копитова

Судді В.О. Пантелієнко

О.М. Остапенко