ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" січня 2024 р. м. Рівне Справа № 918/1306/23
за участю представників сторін: від відповідача - Гутнік М.А.
У грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "КЛІМАТ-МАЙСТЕР" звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до відповідача Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" про стягнення заборгованості в сумі 406793,68грн.
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
09 січня 2023 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній визнав, що у відповідача існує заборгованість перед позивачем зі сплати основного боргу, проте не у розмірі 406 793,68 гривень, як заявляє позивач, а у розмірі 256 707,32 (станом на 09.01.2024), оскільки 19.12.2023 року та 26.12.2023 року ВП «Рівненська АЕС» сплачено на користь позивача 147 085,68 гривень (платіжні інструкції залучено до відзиву).Крім того, 18.01.2024 року відповідачем надано суду докази часткової проплати боргу в розмірі 100 000,00 грн (платіжні інструкції залучено до матеріалів справи), а відтак сума основного боргу складає 156 707,32 грн. Зазначили, що заявлена вимога про стягнення з Відповідача 250086,36 гривень основного боргу за договорами не підлягає задоволенню, у зв`язку з відсутністю предмету спору. А тому, просили суд відмовити в частині стягнення 250086,36 гривень - основного боргу та закрити в цій частині провадження. Окрім того, повідомили, що ВП «Рівненська АЕС» визнає позов в частині стягнення основного боргу, за договорами у розмірі 156 708,00 (156 707,32 за розрахунком суду) гривень, у зв`язку з чим, просили суд застосувати частину І статті 130 Господарського процесуального кодексу України та вирішити питання щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору, в частині визнаних позовних вимог.
Прийняті у справі судові рішення та інші процесуальні дії.
Ухвалою суду від 25 грудня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 24 січня 2024 року. Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 09 січня 2024 року задоволено клопотання представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
В судове засідання 24.01.2024 року представник позивача не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином про що свідчать матеріали справи. Ухвала суду від 25.12.2023 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі надіслана позивачу у його електронний кабінет . Про причини неявки суд не повідомив.
Статтею 252 ГПК України, яка регулює особливості розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження унормовано, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі, крім випадків, передбачених статтею 252-1 цього Кодексу.
Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до п.1 ч.3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Заслухавши в судовому засіданні представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.
Пунктом 1.2 Договорів передбачено, що предметом договорів є продукція: 39710000-2 Кондиціонери, яка передбачена специфікацією № 1 (додаток №1 до даного Договору).
Згідно з п.2.2. Договорів, загальна сума вказаних вище Договорів (вартість продукції) становить 449 788,08 гривень.Пунктом 3.1. Договорів визначено, що продукція поставляється в період по 30.11.2023 року. Пунктом 8.3. Договорів визначено, що успішне проходження продукцією вхідного контролю (ВК-1) підтверджується відповідним актом та ярликом на придатну продукцію згідно Стандарту Державного підприємства «НАЕК «Енергоатом» «Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії» СОУ НАЕК 038:2021.
Сторонами було узгоджено усі істотні умови договорів, а саме предмет договору, ціну договору та строки його виконання.
На підставі п.6.1. Договорів, оплата за поставлену продукцію здійснюється Замовником шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2021 «Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС», за умови реєстрації Постачальником податкової накладної у ЄРПН (для резидентів). Початок перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію.
З моменту підписання Сторонами Договорів і аж до цього часу Відповідач жодним чином не оскаржував Договори в цілому чи окремі їх положення. Більш того, Відповідач належним чином прийняв поставлений Позивачем Товар, що підтверджується підписаними видатковими накладними № ВН-606 від 06.06.2023 р., № ВН-1011 від 10.10.2023 р. та № ВН-1909 від 22.09.2023 р., і ярликами на придатну продукцію № 1-6-276 від 08.06.2023 р., № 1-6-576 від 13.10.2023 р. та № 1-6-542 від 29.09.2023 р.
Відповідно до п.201.10 Податкового кодексу України Позивачем було зареєстровано електронні податкові накладні в ЄРПН, що підтверджуються квитанціями від 28.06.2023 року, 31.10.2023 року та 13.10.2023 року.
Отримавши Товар за Договорами, у Відповідача перед Позивачем, згідно умов Договорів та відповідно до статті 509 ЦК України виникли зобов`язання по оплаті грошових коштів за отриманий Товар на загальну суму 449 788,08 грн., з урахуванням ПДВ.
Згідно з пунктом 6.1. Договорів кінцевими датами оплати (включно) є 23 липня 2023 року, 27 листопада 2023 року та 13 листопада 2023 року відповідно.
У відзиві відповідач визнав позовні вимоги про стягнення з нього основного боргу.
Судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі укладеного правочину, який за своєю правовою природою є договором поставки.
Частиною 1 ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частинами 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Як свідчать матеріали справи, замовник (покупець, відповідач) не відмовився прийняти товар, заперечень щодо ціни, кількості, якості чи комплектності товару не має.
Неоплаченим залишився основний борг у розмірі 156 708,00 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України- боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Враховуючи, що відповідач в порушення вимог ЦК України та ГК України взяті на себе зобов`язання не виконав, за поставлений товар своєчасно не розрахувався, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу визнав у повному обсязі, відтак стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 156 708,00 грн. (основний борг).
Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Дана справа, яка пов`язана з виконанням правочину в господарській діяльності та відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України відноситься до юрисдикції господарського суду.
Суд на підставі доказів, наданих позивачем, встановив факт перебування сторін у договірних відносинах та встановив факт порушення відповідачем прав позивача.
Разом з тим судом встановлено, що після порушення провадження у справі, відповідачем було частково сплачено основну суму боргу на суму 250 085,68 грн., що підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо: відсутній предмет спору. Враховуючи наведене, суд закриває провадження у справі в частині стягнення основної суми боргу в розмірі 250 085,68 грн.
Висновки суду за результатами вирішення спору.
За результатами з`ясування обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та про стягнення з відповідача на користь позивача 156 708,00 грн.- основного боргу, закрити провадження в частині стягнення 250 085,68 грн. основного боргу.
Розподіл судових витрат.
Згідно з ч.1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, передбачено справляння судового збору.
Згідно з ч.1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи положення Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви з майновими вимогами позивач сплатив судовий збір в розмірі 6101,91 грн.
Після закриття провадження у справі в частині сума судового збору, що підлягає сплаті за позовні вимоги складає 2 350,62грн.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до норм ст. 130 ГПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Оскільки відповідач визнав позов в частині стягнення основного боргу у розмірі, про що зазначив у першій заяві поданій ним по суті спору, суд вбачає за можливе застосування ст. 130 ГПК України до спірних правовідносин та стягнення з відповідача 50 % залишку сплаченого позивачем судового збору в розмірі 1 175,31 грн. у зв`язку з визнанням позову відповідачем.
На підставі ст. ст. 129,130 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача в сумі 1175,31 грн. (50 % (пропорційно задоволеним вимогам) сплаченого позивачем судового збору за позовні вимоги про стягнення основного боргу).
Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 130, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд
1. Позов задовольнити частково.
3. Закрити провадження в частині стягнення 250 085,68 грн.
Ухвалу про повернення судового збору видати після набрання рішенням законної сили.
Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 25.01.2024 року.

Суддя Н.Церковна