ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01 лютого 2024 року Справа № 903/1115/23

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фуд Імпортс, м. Львів

до відповідача: Приватного підприємства Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство імені Івана Франка, с. Губин перший, Горохівський р-н., Волинська обл.

про стягнення 627 440 грн 24 коп

Суддя Кравчук А.М.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

30.10.2023 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Фуд Імпортс до Приватного підприємства Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство імені Івана Франка про стягнення 627 440 грн 24 коп., з яких: 336 860 грн 99 коп основного боргу, 241 415 грн 67 коп пені, 19 874 грн 86 коп 3% річних, 29 288 грн 72 коп інфляційних втрат та судових витрат по справі. Розгляд справи просить здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Позовна заява обґрунтована неналежним виконанням відповідачем взятих на себе згідно договору поставки №2104-IF від 21.04.2023 зобов`язань по оплаті отриманих нафтопродуктів.

Ухвалою суду від 06.11.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Роз`яснено відповідачу його обов`язок зареєструвати свій електронний кабінет в системі "Електронний суд" та про можливість ознайомлення з матеріалами справи через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему або її окрему підсистему (модуль), що забезпечує обмін документами. Запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти календарних днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, одночасно копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду. У разі наявності заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження відповідачу подати суду заяву із обґрунтуванням заперечень протягом 15 календарних днів з дня вручення даної ухвали. Попереджено сторін, що у разі не подання у встановлений строк обґрунтованих заперечень щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, вони мають право ініціювати перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження лише у випадку, якщо доведуть, що пропустили строк з поважних причин. Запропоновано позивачу подати суду відповідь на відзив не пізніше 3-х календарних днів з дня отримання відзиву з доказами надіслання відповідачу; відповідачу - заперечення на відповідь позивача протягом 3-х календарних днів з дня отримання відповіді з доказами надіслання позивачу.

Відповідач ухвалу суду від 06.11.2023 отримав 10.11.2023, що підтверджується витягом щодо відстеження пересилання поштових відправлень з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" №494.

Строк для подання відзиву по 27.11.2023.

Ухвалами суду від 23.11.2023 заяву Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства імені Івана Франка від 20.11.2023 про забезпечення доказів, клопотання про залишення позову без розгляду повернуто без розгляду.

Ухвалами суду від 27.11.2023 заяву Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства імені Івана Франка від 23.11.2023 про забезпечення доказів повернуто без розгляду, відмовлено у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду.

28.11.2023 надійшов відзив відповідача (відправлений поштовим зв`язком 24.11.2023), згідно якого у задоволенні позову просить відмовити. Зазначає, що товариство ставить під сумнів усі копії документів, доданих до позовної заяви, наполягає на поданні позивачем всіх оригіналів долучених доказів. Просить зменшити розмір штрафних санкцій на 90%, оскільки їх розмір є більшим розміру основного боргу. Воєнна агресія рф негативно вплинула на фінансовий стан товариства. Попередній розмір судових витрат товариства становить 10 000 грн.

Позивач відзив відповідача отримав 05.12.2023, що підтверджується витягом щодо відстеження пересилання поштових відправлень з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" №277.

Строк для подання відповіді на відзив по 08.12.2023.

08.12.2023 надійшла відповідь позивача на відзив, згідно якої позовні вимоги підтримує. Зазначає, що у відповідача наявні оригінали всіх долучених до позовної заяви доказів. Оскільки відповідачем договір поставки підписано без будь яких заперечень, він погодив вказані у ньому розміри неустойки. Клопотанням про зменшення штрафних санкцій на 90% відповідач фактично просить звільнити його від відповідальності за не виконання умов договору поставки. Відповідно до даних, які містяться у відкритому доступі, відповідач отримав дохід у 2022 році в сумі 357 305 000, з яких чистий прибуток 5 809 000 грн, що є підтвердженням його прибуткової діяльності під час воєнного стану. Несвоєчасність розрахунків відповідача вплинула на господарську діяльність позивача. Сертифікат ТПП не відноситься до спірних правовідносин. Посилання відповідача на справи щодо зменшення розміру штрафних санкцій є безпідставне, оскільки справи не є аналогічні.

Відповідач відповідь на відзив отримав 08.12.2023 (а.с. 107).

Строк для подання заперечень на відповідь на відзив по 11.12.2023.

Заперечення відповідача на адресу суду не надходили.

У зв`язку з надходженням апеляційної скарги Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства імені Івана Франка на ухвалу суду від 27.11.2023 про забезпечення доказів, матеріали оскарження ухвали суду від 27.11.2023 направлені до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.12.2023 апеляційну скаргу Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства імені Івана Франка на рішення Господарського суду Волинської області від 27.11.2023 залишено без руху. Встановлено скаржнику десятиденний строк з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги: надання суду доказів реєстрації електронного кабінету та у разі подання такої апеляційної скарги в установленому порядку використовувати підсистему Електронний суд системи ЄСІТС; доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі; доказів направлення апеляційної скарги з додатками на адресу відповідача, з урахуванням положень ст.ст. 42, 259 ГПК України.

Ухвалою суду від 04.01.2024 провадження у справі №903/1115/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фуд Імпортс до Приватного підприємства Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство імені Івана Франка про стягнення 627 440 грн 24 коп. зупинено до перегляду ухвали суду від 27.11.2023 Північно-західним апеляційним господарським судом.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.01.2024 вирішено не приймати до розгляду та повернути апеляційну скаргу заявнику - Приватно-орендному сільськогосподарському підприємству імені Івана Франка на ухвалу Господарського суду Волинської області від 27.11.2023.

Копії матеріалів справи повернуті Господарському суду Волинської області 29.01.2024.

Ухвалою суду від 01.02.2024 провадження у справі поновлено.

26.01.2024 на адресу суду надійшла заява ТОВ «Бечаль Агро» про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача. Зазначає, що рішення у даній справі вплине на права та обов`язки товариства, яке сплатило в інтересах відповідача заборгованість в сумі 10 грн 00 коп за договором №2104-F від 21.04.2023. Просить справу розглядати спочатку у зв`язку з відсутністю у товариства інформації, яка міститься у заявах по суті. Зазначає, що у товариства відсутній зареєстрований електронний кабінет, оскільки він суперечить релігійним переконанням керівника. Докази сплати 10 грн 00 коп. до заяви не подані.

Ухвалою суду від 01.02.2024 повернуто заяву ТОВ «Бечаль Агро» про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача без розгляду.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи відсутність заперечень на відповідь на відзив, закінчення строку для їх подання, ст. 248 ГПК України щодо розгляду справи у спрощеному провадженні у розумні строки, призначення справи без повідомлення сторін, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів, не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

21.04.2023 між ТОВ Фуд Імпортс (продавець) та ПП «ПОСП ім. Івана Франка» (покупець) укладено договір поставки № 2104-F (а.с. 14-16).

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з договору.

Між сторонами зобов`язання виникли з договору поставки № 2104-F від 21.04.2023.

Згідно умов договору продавець зобов`язується передати нафтопродукти, масла (мастила) та автохімію (надалі - товар) у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар та повністю оплатити його ціну (вартість) (п. 1.1). Загальна кількість товару, що передається за цим договором у власність покупця, сторонами не обмежується і визначається на підставі фактичного обсягу поставленого (переданого у власність) товару (п. 1.3). Передача у власність (поставка) товару здійснюється продавцем на умовах ПОТ, ЕСА, СРТ (згідно офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати "ІНКОТЕРМС" в редакції 2010 року), якщо інше не передбачено у відповідному додатку до цього договору (п. 2.1). Товар передається покупцеві окремими партіями (частинами). Кожна окрема партія товару передається в рамках цього договору лише після попереднього усного узгодження сторонами її асортименту, номенклатури, кількості, якості, ціни (вартості), умов та строків (термінів) її поставки (передачі у власність) (п. 2.2). Кількість товару у кожній партії зазначається сторонами у відповідній видатковій накладній або у відповідному акті приймання-передачі товару (п. 2.3). Факт поставки (передачі у власність) кожної партії товару в рамках цього договору обов`язково підтверджується або актами приймання-передачі, або видатковими накладними на переданий товар, підписаними уповноваженими представниками обох сторін. Датою поставки (передачі у власність) партії товару вважається дата, що вказана у видатковій накладній або в акті приймання-передачі товару. Продавець не несе відповідальності за пошкодження чи втрату партії товару з моменту поставки (передачі) її покупцеві відповідно до умов цього пункту та пункту 2.1. цього договору (п. 2.4). Сторони погоджуються, що видаткова накладна (акт приймання-передачі) на передану партію товару є документом, який засвідчує факт передачі у власність партії товару, а також засвідчує остаточно узгоджені сторонами назву, кількість, ціну (вартість) партії товару. Кожна видаткова накладна (акт приймання-передачі) на передану партію товару є невід`ємною частиною цього договору (п. 2.5). Право власності на товар (партію товару) виникає у покупця з моменту його передачі (поставки) та оформлення накладної (акту приймання-передачі) в порядку, передбаченому пунктом 2.5. цього договору (п. 2.6). Фактична кількість поставленого покупцю продавцем товару підтверджується комплектом товарно- транспортних документів (п. 2.10). Наявність підписів уповноважених представників сторін на видаткових та/або товарно-транспортних накладних, актах приймання-передачі товару, свідчить про те, що всі відомості зазначені в них є правильними, погодженими та прийнятими сторонами без претензій щодо предмету поставки, асортименту, кількості, якості, ціни товару (п. 2.12). Загальна вартість (ціпа) цього договору не обмежується і складається із вартості (ціни) окремих партій товару, що підлягають поставці за цим договором (п. 3.1). Ціна (вартість) кожної окремої партії товару узгоджується сторонами та зазначається у відповідних видаткових накладних (актах приймання-передачі) на переданий товар (п. 3.2). Ціна (вартість) товару є динамічною і може змінюватися продавцем в односторонньому порядку залежно від відповідних змін на відповідному ринку товарів, зміни індексу інфляції, зміни курсу грошової одиниці України - гривні - стосовно курсів іноземних валют, збільшення розміру податків, зборів, інших обов`язкових платежів тощо (3.3). У ціну (вартість) кожної окремої партії товару включається податок на додану вартість (3.4). Оплата ціни (вартості) товару здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на банківський поточний рахунок продавця. Розрахунки за товар здійснюються в грошовій одиниці України - гривні. Покупець зобов`язаний здійснити оплату кожної замовленої партії товару на підставі рахунку, виставленого продавцем, протягом 20 днів від дати поставки товару (п. 3.5). Покупець зобов`язаний повністю здійснювати оплату усіх товарів відповідно до умов цього договору (додатків (додаткових угод) до нього), а також реально та належним чином виконувати усі інші свої зобов`язання по оплаті за поставлений (переданий у власність) товар (п. 4.4.1). Кожна зі сторін, яка неналежним чином виконує свої грошові зобов`язання (зокрема, несвоєчасно розраховується за поставлений (переданий у власність) товар) за цим договором, повинна на вимогу і на користь іншої сторони сплатити пеню в розмірі 0,1 % від несвоєчасно перерахованої (простроченої) суми за кожен день прострочення виконання (тобто за кожен день неперерахування цієї суми) (п. 5.2). Оплата штрафу та/або пені (неустойки) здійснюється на підставі відповідних рахунків, виставлених сторонами, з описом підстав і порядку нарахування. Сплата стороною штрафу та/або пені (неустойки) не звільняє жодну зі сторін від обов`язку погасити свою заборгованість перед іншою стороною за передані у власність (поставлені) за цим договором товари та від обов`язку повністю відшкодувати протилежній стороні усі збитки (у тому числі й упущену вигоду), завдані невиконанням (неналежним виконанням) своїх грошових зобов`язань. При цьому кожна із сторін зобов`язана сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення оплати. Штраф (пеня, неустойка) підлягають стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Сторони домовились про таку послідовність погашення (сплати) сторонами своїх грошових зобов`язань за цим договором, при надходженні будь яких оплат згідно цього договору: 1) пеня; 2) штраф; 3) прострочена (несвоєчасно сплачена), та/або частково несплачена, та/або несплачена сума - в послідовному (хронологічному) порядку виникнення, починаючи з першої; 4) плата за переданий у власність (поставлений) товар - в послідовному (хронологічному) порядку виникнення зобов`язання по оплаті, починаючи з першого (п. 5.4). Позовна давність за позовами про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлюється сторонами даного договору тривалістю в один рік (п. 5.6). Договір набирає чинності з дати його укладення (підписання) сторонами та діє до моменту повного та належного виконання сторонами усіх зобов`язань за цим договором (п. 8.1).

Договір не був предметом судового розгляду, докази про його розірвання чи зміну умов в матеріалах справи відсутні, отже є чинним на день розгляду справи.

На виконання умов договору позивачем за період з 24.04.2023 по 03.08.2023 поставлено, а відповідачем отримано товар без зауважень на загальну суму 7 863 848 грн 79 коп, що підтверджується видатковими накладними (а.с. 17- 19 на звороті, 25 на звороті).

Згідно доданих до позовної заяви довідок АТ «Банк інвестицій та заощаджень», АТ «Південний» (а.с. 23) відповідач сплатив 2 900 000 грн 00 коп та 4 296 987 грн 80 коп, загалом 7 196 987 грн 80 коп. Докази оплати 666 860 грн 99 коп. в матеріалах справи відсутні. Позивач просить стягнути з відповідача 336 860 грн 99 коп.

За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, передбачені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частин першої та другої статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.

За приписами статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

П. 3.5 договору сторони погодили, що оплата ціни (вартості) товару здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на банківський поточний рахунок продавця. Розрахунки за товар здійснюються в грошовій одиниці України - гривні. Покупець зобов`язаний здійснити оплату кожної замовленої партії товару на підставі рахунку, виставленого продавцем, протягом 20 днів від дати поставки товару

27.09.2023 позивачем на адресу відповідача направлено претензію на суму 570 528 грн 86 коп., в тому числі 336 860 грн 99 коп основного боргу, яка отримана відповідачем 06.10.2023, однак залишена без відповіді та задоволення (а.с. 20-22 на звороті).

Враховуючи вищевикладене, часткову оплату боргу, заявлена позивачем заборгованість відповідача в сумі 336 860 грн 99 коп, підтверджена матеріалами справи, підставна і підлягає до стягнення з відповідача, оскільки в силу ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідні положення Господарського кодексу України також передбачають, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання він зобов`язаний сплатити штрафні санкції (неустойку, штраф, пеню). Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання (ст. 230).

За змістом частини 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно п. 5.2 договору кожна зі сторін, яка неналежним чином виконує свої грошові зобов`язання (зокрема, несвоєчасно розраховується за поставлений (переданий у власність) товар) за цим договором, повинна на вимогу і на користь іншої сторони сплатити пеню в розмірі 0,1 % від несвоєчасно перерахованої (простроченої) суми за кожен день прострочення виконання (тобто за кожен день неперерахування цієї суми)

Позивач просить стягнути з відповідача 241 415 грн 67 коп пені, 19 874 грн 86 коп 3% річних, 29 288 грн 72 коп інфляційних втрат.

Судом встановлено, що в межах даної справи позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 7 863 848 грн 79 коп, що підтверджується видатковими накладними.

ТОВ «Фуд Імпортс» у позовній заяві вказує про часткову оплату відповідачем основної суми боргу та просить стягнути 336 860 грн 99 коп. заборгованості за отриманий товар.

Матеріалами справи, зокрема довідками по рахунку (а.с. 23), підтверджено сплату відповідачем отриманого товару в сумі 7 196 987 грн 80 коп.

Докази оплати відповідачем боргу за отриманий товар в сумі 330 000 грн 00 коп. (7 863 848 грн 79 коп (поставлено товару) 7196 987 грн 80 коп (сплачено відповідачем) = 666 860 грн 99 коп 336 860 грн 99 коп (заявлені позивачем) в матеріалах справи відсутні, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити дату оплати, яка впливає на весь розрахунок, порядок її зарахування, що у свою чергу унеможливлює перевірку правильності розрахунку позивача щодо нарахованих штрафних санкцій, зокрема суму основного боргу, на яку здійснюються нарахування, період нарахування штрафних санкцій, у зв`язку з чим у задоволенні позову в частині стягнення 241 415 грн 67 коп пені, 19 874 грн 86 коп 3% річних, 29 288 грн 72 коп інфляційних втрат слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у позові в частині стягнення штрафних санкцій, клопотання відповідача про їх зменшення не підлягає задоволенню.

При прийнятті рішення суд виходив з вірогідності наявних у матеріалах справи доказів, керуючись ст. 79 ГПК України, відповідно до якої наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (постанова Конституційного суду України №3-рп/2003 від 30.01.2003 року).

ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в частині задоволених позовних вимог в сумі 4 042 грн 33 коп відповідно до ст.ст. 129 ГПК України слід віднести на нього.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 232, 237, 238, 241, 247- 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство імені Івана Франка» (с. Губин Перший, Горохівський р-н., Волинська обл., ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фуд Імпортс" (вул. Антоновича, 102в, м. Львів, )

- 336 860 грн 99 коп основного боргу та 4 042 грн 33 коп витрат по сплаті судового збору, а всього: 340 903 грн 32 коп (триста сорок тисяч дев`ятсот три грн 32 коп).

4. У позові на суму 290 579 грн 25 коп відмовити.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя А. М. Кравчук