ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2024 р. м. Рівне Справа № 918/974/23

Господарський суд Рівненської області у складі судді Горплюка А.М., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс Енерго Трейд"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будальянс Груп"

про стягнення заборгованості в розмірі 2 780 389,10 грн

Секретар судового засідання Сідлецька Ю.Р.

В засіданні приймали участь:

від позивача: Бєлінгіо В.О. (в режимі відеоконференції)

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Альянс Енерго Трейд" звернулось до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будальянс Груп" про стягнення заборгованості в розмірі 3 280 389,10 грн.

Ухвалою суду від 19.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 17.10.2023.

04.10.2023 до суду від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог в якій вказано, що 15.09.2023 відповідач частково в розмірі 500 000, 00 грн погасив заборгованість за Договором № 1710-1 БН від 17.10.2019.

Також, 04.10.2023 до суду від представника позивача надійшло клопотання про повернення судового збору у зв`язку із зменшенням позовних вимог.

Ухвалою суду від 17.10.2023 прийнято заяву про зменшення позовних вимог та відкладено підготовче засідання на 07.11.2023.

Ухвалою суду від 07.11.2023 продовжено строк підготовчого провадження у справі №918/974/23 на 30 днів до 19.12.2023 включно, підготовче засідання відкладено на 28.11.2023.

Судове засідання 28.11.2023 не відбулось у зв`язку з навчанням судді Горплюка А.М., про що сторони були повідомлені.

Ухвалою суду від 30.11.2023 підготовче засідання призначено на 19.12.2023.

18.12.2023 через підсистему "Електронний суд" від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог та про повернення судового збору.

Крім того, 18.12.2023 через підсистему "Електронний суд" від представника позивача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання для надання можливості мирного врегулювання спору.

Ухвалою суду від 19.12.2023 (з врахуванням ухвали про виправлення описки від 28.12.2023) в задоволенні клопотання представника позивача про відкладення відмовлено, прийнято заяву позивача про зменшення позовних вимог до розгляду та подальший розгляд справи вирішено здійснювати з її врахуванням, закрито підготовче провадження, вирішено питання про часткове повернення судового збору та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.01.2024.

16.01.2024, через відділ канцелярії та документального забезпечення суду, від представника відповідача надійшло клопотання про зменшення штрафних санкцій на 90%.

Представник позивача у судовому засіданні 16.01.2024 підтримав позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві та просив їх задоволити.

Відповідач в судове засідання 16.01.2024 явку представника не забезпечив, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

У судовому засіданні 16.01.2024, відповідно до ст. 240 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, викладені в позові, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

17.10.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Альянс Енерго Трейд" (надалі - постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будальянс Груп" (надалі - покупець, відповідач) укладено Договір №1710-1 БН поставки нафтопродуктів (надалі - Договір поставки).

Відповідно до п. 2.1. Договору поставки постачальник в порядку та на умовах, визначених цим договором зобов`язується передавати у власність покупця нафтопродукти, а покупець зобов`язується приймати ці нафтопродукти (надалі - продукція) та повністю оплачувати їхню ціну (вартість).

Поставка (передача у власність) продукції в рамках і на підставі цього Договору здійснюється окремими партіями, відповідно до Заявок Покупця та/або Додатків до цього Договору, оформлених на підставі поданих Покупцем Заявок (п. 2.2. Договору поставки).

За приписами п. 2.4. Договору поставки умови про кількість, асортимент, ціну (вартість), умови оплати та поставки окремої партії Продукції узгоджуються сторонами шляхом укладення, (підписання) письмових Додатків до цього Договору або. узгодженням Постачальником поставки згідно Заявки Покупця шляхом виставлення рахунків-фактур та наданням документів, що підтверджують поставку без підписання Додатків.

У відповідності до п. 3.3. Договору поставки, постачальник здійснює поставку продукції окремими партіями в строки (терміни), вказані в Додатках до цього Договору, та за умови наявності Заявки Покупця, яка є підтвердженням готовності Покупця до приймання продукції. В Заявці Покупця обов`язково вказується найменування та кількість продукції, реквізити. Вантажоотримувачів, а також інші умови поставки відповідної партії Продукції. Відповідальність за достовірність інформації, яка вказується в Заявці, несе Покупець.

Згідно п. 5.5. Договору поставки оплата продукції здійснюється на умовах повної передоплати (авансу) продукції (партії продукції), якщо інше не встановлено у Додатках до Договору поставки або не погоджено постачальником іншим чином. Строк (термін) оплати продукції по кожній окремій партії продукції визначається умовами відповідних Додатків.

В подальшому, між сторонами підписано Додаткові угоди, якими погоджено кількість та ціну товару, умови оплати та перевезення, а саме: 16.03.2023 № 23/0002, 17.03.2023 № 23/0003, 22.03.2023 № 23/0004, 24.03.2023 № 23/0005.

Договір та додаткові угоди підписані уповноваженими представниками сторін, їх підписи скріплені відтисками печаток юридичних осіб.

Позивач зазначає, що він належним чином виконав взяті на себе зобов`язання та поставив відповідачу нафтопродукти на загальну суму 39 748 627,34 грн, що підтверджується копіями видаткових накладних, що наявні в матеріалах справи.

В свою чергу, покупець допустив прострочення оплати поставленого товару та не розрахувався з постачальником в повній мірі, а в частині 37 105 110,36 грн, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі - 2 643 516,99 грн.

З наведеного вбачається, що відповідач у порушення умов Договору допустив прострочення оплати поставленого товару відповідно до умов Договору поставки та Додаткових угоди та станом на момент звернення до суду не здійснив повний розрахунок, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість у розмірі 2 643 516,99 грн.

Вказані обставини відповідачем у справі не спростовано.

Проте, суд враховує, що під час розгляду справи в суді відповідачем повністю оплачено заборгованість по Договору поставки у зв`язку з чим позивачем подані заяви про зменшення позовних вимог та ухвалами суду від 17.10.2023 та від 19.12.2023 прийнято їх до розгляду та вирішено подальший розгляд справи проводити з їх врахуванням.

Відтак, станом на прийняття рішення, розмір позовних вимог становить 636 871,11 грн, що є пенею та 3% річних.

Відповідачем доказів оплати наявної заборгованості не надано.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Статтею 174 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до положень статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За змістом положень статей 626, 627, 628 ЦК України (надалі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено обов`язковість виконання договору сторонами.

Відповідно до частин 1, 6 статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно з частинами 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовують загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент, вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця поставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі - продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

За приписами ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Відповідно до частини 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, положення частини 7 статті 193 ГК України, що кореспондується зі ст. 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Таким чином, двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. У таких правовідносинах обов`язку продавця (постачальника) з передачі у власність (поставки) покупцю товару відповідає обов`язок покупця з прийняття та оплати цього товару.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено факт укладення сторонами у справі Договору поставки та отримання товару за ним, а також повне виконання зобов`язань.

В той же час, у поданій позовній заяві ТОВ "Альянс Енерго Трейд" заявляє вимогу про стягнення пені у розмірі 599 666 грн 68 коп. та 3% річних у розмірі 37 205 грн 43 коп.

Так, відповідно до п. 6.2. Договору поставки у випадку прострочення (порушення, невиконання, протермінування, несвоєчасного виконання) покупцем строків (термінів) оплати продукції, визначених умовами Договору поставки та додатками до нього, покупець зобов`язаний сплатити на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (тобто у період впродовж якого існувала заборгованість), від суми грошової заборгованості за кожен день прострочення (протермінування, несвоєчасного виконання, порушення, невиконання). Строк позовної давності встановлюється в один рік.

Вказаний пункт Договору поставки кореспондується з положеннями, вказаними в п. 6 Додаткових угодах до Договору поставки.

Відповідно до частин 1-3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У силу ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором.

Так, згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Умов Додаткових угод сторони погодили, що покупець зобов`язаний здійснити оплати в розмірі 100% загальної вартості товару протягом 5 днів з моменту відвантаження.

Позивачем нараховано пеню у загальній сумі 599 666,68 грн, які виникли за видатковими накладними з врахуванням відстрочки 5 днів, а саме: за видатковою накладною № 230316/076 за період з 22.03.2023 по 12.09.2023 в розмірі 151 513,98 грн, за видатковою накладною № 230317/014 за період з 23.03.2023 по 12.09.2023 в розмірі 153 759,98 грн, за видатковою накладною № 230322/061 за період з 28.03.2023 по 12.09.2023 в розмірі 146 273,19 грн, за видатковою накладною № 230324/030 за період з 30.03.2023 по 12.09.2023 в розмірі 148 119,53 грн.

Судом здійснено перевірку розрахунку пені та встановлено, що пеня є обґрунтованою та вірно розрахованою.

Крім того, позивачем на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 37 205 грн 43 коп.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Нарахування 3% річних є визначеною законом платою боржника за користування грошовими коштами кредитора. Таким чином, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом здійснено перевірку розрахунку 3% річних та встановлено, що нарахована сума річних є обґрунтованою та арифметично вірною.

За наведених обставин у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Водночас, у клопотанні від 16.01.2024 представник відповідача просила суд зменшити нарахований розмір штрафних санкцій на 90%, посилаючись на повну оплату суми заборгованості перед позивачем, важким матеріальним становищем та те, що застосування штрафних санкцій є надмірним заходом фінансового впливу, що не відповідає фактичним обставинам виникнення прострочення і ступеню вини відповідача.

Відповідно до статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною третьою статті 551 ЦК України.

Разом з тим, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду у справі №902/417/18 дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, що у своїй сукупності є винятковими обставинами, які є підставою для застосування положення ст. 551 ЦК України, ст. 233 ЦК України, а також є справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, суд приходить до висновку про зменшення розміру заявленої пені до 200 000,00 грн.

Враховуючи викладене в сукупності, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Таким чином, до задоволення підлягає 200 000,00 грн пені та 37 205,43 грн 3% річних. В частині стягнення 399 666,68 грн пені суд відмовляє.

Пунктом 5 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки на підставі ст. 233 ГК та ч. 3 ст. 551 ЦК України покладається на відповідача без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення не є наслідком необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а є наслідком виключно застосування судами свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами.

Згідно п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року у разі зменшення неустойки в резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Таким чином, сума судового збору покладається на відповідача в розмірі 9 553,08 грн.

Керуючись ст. ст. 73-79, 91, 123, 129, 202, 222, 233, 236-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс Енерго Трейд" задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будальянс Груп" (33023, Рівненська область, Рівненський район, м. Рівне, вул. Савури Клима, буд. 14-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс Енерго Трейд" (01015, м. Київ, вул. Старонаводницька, 13, корп. Б, оф. 33, ) пеню в розмірі 200 000,00 (двісті тисяч) грн, суму 3% річних в розмірі 37 205,43 (тридцять сім тисяч двісті п`ять грн 43 коп.) грн та судовий збір в розмірі 9 553,08 (дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят три грн 08 коп.) грн.

3. В частині стягнення пені в розмірі 399 666,68 грн - відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно - західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, встановлені статтями 256 - 257 Господарського процесуального кодексу України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 26.01.2024.

Суддя А.М. Горплюк