УХВАЛА

31 січня 2024 року

м. Київ

cправа № 913/281/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ємця А.А. (головуючий), Бенедисюка І. М., Малашенкової Т. М.,

перевіривши матеріали касаційної скарги фізичної особи-підприємця Коломієць Анни Валеріївни

на рішення Господарського суду Луганської області від 04.09.2023

та постанову Східного апеляційного господарського суду від 06.12.2023

у справі №913/281/22

за позовом фізичної особи-підприємця Вергелес Євгенії Василівни

до фізичної особи-підприємця Коломієць Анни Валеріївни

про стягнення 668 752, 31 грн

ВСТАНОВИВ:

ФОП Коломієць А. В. 08.01.2024 (згідно з поштовими відмітками на конверті) звернулась до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, зокрема, просить скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 06.12.2023 та рішення Луганської області від 04.09.2023 від 04.09.2023 у справі № 913/281/22 частині стягнення з ФОП Коломієць А.В. на користь ФОП Вергелес Є.В. орендної плати в розмірі 310 416,07 грн та штрафних санкцій в розмірі 7 799,99 грн та прийняти нове рішення, яким відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог ФОП Вергелес Є.В. до ФОП Коломієць А.В. про стягнення орендної плати та штрафних санкцій; змінити рішення Господарського суду Луганської області від 04.09.2023 у справі № 913/281/22 виключити з мотивувальної частини рішення висновок суду про те, що умовами Договору передбачено обов`язок відповідача щодо компенсування вартості комунальних послуг за Площі загального користування та сплати за комунальні послуги після отримання Суборендарем відповідного рахунку. Крім того, в прохальній частині касаційної скарги скаржник просить поновити строк на її подання.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2024 для розгляду касаційної скарги у справі №913/281/22 визначено колегію суддів у складі: - Ємця А.А., головуючий, Бенедисюка І. М., Малашенкової Т. М.

Як убачається з матеріалів касаційної скарги та Єдиного державного реєстру судових рішень, фізична особа-підприємець Вергелес Є.В. звернулася до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Коломієць А.В., в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором суборенди №27 від 25.01.2021 у розмірі 668 752, 31грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач відповідно до укладеного договору суборенди сплатив в червні 10 000, 00грн, після чого припинив сплачувати грошові кошти, в зв`язку з чим її заборгованість за період з 01.03.2022 по 16.08.2022 становить 310 452, 53грн.

Крім того, позивачем були нараховані штрафні санкції по договору суборенди в розмірі 358 299, 78грн.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 04.09.2023 позов фізичної особи-підприємця Вергелес Є.В. до фізичної особи-підприємця Коломієць А.В. задоволено частково; стягнуто з фізичної особи-підприємця Коломієць А.В. на користь фізичної особи-підприємця Вергелес Є.В. заборгованість з орендної плати в сумі 310 416, 07грн, штрафні санкції в розмірі 7 799, 99грн та судові витрати у вигляді судового збору в сумі 4 773, 24грн; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що відповідач мав сплачувати на користь позивача в спірний період, а саме з 01.03.2022 по 16.08.2022, по 72 999, 95грн щомісячно за кожний повний місяць з березня по липень 2022 року включно та 37 677, 39грн за 16 днів серпня 2022 року (72 999, 95грн / 31 день = 2 354, 70грн * 16 днів = 37 677, 39грн).

Відтак, загальна сума орендної плати за період з 01.03.2022 по 16.08.2022 становить 402 677, 14грн.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 06.12.2023 рішення Господарського суду Луганської області від 04.09.2023 у справі №913/281/22 залишено без змін.

Здійснивши перевірку матеріалів касаційної скарги на відповідність вимогам Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», частина перша статті 17 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Пунктом 1 частини першої статті 287 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Отже, перелік випадків для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, наведений у пункті 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, є вичерпним.

Згідно з частинами третьою та п`ятою статті 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи; для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом ч. 7 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2022 встановлено у розмірі 2 481 грн.

У п. 1 ч. 1 ст. 163 ГПК України зазначено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у справі № 913/281/22 є стягнення 668 752, 31 грн, що є меншим, ніж п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому оскаржені судові рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню.

Верховний Суд звертає увагу на те, що за такого правового регулювання можливість відкриття касаційного провадження у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб залежить виключно від значення кожної з них для формування єдиної правозастосовчої практики та обставин конкретної справи, при наявності випадків, передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини третьою статті 287 ГПК України.

Верховний Суд відзначає, що, визначені підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки, є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Передбачені підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки не є тотожними з поняттям підстав касаційного оскарження, які передбачені пунктами 1- 4 частини першої статті 287 ГПК України.

Верховний Суд зазначає, що тягар доказування наявності випадків передбачених підпунктами «а» - «г» пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України покладається на скаржника.

Обґрунтовуючи необхідність відкриття касаційного провадження за його касаційною скаргою, ФОП Коломієць А. В. зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; скаржник позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа №913/281/22 має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, а також становить значний суспільний інтерес (підпункти «а», «б», «в» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК).

Належних обґрунтувань наявності випадків, передбаченої підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК, за якої Суд міг би визнати, судові рішення у справі №913/281/22 підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга не містить, а доводи, викладені ФОП Коломієць А. В. в обґрунтування наявності цього випадку, зводяться до незгоди скаржника з рішеннями судів попередніх інстанцій та необхідності встановлення касаційним судом фактичних обставин справи і додаткової перевірки доказів, що виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції (частина друга статті 300 ГПК).

Судом не беруться до уваги посилання ФОП Коломієць А. В. на випадок для відкриття касаційного провадження, передбачену підпунктом «б» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК. Водночас скаржник взагалі не зазначає, при розгляді якої іншої справи ФОП Коломієць А. В. буде позбавлено можливості спростувати обставини, встановлені судами при вирішенні справи №913/281/22.

Водночас скаржник не зазначає про існування такої іншої справи, а посилається лише на потенційну можливість настання негативних наслідків, що не є тією безумовною підставою для перегляду судового рішення у малозначній справі.

Мотивуючи наявність випадків, що підпадають під дію підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК, скаржник вказує, що справа має для нього виняткове значення, «оскільки викладені в оскаржуваних рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій факти та висновки про порушення відповідачкою своїх договірних зобов`язань не відповідають дійсності та дискредитують відповідачку як суб`єкта господарювання та платника податків та може завдати шкоди її діловій репутації у подальшій господарській діяльності».

Не знаходять свого підтвердження і доводи скаржника про те, що справа становить суспільний інтерес, оскільки обставини справи мають виняткове значення для відповідачки, як суб`єкта підприємницької діяльності, та, що справа становить значний суспільний інтерес, не може бути визнано підставою, на яку поширюється дія положення підпункту "в" пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

Такі доводи касаційної скарги також зводяться до незгоди скаржника з рішеннями судів попередніх інстанцій та необхідності їх касаційного перегляду і жодним чином на вказують на наявність випадку для розгляду касаційної скарги у цій справі Верховним Судом, передбаченого підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК.

Інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК, за яких Суд міг би визнати, що оскаржені судові рішення у справі № 913/281/22 підлягають касаційному оскарженню, ФОП Коломієць А. В. не наводить.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на викладене суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ФОП Коломієць А.В. на постанову Східного апеляційного господарського суду від 06.12.2023 та рішення Господарського суду Луганської області від 04.09.2023 у справі №913/281/22, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ФОП Коломієць А.В., розгляд клопотання про поновленя строку на касаційне оскарження постанови Східного апеляційного господарського суду від 06.12.2023 у справі №913/281/22 колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не здійснюється.

На підставі викладеного та керуючись статтями 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця Коломієць Анни Валеріївни на постанову Східного апеляційного господарського суду від 06.12.2023 та рішення Господарського суду Луганської області від 04.09.2023 у справі №913/281/22.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя А. Ємець

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Т. Малашенкова