ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2024 року м. Дніпро Справа № 904/3990/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Коваль Л.А., Мороза В.Ф.,

при секретарі судового засідання: Ліпинському М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЙЛ-БІЛДІНГ»

на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Манько Г.В.) від 20.09.2023р. у справі № 904/3990/23

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЙЛ-БІЛДІНГ»

до Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпровські електромережі"

про визнання договору підряду недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Додатковим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2023р. у справі № 904/3990/23 стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЙЛ БІЛДІНГ" (49107, м. Дніпро, пр. Гагаріна, буд. 59, офіс 102, ідентифікаційний код 42716749) на користь акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" (49107, м. Дніпро, шосе Запорізьке, 22, ідентифікаційний код 23359034) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 20 000 грн.

Не погодившись з додатковим рішенням господарського суду, до Центрального апеляційного господарського суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕЙЛ БІЛДІНГ" із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2023р. у справі № 904/3990/23 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні заяви відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник, зокрема, вказує, що Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпровські електромережі" було значно завищено заявлені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн., а за змістом оскаржуваного додаткового рішення у справі відповідачем не було доведено обґрунтованість даних витрат, тому, враховуючи, що дана справа не розглядалась судом по суті та позов за заявою позивача було залишено без розгляду, додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2023 року у справі № 904/3990/23 підлягає скасуванню.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.10.2023р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЙЛ-БІЛДІНГ» на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2023р. у справі № 904/3990/23, витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи № 904/3990/23, розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 22.01.24р. о 14:30 год.

Представник відповідача у відзиві на апеляційну скаргу проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржуване додаткове рішення законним та обгрунтованим, прийнятим з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу безпідставною, посилаючись при цьому на те, що ним подані усі необхідні докази на підтвердження надання йому професійної правничої допомоги у погодженому сторонами (між клієнтом та виконавцем послуг) розмірі. Відповідач звертає увагу, що для розподілу витрат на правничу допомогу достатньо підтвердження обсягу їх надання та їх вартості, безпосередня сплата на момент розгляду питання не є обов`язковою, що узгоджується з позицією Постановою Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19. Зокрема, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу). Окрім того, відповідач зазначає, що позивач не подавав до суду першої інстанції клопотання про зменшення розміру судових витрат на правничу допомогу у справі № 904/3990/23, відтак у суду не було правових підстав для зменшення судових витрат, заявлених відповідачем.

Сторони не скористалися своїм правом участі в судовому засіданні, про час та місце судового засідання були повідомлені апеляційним судом належним чином, що підтверджується відповідними матеріалами справи, але звернулися до апеляційного суду з клопотаннями про розгляд справи за відсутності представників сторін.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що неявка представників сторін не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, а апеляційним судом не визнавалася явка в судове засідання представників учасників справи обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу по суті у відсутності представників учасників справи.

Перевіривши в межах доводів та вимог апеляційної скарги законність та обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 12.09.2023р. у справі № 904/3990/23 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЙЛ БІЛДІНГ" залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпровські електромережі" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з клопотанням про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення рішення суду та долучення доказів понесених судових витрат, згідно з яким просило ухвалити додаткове рішення по справі, яким стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЙЛ-БІЛДІНГ" на користь акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" витрати на професійну правничу допомогу у сумі 20 000 грн., які понесені відповідачем у зв`язку із розглядом Господарським судом Дніпропетровської області справи №904/3990/23.

Додатковим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2023р. у справі № 904/3990/23 стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЙЛ БІЛДІНГ" (49107, м. Дніпро, пр. Гагаріна, буд. 59, офіс 102, ідентифікаційний код 42716749) на користь акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" (49107, м. Дніпро, шосе Запорізьке, 22, ідентифікаційний код 23359034) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 20 000 грн.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість додаткового рішення господарського суду від 20.06.2023 року у справі № 904/3990/23, яке і є предметом апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Згідно з ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 226 ГПК України, суд залишає позов без розгляду, якщо, зокрема, позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Про залишення позову без розгляду постановляється ухвала, в якій вирішуються питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету (ч. 2 ст. 226 ГПК України).

Частинами п`ятою та шостою статті 130 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.

Сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання розподілу судових витрат, статей 129 - 130 Господарського процесуального кодексу України дає підстави для висновку, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду суд зобов`язаний виходити з положень частини п`ятої статті 130 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вказана норма є спеціальною (така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі №922/3787/17, від 09.07.2019 у справі № 922/592/17).

У разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Отже відповідач повинен обґрунтовано заявити про наявність витрат, які виникли у зв`язку із поданням позову до нього і у подальшому з залишенням позову без розгляду.

Таким чином, стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, у разі залишення позову без розгляду можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача.

Водночас Господарський процесуальний кодекс України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача, однак відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 16.02.2021 у справі №905/121/19, від 13.05.2021 у справі №910/16777/20, від 15.09.2021 у справі №902/136/21, від 18.01.2022 у справі №922/2017/17, від 14.03.2023 у справі №911/1201/22, очевидно, що під такими діями можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду. Тобто, частина п`ята статті 130 Господарського процесуального кодексу України не встановлює конкретні критерії для оцінки дій позивача на предмет обґрунтованості/необґрунтованості, а тому такі встановлюються судом у кожній справі відповідно до встановлених обставин.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 08.06.2022 у справі №357/380/20, які хоч і стосуються дещо іншого випадку (розподілу судових витрат за наслідками закриття апеляційного провадження у зв`язку з відмовою апелянта від апеляційної скарги) і здійснені в межах іншого судочинства (цивільного), однак за своєю суттю є близькими до вирішення спірного питання і стосуються застосування аналогічних за своїм змістом норм процесуального права, вирішуючи таке питання, Велика Палата вказала на те, що:

- "подання стороною апеляційної (касаційної) скарги та відкриття апеляційного (касаційного) провадження у справі потребує відповідної підготовки інших учасників справи: вивчення апеляційної (касаційної) скарги, її мотивів і доводів, за необхідності - підготовка відзиву на скаргу, участь у судових засіданнях, ознайомлення з матеріалами справи тощо. Як у суді першої інстанції, так і при апеляційному та касаційному переглядах справи учасники справи мають право на професійну правничу допомогу, що закріплено положеннями статті 59 Конституції України";

- "подача апеляційної скарги та відкриття апеляційного провадження вимагає від інших учасників справи вчинення дій на захист своїх інтересів та спонукає до здійснення певних дій, які б не були реалізовані за відсутності апеляційної скарги. Тому і у випадку закриття апеляційного провадження мають бути враховані судові витрати, які понесли інші учасники справи у зв`язку зі зверненням з апеляційною скаргою та відкриттям апеляційного провадження. У такому випадку в апеляційного суду немає необхідності обґрунтовувати добросовісність чи недобросовісність особи, яка подала апеляційну скаргу, оскільки така особа реалізує своє право на апеляційний перегляд судового рішення, однак самостійно прийняла рішення в межах принципу диспозитивності (пункт 5 частини третьої статті 2, стаття 13 ЦПК України) про відмову від апеляційної скарги, усвідомлюючи наслідки такої відмови, а саме згідно з частиною п`ятою статті 364 ЦПК України унеможливлення для цієї особи апеляційного перегляду судового рішення. Отже, у разі закриття апеляційного провадження у зв`язку з відмовою особи, яка падала апеляційну скаргу, від такої, унеможливлюється повторне звернення цієї особи з апеляційною скаргою на оскарження судового рішення, однак інші учасники справи, які добросовісно реагували на відкриття апеляційного провадження поданням відзиву на апеляційну скаргу, понесли судові витрати, оскільки, у цьому випадку, звернулися за правничою допомогою до адвоката (стаття 15 ЦПК України), а відтак могли розраховувати на відшкодування вказаних витрат у випадку відмови у задоволенні апеляційної скарги";

- "тому у випадку закриття апеляційного провадження відсутні будь-які обставини, які б унеможливлювали або нівелювали загальний принцип відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України)".

З урахуванням наведеного, ситуація, за якої є неможливими оцінка та фактичне існування ознак недобросовісності, зловживання чи незаконності в діях позивача, що зумовили залишення позову без розгляду, не може нівелювати права відповідача на отримання компенсації понесених ним судових витрат, необхідність чого була породжена реалізацією своїх прав на судовий захист у рамках ініційованого позивачем судового спору.

У даному випадку (залишення позову без розгляду з підстави, встановленої пунктом 5 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України) не є необхідними такі ознаки, як недобросовісність, зловживання чи незаконність, оскільки законодавець у такому випадку чітко визначив інший термін - "необґрунтованість", який є відмінним від наведених, а, заявляючи про залишення позову без розгляду із зазначеної підстави, позивач усвідомлює ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням ним таких процесуальних дій, в т.ч. передбачених частиною п`ятою статті 130 названого Кодексу.

Подання заяви про залишення позову без розгляду є виключно свідомим волевиявленням позивача, яке відповідач не міг передбачити, і вчинення позивачем цієї дії не нівелює наслідків отримання відповідачем правової допомоги адвоката, яка потребує оплати. При цьому самим фактом звернення до суду із такою заявою позивач визнав передчасність пред`явлення позову до відповідача, а, отже, необґрунтованість вчинення ним відповідної процесуальної дії.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15.09.2021 у справі № 902/136/21.

Колегія суддів вважає, що в межах даної справи при вирішенні питання розподілу судових витрат у порядку частини п`ятої статті 130 Господарського процесуального кодексу України за наслідками залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 226 цього Кодексу буде доречним врахувати наведену правову позицію Верховного Суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

З вищенаведених норм процесуального права вбачається, що розгляд заяви про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу за результатами залишення позовної заяви без розгляду, тобто ухвалення додаткового судового рішення, має здійснюватися судом в судовому засіданні з повідомленням сторін справи.

Втім, як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції не призначав заяву відповідача про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу до розгляду в судове засідання та не повідомляв учасників справи про прийняття її до розгляду, чим позбавив скаржника права на участь у судовому засіданні та подання своїх заперечень проти поданої відповідачем заяви.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 277 ГПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто господарським судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає за необхідне скасувати додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2023р. у справі № 904/3990/23 та ухвалити нове рішення з розгляду заяви Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, під час розгляду якої враховує наступне.

Відповідно до статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частина 1 ст.124 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем у відзиві на позов зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн.

15.09.2023р. Акціонерним товариством "ДТЕК Дніпровські електромережі" до Господарського суду Дніпропетровської області подано клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення рішення суду та долучення доказів понесених судових витрат, згідно з яким просило ухвалити додаткове рішення по справі, яким стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЙЛ-БІЛДІНГ" на користь акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" витрати на професійну правничу допомогу у сумі 20 000 грн., які понесені відповідачем у зв`язку із розглядом Господарським судом Дніпропетровської області справи №904/3990/23.

У частинах першій, другій статті 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частинами третьою-п`ятою статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Як вбачається з матеріалів справи, між Акціонерним товариством "ДТЕК Дніпровські електромережі" (Клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Перший радник" (Виконавець) підписано Договір № 210-ДЕ про надання правової допомоги від 08.01.2021р. (далі Договір).

В рамках даного Договору Виконавець зобов`язується надавати Клієнтові правову допомогу (надалі - послуги) за окремими письмовими або усним дорученнями останнього. Зміст, обсяг і вартість Послуг, що надаються, втсановлюється Сторонами у Додаткових угодах, які є невід`ємною частиною цього Договору (п.п. 1.1., 1.2. Договору).

До Договору № 210-ДЕ про надання правової допомоги від 08.01.2021р. між Акціонерним товариством "ДТЕК Дніпровські електромережі" та Адвокатським об`єднанням "Перший радник" було укладено додаткові угоди № 4 від 27.04.2021р., № 20 від 31.12.2021р., № 33 від 01.12.2022р.

Сторони узгодили, що зміст, обсяг і вартість Послуг, номер судової справи, в межах якої надається правова допомога, та судова інстанція відображається в Акті наданих послуг (п. 1.3. Додаткової угоди № 4 від 27.04.2021р.).

Відповідно до п. 4.6 Договору про надання правової допомоги № 210- ДЕ від 08.01.2021 (у редакції додаткової угоди № 4 від 27.04.2021) оплата наданих Послуг та компенсація витрат здійснюється Клієнтом за фактом їх надання (понесення) на підставі погоджених та підписаних сторонами Актів наданих послуг впродовж 15 (п`ятнадцяти) календарних днів, з моменту вступу рішення суду по справі, в межах якої надавалась правова допомога, в законну силу.

12.09.2023р. Акціонерним товариством "ДТЕК Дніпровські електромережі" та Адвокатським об`єднанням "Перший радник" підписано Акт № 244 наданих послуг за період з 25.07.2023р. по 12.09.2023р. за Договором № 210-ДЕ про надання правової допомоги від 08.01.2021р.

Згідно вказаного акту вартість наданих послуг (розмір гонорару) визначається у фіксованому розмірі і складає 20 000,00 грн.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені не тільки з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору.

У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постанові Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18.

Оцінюючи суму судових витрат Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" на професійну правничу допомогу за критеріями розумності, необхідності, неминучості та співвідношення ціни послуг до ринкових цін, колегія суддів зазначає наступне.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 сформувала правовий висновок щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат та зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у додатковій постанові від 05.08.2019 у справі № 911/1563/18, зазначено, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірною, у порівнянні з ринковими цінами, вартістю адвокатських послуг.

Аналіз ст. 30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність свідчить про те, що гонорар може встановлюватися у формі фіксованого розміру або погодинної оплати.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.30 Про адвокатуру і адвокатську діяльність, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18).

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Як вже було зазначено зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕЙЛ БІЛДІНГ" в апеляційній скарзі заперечує проти покладення на нього витрат на правничу допомогу у повному обсягу з підстав їх необгрунтованості та неспівмірності зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг, тощо.

Колегія суддів частково погоджується з такими доводами скаржника, адже правовідносини сторін у даній справі є не складними (не містять окремих нетипових обставин), тому складення відзиву на позовну заяву, участь в судових засіданнях, підготовка та подання заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, виходячи з обставин справи, не потребувало від адвоката значного обсягу часу та зусиль.

З огляду на викладене, надаючи оцінку наведеному відповідачем розрахунку витрат на правову допомогу, з урахуванням наданих доказів, з огляду на фактичні обсяги наданих послуг, враховуючи принцип пропорційності, диспозитивності та змагальності, колегія суддів, вважає, обґрунтованою суму витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції у розмірі 5 000,00 грн., яка і підлягає присудженню до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЙЛ БІЛДІНГ".

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 123, 124, 126, 129, 130, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЙЛ-БІЛДІНГ» на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2023р. у справі № 904/3990/23 задовольнити частково.

Додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2023р. у справі № 904/3990/23 скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Заяву Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЙЛ-БІЛДІНГ" на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" судові витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн., понесені ним під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Видачу наказу, на виконання даної постанови, згідно зі ст. 327 ГПК України доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена та підписана 29.01.2024 року.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя Л.А. Коваль

Суддя В.Ф. Мороз