ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

29 січня 2024 року Справа № 903/844/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Гудак А.В. , суддя Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Приступлюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцьккомунбуд" (вх. № 4963/23)

на рішення Господарського суду Волинської області від 16.10.2023

(ухвалене у м. Луцьку, повний текст складено 19.10.2023)

у справі № 903/844/23 (суддя Слободян О.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремплюсбуд"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцьккомунбуд"

про стягнення 417 838 грн 36 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - не з`явився;

від відповідача - Пилипчук І.Л.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ремплюсбуд" звернулося до Господарського суду Волинської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцьккомунбуд" 417 838 грн 36 коп., з яких: 294 800 грн заборгованості за надані послуги, 103 586 грн 52 коп. інфляційні втрати, та 19 451 грн 84 коп. - 3% річних. Також, просив стягнути з відповідача 6 267 грн 57 коп. витрат по сплаті судового збору та 15 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань згідно умов договору про надання послуг автотранспорту та спецтехніки №01/07/20 від 01.07.2020 в частині оплати наданих позивачем послуг.

Господарський суд Волинської області рішенням від 16.10.2023 у справі № 903/844/23 позов задовольнив частково. Стягнув з ТОВ "Луцьккомунбуд" на користь ТОВ "Ремплюсбуд" 367 838 грн 36 коп., з яких: 244 800 грн заборгованість, 103 586 грн 52 коп. інфляційні втрати та 19 451 грн 84 коп. 3% річних, а також 6 267 грн 57 коп. витрат по сплаті судового збору та 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Закрив провадження у справі в частині стягнення 50 000 грн заборгованості.

При ухваленні вказаного рішення суд першої інстанції виходив з того, що 01.07.2020 між ТОВ "Луцьккомунбуд" та ТОВ "Ремплюсбуд" було укладено Договір № 01/07/20 про надання послуг автотранспорту та спецтехніки, на виконання умов котрого ТОВ "Ремплюсбуд" надало спеціальний автомобільний транспортний засіб та здійснило виконання обумовлених договором робіт на загальну суму 531 660 грн.

Однак, в порушення умов Договору відповідачем оплата була здійснена частково, а саме на загальну суму 236 860 грн, у зв`язку із чим борг відповідача перед позивачем на момент звернення до суду становив 294 800 грн.

Суд встановив, що на день розгляду спору відповідачем згідно платіжної інструкції №5114 від 12.09.2023 із призначенням платежу "за послуги навантажувача зг.Акту №49 від 30.09.2021" було сплачено 50 000 грн заборгованості.

Тому, в частині стягнення вказаної суми суд закрив провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Враховуючи, що заборгованість відповідача за отримані послуги, з урахуванням здійсненої проплати після подачі позову до суду становить 244 800 грн, не погашена, не заперечується відповідачем, підтверджена матеріалами справи та є підставною, суд дійшов висновку про задоволення позову в цій частині.

Також, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості позову в частині вимог про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних.

Крім того, враховуючи результати вирішення спору, незначну складність справи, її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, суд стягнув з відповідача на користь позивача 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Розглядаючи спірні правовідносини місцевий господарський суд застосував відповідні положення ст. ст. 11, 530, 599, 612, 617, 625, 901, 903 ЦК України, ст. ст. 173, 193 Господарського кодексу України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (вх. № 4963/23) звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Луцьккомунбуд", у якій просить рішення Господарського суду Волинської області від 16.10.2023 у справі № 903/844/23 змінити в частині стягнення 244 800 грн заборгованості, закрити провадження в цій частині.

Апеляційна скарга обґрунтована таким.

15.09.2023 відповідачем на виконання вимог ухвали суду від 06.09.2023 було подано відзив та долучено копію платіжної інструкції № 5114 від 12.09.2023 про часткове погашення заборгованості на суму 50 000 грн. Вказана сума відображена в рішенні суду і стосовно неї провадження закрите.

26.09.2023 відповідачем знову була проведена оплата в сумі 244 800 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 5127 від 26.09.2023, яка вже повністю покрила основний борг відповідача перед позивачем, але останній не повідомив про це суд.

Позивач не виконав ухвалу суду від 15.09.2023 та не подав суду і відповідачу відповідь на відзив, яким би повідомив суд про погашення відповідачем основного боргу, чим зумовив ухвалення неправомірного рішення суду.

Відповідач вважає, що залишення рішення суду у справі № 903/844/23 в редакції першої інстанції, зумовить подвійне стягнення коштів з відповідача, котрі вже отримав позивач, що суперечить принципу справедливості та верховенства права, які є основними та ключовими під час здійснення правосуддя.

Тому, відповідач вважає, що необхідно змінити рішення Господарського суду Волинської області у справі № 903/844/23 в частині задоволення позову про стягнення з ТОВ "Луцьккомунбуд" в сумі 244 800 грн. на користь ТОВ "Ремплюсбуд" та ухвалити нове рішення, яким провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 244 800 грн закрити через відсутність спору.

Позивач не скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідача, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Крім того, 20.12.2023 відповідач подав пояснення, в котрих повідомляє та надає суду докази сплати ним витрат позивача за розгляд справи в суді першої інстанції.

Вважає, що необхідно змінити рішення Господарського суду Волинської області від 16.10.2023 у справі №903/844/23 в частині задоволення позову про стягнення з ТОВ "Луцьккомунбуд" в сумі 244 800 грн та оплати витрат позивачем по сплаті судового збору в сумі 6 267 грн 57 коп. та на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн на користь ТОВ "Ремплюсбуд" та закрити провадження через відсутність спору.

Означені пояснення за їх змістом є доповненнями до апеляційної скарги, а тому суд враховує таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 266 ГПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Оскаржене рішення місцевого господарського суду в цій справі було ухвалене 16.10.2023, а його повний текст складено 19.10.2023, а тому з врахуванням викладеного, строк на апеляційне оскарження, з врахуванням викладеного, закінчився 08.11.2023.

Отже, доповнення до апеляційної скарги подані з пропуском встановленого строку.

Статтею 118 ГПК України визначено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Оскільки пояснення, котрі є доповненнями до апеляційної скарги, подані після закінчення строку на апеляційне оскарження, такі пояснення залишаються без розгляду.

Одночасно суд зауважує, що позиція скаржника за якою оскарження ним рішення суду першої інстанції та фактичне його виконання (перерахування сум, котрі стягненні рішенням) в процесі апеляційного перегляду, не є підставою для зміни чи скасування такого рішення у відповідності до норм процесуального права, а відповідні оплати будуть враховуватися на стадії виконання рішення суду.

В судовому засіданні Північно-західного апеляційного господарського суду 29.01.2024 представник скаржника підтримала доводи, наведені в апеляційній скарзі, стверджує, що судом першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення було порушено норми матеріального права, не з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи. Просила рішення Господарського суду Волинської області у справі № 903/844/23 в частині стягнення 244 800 грн змінити та закрити провадження у справі в цій частині.

В судове засідання 29.01.2024 представник позивача не з`явився.

Враховуючи приписи ст. ст. 269, 273 ГПК України про межі та строки розгляду апеляційних скарг в апеляційній інстанції, той факт, що позивач був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час та місце судового засідання, про що свідчать список розсилки поштової кореспонденції, довідка про доставку електронного листа (а. с. 151-152), а також те, що явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представника позивача.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника скаржника, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при ухвалені рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що 01.07.2020 між ТОВ "Луцьккомунбуд" (Замовник) та ТОВ "Ремплюсбуд" (Виконавець) було укладено Договір № 01/07/20 про надання послуг автотранспорту та спецтехніки (далі Договір; а. с. 10), згідно п. 1.1. якого за завданням Замовника Виконавець надає Замовнику послуги з власним автотранспортом або іншою технікою, на умовах визначених цим Договором.

За умовами п. п. 1.2.-1.3. Договору послуги, які надаються по цьому Договору, зазначаються у відповідних рахунках-фактурах та актах виконаних робіт (наданих послуг). Загальна вартість наданих послуг, що буде надаватись протягом дії даного Договору складається із сум вартості послуг, що зазначаються у відповідних актах виконаних робіт (наданих послуг).

Замовник зобов`язаний оплачувати надані Виконавцем послуги на умовах та в порядку, визначеному цим Договором (п. 3.2. Договору).

Відповідно до п.4.1 Договору вартість послуг визначається Сторонами за фактом їх надання за наслідками кожного календарного місяця і фіксується в актах виконаних робіт (наданих послуг).

Замовник зобов`язаний оплатити визначену в акті виконаних робіт (наданих послуг) вартість у 7-денний строк з моменту підписання даного акту (п.4.2 Договору).

На виконання своїх зобов`язань ТОВ "Ремплюсбуд" надало спеціальний автомобільний транспортний засіб та здійснило виконання обумовлених договором робіт, що підтверджується актами надання послуг, підписаними обома сторонами: Актом надання послуг № 24 від 31.05.2021 на суму 64 020 грн з дорожніми листами трактора за період з 12.05.2021 по 31.05.2021; Актом надання послуг № 26 від 30.06.2021 на суму 60 720 грн зі змінним рапортом за червень 2021 року; Актом надання послуг № 33 від 27.07.2021 на суму 46 860 грн зі змінним рапортом за липень 2021 року; Актом надання послуг № 45 від 17.09.2021 на суму 46 860 грн зі змінним рапортом за серпень 2021 року; Актом надання послуг № 49 від 30.09.2021 на суму 82 500 грн зі змінним рапортом за вересень 2021 року; Актом надання послуг № 50 від 30.09.2021 на суму 24 840 грн з ТТН за 14.09.2021, ТТН за 15.09.2021 та дорожнім листом автокрана від 23.09.2021; Актом надання послуг № 57 від 29.10.2021 на суму 123 780 грн з дорожніми листами автокрана від 06.10.2021, 07.10.2021, 08.10.2021, змінним рапортом за жовтень 2021 року, ТТН від 07.10.2021 та ТТН від 08.10.2021; Актом надання послуг № 67 від 30.11.2021 на суму 47 520 грн. зі змінним рапортом за листопад 2021 року; Акт надання послуг № 72 від 31.12.2021 на суму 34 560 грн зі змінним рапортом за грудень 2021 року (а. с. 11-47).

Таким чином, всього надано відповідачу послуг на загальну суму 531 660 грн.

Проте, в порушення умов Договору відповідачем оплата була здійснена частково, а саме: 30.08.2021 на суму 46 860 грн (банківська виписка за 30.08.2021); 21.02.2022 - 150 000 грн (банківська виписка за 21.01.2022); 12.10.2022 - 20 000 грн (банківська виписка за 12.10.2022); 11.07.2023 - 20 000 грн (банківська виписка за 11.07.2023), всього було сплачено коштів в сумі 236 860 грн (а. с. 48-51).

Позивач зазначає, що станом на 09.08.2023 сума заборгованості відповідача за надані послуги згідно договору становить 294 800 грн.

Також, позивач нарахував та заявив до стягнення 103 586 грн 52 коп. інфляційних втрат та 19 451 грн 84 коп. 3% річних.

Крім того, після звернення до суду відповідач згідно платіжної інструкції №5114 від 12.09.2023 із призначенням платежу "за послуги навантажувача зг.Акту №49 від 30.09.2021" сплатив позивачу грошові кошти в сумі 50 000 грн (а. с. 78).

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги такі положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що відповідач фактично оскаржує рішення Господарського суду Волинської області від 16.10.2023 у справі № 903/844/23 в частині стягнення 244 800 грн заборгованості, з підстав їх оплати, апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах цих вимог та вказаних доводів.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, Господарським судом Волинської області встановлено, що між сторонами виникли правовідносини на підставі Договору №01/07/20 про надання послуг автотранспорту та спецтехніки від 01.07.2020, зобов`язання за яким відповідачем були порушенні, а саме не оплачено в повному обсязі надані позивачем послуги, в зв`язку із чим у відповідача існує заборгованість перед позивачем в розмірі 244 800 грн (з врахуванням оплати, здійсненої після пред`явлення позову).

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За приписами частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903 ЦК України).

За положеннями статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Вище встановлено, що на виконання умов Договору позивач надав відповідачу послуг на загальну суму 531 660 грн, проте останній, в порушення умов Договору, не розрахувався із позивачем повністю за наданні послуги, у зв`язку із чим в нього перед позивачем існувала заборгованість в сумі 294 800 грн (на момент пред`явлення позову), яку у вересні 2023 року було частково погашено на суму 50 000 грн.

При цьому, відповідно до платіжної інструкції № 5127 від 26.09.2023, копія котрої долучена до апеляційної скарги, відповідач сплатив позивачу грошові кошти в сумі 244 800 грн (а. с. 104).

Апеляційний господарський суд зауважує, що за змістом статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Діюче процесуальне законодавство не передбачає можливості або права суду апеляційної інстанції здійснювати повторний перегляд справи на підставі доказів, які не були предметом дослідження під час розгляду справи у суді першої інстанції. Тобто, суд апеляційної інстанції обмежений у прийнятті додаткових доказів, які вправі приймати лише за умови, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов`язаний самостійно з`ясовувати відповідні причини.

Між тим, скаржник не обґрунтовує неможливості подання відповідного доказу суду першої інстанції, а його позиція щодо неврахування проплати на суму 244 800 грн обґрунтована тим, що позивач мав повідомити суд про здійснену відповідачем оплату боргу.

Суд вказує, що приписами частини другої статті 42 ГПК України унормовано, що учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Апеляційний господарський суд вказує, що саме відповідач мав повідомити суд про оплату ним заборгованості та подати відповідні докази, а не чекати дій іншої сторони, оскільки окрім наявності в нього вищевикладених процесуальних обов`язків, саме відповідач є зацікавленим у врахуванні судом доказу оплати при ухваленні рішенні.

Також суд апеляційної інстанції бере до уваги висновок Верховного Суду викладений в постанові від 30.03.2018 у справі № 910/24486/16 за яким неналежне виконання стороною свого процесуального обов`язку з доведення у суді першої інстанції обставин, на які остання (сторона) посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не може бути компенсоване цим учасником судового процесу на наступних етапах розгляду справи (у судах апеляційної чи касаційної інстанцій). В іншому випадку зазначене могло б призвести до безпідставного скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд не приймає поданий скаржником новий доказ у справі.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 244 800 грн заборгованості, а рішення в цій частині є законним та обґрунтованим.

Крім того, судом критично оцінюються посилання скаржника на можливість подвійного стягнення з нього вказаної суми, унаслідок примусового виконання рішення суду першої інстанції, так як відповідач не позбавлений можливості захищати свої права належним чином, у визначений процесуальним законодавством спосіб, зокрема, в порядку ст. 328 ГПК України.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, рішення Господарського суду Волинської області від 16.10.2023 у справі № 903/844/23 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцьккомунбуд" - без задоволення.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275-279, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцьккомунбуд" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Волинської області від 16.10.2023 у справі № 903/844/23 - без змін.

2. Справу № 903/844/23 надіслати Господарському суду Волинської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "31" січня 2024 р.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.