ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________УХВАЛА
про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову
"29" січня 2024 р. Справа № 916/296/24
Господарський суд Одеської області у складі судді Нікітенка С.В., розглянувши заяву (Вх. № 4-2/24 від 25.01.2024) AQUA CRAFT LTD про забезпечення позову до подання позовної заяви, у справі
за позовом: AQUA CRAFT LTD (1 Zlatyu Boyadzhiev St, Fl.3, Sever Region, City of Plovdiv, 4003, Plovdiv Municipality, Plovdiv Province, Bulgaria),
до відповідача: River bunker and Supply, sro (Jelenia 1, Bratislava-mestska cast Stare Mesto 811 05),
Компанія AQUA CRAFT LTD звернулась до Господарського суду Одеської області із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить:
- Заборони компанії River bunker and Supply, sro, адреса: Jelenia 1, Bratislava-mestska cast Stare Mesto 811 05, або будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії, які спрямовані на встановлення, зміну та/або припинення цивільних прав та обов`язків, які спрямовані чи опосередковано стосуються судна CARPE DIEM (ENI 6003779, прапор: Франція).
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.01.2024 заяву по справі № 916/296/23 розподілено на розгляд судді Нікітенка С.В.
26.01.2024 до суду від компанії ARIALD LTD надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи відповіді капітана морського порту на адвокатський запит.
Розглянувши матеріали заяви AQUA CRAFT LTD про забезпечення позову до подання позовної заяви, суд дійшов до таких висновків.
Підставою позову є неналежне виконання відповідачем умов Договору № 2 від 16.10.2023 в частині доставки судна CARPE DIEM (ENI 06003779, прапор: Франція) в порт Русе, Болгарія.
Суд зазначає, що відповідно до ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
За змістом п. 9 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги.
У відповідності до ч. 4 ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Порядок подання заяви про забезпечення позову встановлено статтею 138 Господарського процесуального кодексу України.
Так, відповідно до ч. 2 зазначеної статті, заява про арешт морського судна подається за місцезнаходженням порту реєстрації судна або за місцезнаходженням морського порту, в якому судно знаходиться або до якого прямує, незалежно від того, чи має такий суд юрисдикцію щодо розгляду по суті справи щодо морської вимоги, яка є підставою для арешту.
У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, якщо інші строки не встановлено законом, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову (ч. 3).
Відповідно до ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову у вигляді арешту на морське судно розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження після її подання без повідомлення особи, яка подала заяву, та особи, яка є відповідальною за морською вимогою.
Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, що подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.
У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.
Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.
Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.
Якщо на момент постановлення ухвали про арешт судна позов по суті морської вимоги до особи, яка є відповідальною за морською вимогою, не поданий, в ухвалі про арешт судна суд зазначає строк, протягом якого особа, що подала заяву про арешт морського судна, зобов`язана подати такий позов та надати відповідне підтвердження суду.
Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є однією із основних засад судочинства.
Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Отже, відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України забезпечення судового процесу доказами покладено виключно на сторони у справі.
Порядок накладення арешту на морські судна врегульовано Міжнародною конвенцією з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна (Конвенція) від 10.05.1952, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону № 3702-VI від 07.09.2011 та яка набула чинності для України 16.05.2012, а також главою 4 Кодексу торговельного мореплавства України Арешт суден.
Так, Конвенцією визначено, що:
- Морська вимога означає вимогу, що виникає на підставі одного чи більше із зазначених нижче пунктів: договору, що стосується перевезення вантажів будь-яким судном за договором про фрахтування або інакше (п.п. Е п. 1 ст. 1);
- Арешт означає затримання судна за ухвалою суду для забезпечення морської вимоги, але не включає конфіскацію судна на виконання судового рішення (п. 2 ст. 1);
- Судно, яке ходить під прапором однієї з Договірних Держав, може бути заарештоване в межах юрисдикції будь-якої з Договірних Держав лише стосовно морської вимоги й жодної іншої, але ніщо в цій Конвенції не може розглядатися як розширення чи обмеження прав і повноважень, якими наділені уряди чи їхні установи, органи державної влади чи портова або докова влада згідно з їхніми чинними внутрішніми законами або правилами щодо арешту, затримання або іншого способу перешкоджання відходу суден, які перебувають у межах їхньої юрисдикції (ст. 2);
- З урахуванням положень пункту 4 цієї статті й статті 10, позивач може накласти арешт або на конкретне судно, щодо якого виникла морська вимога, або на будь-яке інше судно, власником якого є особа, яка була в момент виникнення морської вимоги власником конкретного судна, навіть якщо заарештоване судно готове до відплиття, але жодне судно, за винятком окремого судна, щодо якого виникла морська вимога, не може бути заарештоване стосовно будь-якої з морських вимог, перелічених у підпунктах "о", "р" або "q" пункту 1 статті 1 (п. 1 ст. 3);
- Судно, що ходить під прапором Держави, яка не є Договірною Державою Конвенції, може бути заарештоване в межах юрисдикції будь-якої з Договірних Держав щодо будь-якої з морських вимог, що перераховані у статті 1, чи будь-якої іншої вимоги, щодо якої закон цієї Договірної Держави дозволяє арешт (п. 2 ст. 8).
Відповідно до ст. 41 Кодексу торговельного мореплавства України (надалі - КТМ), судно може бути арештоване чи звільнене з-під арешту тільки за рішенням суду, господарського суду або голови Морської арбітражної комісії. При цьому, арешт судна означає будь-яке затримання судна або обмеження його пересування, що здійснюється для забезпечення морських вимог під час перебування судна в морських портах України.
Відповідно до пункту 14 статті 42 КТМ, судно може бути арештоване тільки на морські вимоги. Морська вимога це вимога, що виникає з права власності та інших майнових прав на судно, будівництво судна, управління, експлуатацію або комерційне використання судна, заставу судна чи здійснення заходів, пов`язаних з рятуванням судна, а саме вимога у зв`язку з будівництвом, ремонтом, перебудовою або переобладнанням судна.
Частиною другою статті 43 КТМ визначено, що будь-яке судно або судна можуть бути арештовані, якщо на момент початку процедури, пов`язаної з арештом судна або суден, вони перебувають у власності особи, яка несе відповідальність за морською вимогою і яка на час виникнення вимоги була власником судна, стосовно якого морська вимога виникла, або фрахтувальником такого судна за бербоут-чартером, тайм-чартером або рейсовим чартером.
Відповідно до ч. 2 ст. 30 Господарського процесуального кодексу України справи про арешт судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням морського порту України, в якому перебуває або до якого прямує судно, або порту реєстрації судна.
В силу вимог ст. 75 Кодексу торговельного мореплавства України державний нагляд за безпекою мореплавства у морському порту, на підходах до нього та в суміжних акваторіях здійснюється капітаном морського порту. Межі зони нагляду, на яку поширюються повноваження капітана морського порту щодо здійснення ним державного нагляду за безпекою мореплавства, визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері морського транспорту. Державний нагляд за безпекою мореплавства у морських терміналах, розташованих у межах територій та акваторій, відокремлених від основної території та акваторії відповідного морського порту, здійснює окремий підрозділ служби капітана морського порту. Капітан морського порту та служба капітана морського порту діють на підставі положення, яке затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту.
Порядком оформлення приходу суден у морський порт, надання дозволу на вихід суден у море та оформлення виходу суден із морського порту визначено, що прихід судна постановка судна на якір в акваторії порту або швартування судна до причалу, розташованого в акваторії порту, у визначеному адміністрацією морського порту місці.
Враховуючи покладення повноважень з оформлення приходу суден у морський порт України на капітана порту, господарський суд доходить висновку, що належним доказом на підтвердження перебування судна CARPE DIEM (ENI 6003779, прапор: Франція) у порто-пункті Кілія, який входить до морського порту «Усть-Дунайськ» має бути довідка/лист, підписана капітаном порту.
На підтвердження факту перебування судна у Порто-пункті Кілія, який входить до морського порту «Усть-Дунайськ» заявником було надано суду знімок екрана з сайту VesselFinder про місцезнаходження судна CARPE DIEM (ENI 6003779, прапор: Франція), згідно якого вказане судно станом на 26.01.2024 перебувало у Порто-пункті Кілія.
Враховуючи покладення повноважень з оформлення приходу суден у морський порт України на капітана порту, господарський суд доходить висновку, що належним доказом на підтвердження перебування судна CARPE DIEM (ENI 06003779, прапор: Франція) у Порто-пункті Кілія, який входить до морського порту «Усть-Дунайськ» має бути довідка/лист, підписана капітаном порту.
Таким чином, лише знімок екрана з сайту VesselFinder не може бути достатнім та єдиним доказом на підтвердження перебування судна у Порто-пункті Кілія, який входить до морського порту «Усть-Дунайськ».
Разом з тим, заявником було надано суду лист № 015/14-06-01-48 від 26.01.2024 капітана Ізмаїльського морського порту, яким у відповідь на адвокатський запит представника компанії ARIALD LTD було повідомлено, що судно CARPE DIEM (ENI 6003779) станом на дату надання відповіді знаходиться в акваторії порто-пункту Кілія.
10.10.2011 набув чинності Закон України "Про приєднання України до Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна" №3702-VI, згідно якого Конвенція набирає чинності для України через шість місяців з дати одержання Міністерством закордонних справ Бельгії повідомлення про приєднання України до Конвенції відповідно до статті 15 Конвенції.
Згідно зі ст. 1 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна 1952р. морська вимога означає вимогу, що виникає на підставі одного чи більше із зазначених нижче пунктів, зокрема, договору, що стосується використання або здачі будь-якого судна в наймання за договором про фрахтування або інакше (пункт d). Арешт означає затримання судна за ухвалою суду для забезпечення морської вимоги, але не включає конфіскацію судна на виконання судового рішення. Особа означає фізичні особи, компанії чи корпорації, уряди, урядові установи та органи державної влади. Позивач означає особу, яка стверджує, що морська вимога пред`являється на його користь.
Статтею 2 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна 1952р. передбачено, що судно, яке ходить під прапором однієї з Договірних Держав, може бути заарештоване в межах юрисдикції будь-якої з Договірних Держав лише стосовно морської вимоги й жодної іншої, але ніщо в цій Конвенції не може розглядатися як розширення чи обмеження прав і повноважень, якими наділені уряди чи їхні установи, органи державної влади чи портові або докові власті згідно з їхніми чинними внутрішніми законами або правилами щодо арешту, затримання або іншого способу перешкоджання відходу суден, які перебувають у межах їхньої юрисдикції.
При цьому, згідно ст. 8 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна 1952р. судно, що ходить під прапором Держави, яка не є Договірною Державою Конвенції, може бути заарештоване в межах юрисдикції будь-якої з Договірних Держав щодо будь-якої з морських вимог, що перераховані у статті 1, чи будь-якої іншої вимоги, щодо якої закон цієї Договірної Держави дозволяє арешт.
Згідно зі ст. 3 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна 1952р. з урахуванням положень пункту 4 цієї статті й статті 10, позивач може накласти арешт або на конкретне судно, щодо якого виникла морська вимога, або на будь-яке інше судно, власником якого є особа, яка була в момент виникнення морської вимоги власником конкретного судна, навіть якщо заарештоване судно готове до відплиття, але жодне судно, за винятком окремого судна, щодо якого виникла морська вимога, не може бути заарештоване стосовно будь-якої з морських вимог, перелічених у підпунктах "o", "p" або "q" пункту 1 статті 1.
Положеннями ст. 4 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна 1952р. встановлено, що на судно може бути накладений арешт не інакше, як з дозволу суду або відповідного судового органу Договірної Держави, в якій здійснено арешт.
Відповідно до ст. 7 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна 1952р. якщо суд, в межах юрисдикції якого було арештовано судно, не має компетенції розглядати справу по суті, то застава або інший вид забезпечення, надані відповідно до статті 5 для звільнення судна з-під арешту, прямо передбачають, що їх було надано як забезпечення виконання будь-якого судового рішення, яке згодом може бути оголошене судом, який має повноваження виносити таке рішення, а суд або інший відповідний судовий орган країни, в якій заарештовано судно, встановлює термін, протягом якого позивач повинен подати позов до суду, який має такі повноваження.
Суд звертає увагу, що наданий суду договір доставки судна № 2 від 16.10.2023 (на англійській мові), підписаний із проставленням печаток з боку заявника та компанії River bunker and Supply, sro, предметом якого є моторно вантажне судно CARPE DIEM (ENI 06003779).
Згідно акту купівлі-продажу від 16.10.2023, компанія AQUA CRAFT LTD, тобто покупець, придбало у власність судно внутрішнього плавання з європейським номером № 06003779.
Поряд з цим, позивач просить суд накласти арешт на судно CARPE DIEM (ENI 6003779, прапор: Франція), та дає докази, відповідно до листа № 015/14-06-01-48 від 26.01.2024 капітана Ізмаїльського морського порту, яким у відповідь на адвокатський запит представника компанії ARIALD LTD, що судно CARPE DIEM (ENI 6003779) станом на дату надання відповіді знаходиться в акваторії порто-пункту Кілія.
Таким чином, судом встановлено, що заявником не надано доказів необхідності накладення арешту на судно CARPE DIEM (ENI 6003779, прапор: Франція), оскільки порушенні River bunker and Supply, sro зобов`язання за договором та актом від 16.10.2023 виникли з приводу судна CARPE DIEM (ENI 06003779).
Під час розгляду справ у порядку господарського судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. При цьому доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Суд також вважає за необхідне звернути увагу компанії AQUA CRAFT LTD на наступне: відсутність у приписах ч. 3 ст. 139 ГПК України обов`язку надати до заяви про забезпечення позову у вигляді арешту морського судна докази обґрунтування розміру морської вимоги, не звільняє заявника від обов`язку довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Докази обґрунтованості визначеного заявником розміру морської вимоги оцінюються судом у сукупності з іншими доказами, які підтверджують наявність морської вимоги до боржника. Поряд з цим, за даних обставин, відсутність будь-якого обґрунтування є додатковим аргументом, який свідчить про відсутність підстав для задоволення поданої заяви.
Фактично міркування заявника про можливість ускладнення виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог є лише припущеннями заявника, яке не підтверджено жодними належними та допустимими доказами щодо наявності грошових коштів, витрачання їх на інші потреби, тощо.
Суд зазначає, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Відповідно до ч. 6 ст. 140 ГПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.
Керуючись статтями 136-138, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд
1. Відмовити AQUA CRAFT LTD у задоволенні заяви (Вх. № 4-2/24 від 25.01.2024) про забезпечення позову до подачі позовної заяви .
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга у відповідності до частини 1 статті 256 ГПК України.
Ухвалу підписано 29.01.2024.
Суддя Нікітенко С.В.