ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2024 р. Справа№ 910/3674/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційні скарги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" Структурний підрозділ "Енергозбут"

на рішення Господарського суду м. Києва від 16.05.2023 р. та на додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 28.06.2023 р.

у справі № 910/3674/22 (суддя - Маринченко Я.В.)

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва"

про стягнення 32824,78 грн

ВСТАНОВИВ:

У травні 2022 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" про стягнення 32824,78 грн, з яких: 27441,41 грн заборгованості за поставлену теплову енергію, 3877,45 грн інфляційних втрат та 1505,92 грн 3% річних.

Вимоги позивача обгрунтовані тим, що відповідачем несвоєчасно вносилась плата за поставлену теплову енергію, внаслідок чого за період з грудня 2018 року по грудень 2021 року у останнього виникла заборгованість у розмірі 27441,41 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.05.2022 р. відкрито провадження у справі № 910/3674/22, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Рішенням Господарського суду м. Києва від 16.05.2023 р. у справі № 910/3674/22 у задоволенні позову Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" відмовлено повністю.

Додатковим рішенням Господарського суду м. Києва від 28.06.2023 р. у справі № 910/3674/22 задоволено заяву Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" щодо стягнення з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6500,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" Структурний підрозділ "Енергозбут" подало апеляційну скаргу (безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду), у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права.

Так, в апеляційній скарзі позивач вказує на те, що відсутність письмового договору про постачання теплової енергії не звільняє відповідача як особу, яка використовує теплову енергії, від обов`язку оплатити за фактично спожиту теплову енергію.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2023 р. апеляційну скаргу у справі № 910/3674/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.06.2023 р. відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" Структурний підрозділ "Енергозбут" на рішення Господарського суду м. Києва від 16.05.2023 р. до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 910/3674/22.

До суду 10.07.2023 р. надійшли матеріали справи № 910/3674/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.07.2023 р. задоволено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду м. Києва від 16.05.2023 р., поновлено зазначений строк, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" Структурний підрозділ "Енергозбут" на рішення Господарського суду м. Києва від 16.05.2023 р. у справі № 910/3674/22 та вирішено розгляд справи здійснювати без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції, Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" Структурний підрозділ "Енергозбут" подало апеляційну скаргу (безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду), у якій просить скасувати оскаржуване додаткове рішення суду та ухвалити нове рішення про залишення без задоволення заяви Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва".

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач посилається на те, що дана справа є типовою, розрахунки заявлених до стягнення сум не були складними і не потребували значного часу, справа не обтяжена кількістю доказів, які б потребували вивчення, а тому є не складною і підготовка до її розгляду не потребувала аналізу великої кількості доказів, законодавства, значних затрат часу та зусиль.

Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) Північного апеляційного господарського суду від 24.07.2023 р. апеляційну скаргу у справі № 910/3674/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.07.2023 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" Структурний підрозділ "Енергозбут" на додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 28.06.2023 р. у справі № 910/3674/22; об`єднано апеляційні скарги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" Структурний підрозділ "Енергозбут" на рішення Господарського суду м. Києва від 16.05.2023 р. та на додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 28.06.2023 р. у справі № 910/3674/22 в одне апеляційне провадження для спільного розгляду.

09.11.2023 р. через канцелярію суду від Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача. Також у поданому відзиві відповідач просив здійснювати розгляд апеляційної скарги з повідомленням учасників справи та здійснити огляд багатоквартирного житлового будинку № 3 по провулку Делегатський у м. Києві та окремого, ізольованого нежитлового приміщення площею 55,40 кв. м.

Щодо заявленого клопотання відповідача про розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням сторін колегія суддів зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (Глава 1. Апеляційне провадження).

Відповідно до п. 1 ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2684,00*100=268400грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення 32824,78 грн, вказана справа згідно положень ГПК України має розглядатися судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Водночас п. 2 ч. 10 ст. 270 ГПК України встановлює, що з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

У поданому клопотанні відповідачем зазначено, що існує необхідність розгляду справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін для всестороннього та справедливого вирішення спору між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідження вже наявних в матеріалах справи доказів не вимагає проведення судового засідання.

Водночас, на думку колегії суддів, вказана справа не є складною, наявні в матеріалах справи документальні докази достатні для встановлення дійсних обставин справи, у той час як усні пояснення представників сторін не є доказами в розумінні ГПК України і не можуть вплинути на вирішення спору по суті.

Додатково слід наголосити на тому, що згідно з Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 р. в Україні з 24.02.2022 р. введено воєнний стан та в подальшому продовжено строк його дії.

За таких обставин, враховуючи предмет позову, з метою убезпечення від ризику для життя та здоров`я представників учасників судового процесу та працівників суду, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" про розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Стосовно клопотання позивача про здійснення судом огляду багатоквартирного житлового будинку № 3 по провулку Делегатський у м. Києві та окремого, ізольованого нежитлового приміщення площею 55,40 кв. м, колегія суддів зазначає наступне.

24.11.2023 р. через канцелярію суду від позивача надійшли заперечення на відзив відповідача, в якому позивач просив суд відмовити відповідачу у задоволенні клопотання про огляд доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ГПК України письмові, речові та електронні докази, які не можна доставити до суду, оглядаються за їх місцезнаходженням.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів дійшла висновку про відмову в його задоволенні, оскільки, заявляючи клопотання про огляд багатоквартирного житлового будинку № 3 по провулку Делегатський у м. Києві з метою встановлення відсутності у ньому нежитлового приміщення площею 55,40 кв. м, відповідач фактично просить встановити юридичний факт, який повинен підтверджуватись письмовими доказами, а тому вказане клопотання є безпідставним.

Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення учасників справи про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України та електронною поштою відповідно до ч. ч. 6, 7, 8 ст. 120 ГПК України, що підтверджується довідками про доставку електронного листа (документа) на відповідні електронні адреси, а також закінчення строків, встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.07.2023 р. на подання всіх заяв та клопотань, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» № 1693 від 27.09.2001 р., Комунальне підприємство «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування Публічного акціонерного товариства «Київенерго».

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 591 від 10.04.2018 р. Комунальному підприємству «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

Відповідно до п. 2.2.1 статуту Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" предметом діяльності підприємства є надання комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, постачання та розподілу електричної енергії.

03.02.2021 р. Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" направило на адресу Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" лист № 30/5/3/1530 про укладення договору з проектом договору на постачання теплової енергії № 1110077-01 від 28.01.2021 р.

Відповідач відповіді на вказаний лист не надав, запропонований позивачем договір не підписав.

На підтвердження факту постачання теплової енергії за період з грудня 2018 року по грудень 2021 року в нежитлове приміщення за адресою: м. Київ, пров. Делегатський, буд. 3, площею - 55,4 кв. м, а також її обсягу позивач надав до матеріалів справи довідки про нарахування за теплову енергію КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», рахунок-фактуру № 1110077-01/2021-12 від 31.12.2021р. на суму 27441,41 грн, облікові картки та акти приймання-передавання товарної продукції.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що, на думку позивача, відсутність укладеного договору про постачання теплової енергії при підтвердженні факту її постачання обставинами справи не звільняє відповідача від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як передбачено ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Як передбачено п. п. 5, 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

За ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» унормовано, що балансоутримувач (будинку, групи будинків, житлового комплексу) - це власник відповідного майна або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно і уклала договір купівлі-продажу теплової енергії з теплогенеруючою або теплопостачальною організацією, а також договори на надання житлово-комунальних послуг з кінцевими споживачами; постачання теплової енергії (теплопостачання) - це господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору; споживач теплової енергії - це фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору; суб`єкти відносин у сфері теплопостачання - це фізичні та юридичні особи незалежно від організаційно-правових форм та форми власності, які здійснюють виробництво, транспортування, постачання теплової енергії, теплосервісні організації, споживачі, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Відповідно до абз. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Отже відсутність договору про постачання теплової енергії при підтвердженні факту її постачання обставинами справи не звільняє споживача від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію.

Як було встановлено вище, на підтвердження факту постачання теплової енергії за період з грудня 2018 року по грудень 2021 року в нежитлове приміщення за адресою: м. Київ, пров. Делегатський, буд. 3, площею - 55,4 кв. м, а також її обсягу позивач надав довідку про нарахування за теплову енергію КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», рахунок-фактуру № 1110077-01/2021-12 від 31.12.2021 р. на суму 27441,41 грн, облікові картки, акти приймання-передавання товарної продукції.

Вбачається, що адресою: м. Київ, пров. Делегатський, 3 знаходиться житловий будинок, загальною площею - 3115 кв. м, нежилі приміщення - 126,6 кв. м.

Однак, з наданих позивачем документів неможливо встановити, у яке саме нежитлове приміщення позивач здійснювавав постачання теплової енергії, оскільки у поданих документах останнім не зазначено ні призначення такого приміщення, ні його розташування, ні номеру приміщення, а також не надано доказів фактичної наявності у будинку № 3 по пров. Делегатський, у м. Києві нежитлового приміщення площею саме 55,4 кв. м.

За загальним правилом вартість послуги з постачання теплової енергії встановлюється за формулою: кількість спожитої теплової енергії по конкретному житловому будинку ділиться щомісячно пропорційно опалювальній площі житлових та нежитлових приміщень (при відсутності індивідуальних приладів обліку) між її споживачами, яким належить нерухомість, що знаходиться у цьому будинку, та множиться на тариф, затверджений в установленому порядку та спосіб. Отже, складовими такого розрахунку є: опалювальна площа приміщення, в яке здійснюється теплопостачання; вартість (тариф) одиниці поставленого теплоносія; кількість спожитої теплової енергії.

Натомість, відсутність інформації хоча би по одній зі складових розрахунку унеможливлює встановлення кількості та вартості спожитої теплової енергії.

Надані позивачем докази не містять інформації про те, яка опалювальна площа приміщення враховувалась позивачем при здійсненні розрахунку суми боргу.

Так, облікові картки, акти приймання-передавання товарної продукції за період з грудня 2018 року по грудень 2021 року з обліковим записом № 1110077-01 та рахунок-фактура №1110077-01/2021-12 від 31.12.2021 р. не містять даних про об`єкт, якому позивачем надавалась послуга з теплопостачання, не вказана його опалювальна площа та його місцезнаходження.

Крім того, з довідки про нарахування за теплову енергію вбачається, що заборгованість за грудень 2021 року складається з урахуванням добору за жовтень 2021 року та повернення за жовтень 2021 року.

В той же час, позивачем не зазначено правових підстав здійснення таких нарахувань (донарахувань), вирахувань за вказаний місяць.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 27441,41 грн плати за поставлену теплову енергію за період з грудня 2018 року по грудень 2021 року є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача 3877,45 грн інфляційних втрат та 1505,92 грн 3% річних також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними вимогами від основної вимоги, у задоволенні якої відмовлено.

Стосовно витрат відповідача на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 6500,00 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Як передбачено ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких у тому числі відносяться й витрати на професійну правничу допомогу), покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу відповідач надав суду наступні документи:

- договір про надання правничої допомоги № 87 від 27.04.2022 р., укладений між Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» та адвокатом Джумуратом Володимиром Михайловичем;

- договір про внесення змін від 28.07.2022 р. до договору про надання правничої допомоги;

- протокол договірної ціни послуг правової допомоги у справі № 910/3674/22 від 28.07.2022 р.;

- акт надання послуг № 10 від 24.05.2023 р. на суму 6500 грн;

- звіт-опис наданих послуг (витрат на правову допомогу) від 24.05.2023 р.

Відповідно до п. 1.1 договору клієнт за цим договором та діючим законодавством України доручає, а адвокат зобов`язується відповідно до доручення клієнта надавати за плату (або безоплатно) правову допомогу в обсязі та на умовах, визначених законодавством України та цим договором.

Згідно з п. 4.2 договору вартість послуг та умови оплати при необхідності встановлюються додатковою угодою між адвокатом та клієнтом.

Додатковою угодою сторони погодили, що розрахунки за надані послуги здійснюються на підставі рахунку та акту наданих послуг.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 р. у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

За змістом ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. ч. 2, 5 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати сторін, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених ст. 129 ГПК України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Аналіз наведених норм ч. 4 ст. 126 ГПК України, а також ст. 129 цього Кодексу дає підстави для висновку, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість витрат та їх пропорційність предмету спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Заперечуючи проти розміру заявлених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, позивач посилався на те, що відповідачем не надано доказів оплати адвокату наданих послуг.

Вбачається, що докази оплати відповідачем коштів адвокату у розмірі 6500,00 грн у матеріалах справи відсутні.

Однак витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у справі № 922/445/19 від 03.10.2019 р.

Доводи скаржника про те, що дана справа за своєю складністю є типовою справою з усталеною судовою практикою, відтак адвокату не потрібно було витрачати значні зусилля на надання правової допомоги, тому розмір витрат відповідача на професійну правничу допомогу адвоката є неспівмірним із часом, витраченим адвокатом, та із ціною позову, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки належних доказів або обґрунтувань, у тому числі розрахунків, які б свідчили про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката у справі, позивач не надав, а тому останнім не доведено неспівмірності розміру витрат на оплату правничої допомоги адвоката складності даної справи.

При цьому, самі лише посилання на неспівмірність витрат та незгода із сумою понесених витрат на професійну правничу допомогу не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви відповідача про розподіл судових витрат.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.05.2020 р. року у справі № 910/5410/19.

Враховуючи викладене та беручи до уваги час на підготовку матеріалів до судового слухання, складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про задоволення заяви позивача та стягнення з відповідача вартість витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 6500,00 грн.

Інші доводи, викладені в апеляційних скаргах, є необґрунтованими, наведеного вище не спростовують та відхиляються колегією суддів.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010 р.).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77, 78 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, здійснивши перевірку та оцінку всіх належних доказів, наявних у матеріалах справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 16.05.2023 р. та додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 28.06.2023 р. у справі № 910/3674/22 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційні скарги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" Структурний підрозділ "Енергозбут" задоволенню не підлягають.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційних скарг, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за їх подання покладаються на скаржника.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.

Вказана справа є малозначною та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених нормами чинного законодавства.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" Структурний підрозділ "Енергозбут" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 16.05.2023 р. у справі № 910/3674/22 залишити без змін.

3. Додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 28.06.2023 р. у справі № 910/3674/22 залишити без змін.

4. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" Структурний підрозділ "Енергозбут".

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Андрієнко

В.В. Шапран