номер провадження справи 9/230/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2024 Справа № 908/3075/23

м.Запоріжжя Запорізької області

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТМСпецмаш», (02094, м. Київ, вул. Віскозна, буд.5)

до відповідача: Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ) в особі Філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133, код ЄДРПОУ ВП 19355964)

про стягнення суми 3 032 275,78 грн.

Суддя Боєва О.С.

при секретарі судового засідання Самойленко О.П.

За участю представників:

від позивача: Ткаченко І.В.;

від відповідача: Балацький Я.А.

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ТМСпецмаш» про стягнення з відповідача: Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» суми 2066345,20 грн основного боргу, суми 132707,91 грн 3% річних, суми 833222,67 грн інфляційних втрат, всього загальної суми 3 032 275,78 грн.

Позов обґрунтовано ст.ст.525, 530, 546, 548, 551, 611, 612, 617, 625,691, 692, 712 ЦК України, ст.ст. 173-175, 193, 218, 230, 231 ГК України та умовами договору поставки товару №53-121-01-21-10897 від 22.11.2021.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 03.10.2023 здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/3075/23 та визначено до розгляду судді Боєвій О.С.

Ухвалою суду від 09.10.2023 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/3075/23, присвоєний номер провадження 9/230/23, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 07.12.2023 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 08.01.2024. У судовому засіданні 08.01.2024 оголошено перерву до 25.01.2024.

Ухвалою суду від 25.01.2024 за заявою позивача здійснено процесуальне правонаступництво у справі № 908/3075/23 та замінено відповідача у справі - Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» () в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (код ЄДРПОУ ВП 19355964) на його правонаступника - Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» () в особі Філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (код ЄДРПОУ ВП 19355964).

25.01.2024 справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, що викладені у позовній заяві, зазначивши, що заборгованість відповідача в сумі 2066345,20 грн виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем (покупцем) зобов`язань за договором поставки товару №53-121-01-21-10897 від 22.11.2021. Крім того, у зв`язку з порушенням відповідачем грошового зобов`язання, позивач керуючись положеннями ст. 625 ЦК України нарахував та заявив до стягнення з відповідача суму інфляційних втрат за період прострочення з березня 2022 по серпень 2023 (включно) в розмірі 833222,67 грн та суму 3% річних за період з 21.02.2022 по 25.09.2023 в розмірі 132707,91 грн. Позов обґрунтовано ст.ст. 525, 598, 625, 629 ЦК України, ст. 193 ГК України та умовами договору поставки товару.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві, зазначивши, зокрема, про наступне. Всі документи за договором знаходяться в м. Енергодар, яке з 04.03.2022 перебуває в окупації військ Російської Федерації. Сторони в договорі розмежували порядок оплати та строки оплати поставленого товару. Строк оплати вартості товару без ПДВ 60 календарних днів з моменту поставки всього товару, кінцевий строк оплати 21.02.2022 (без ПДВ), оскільки 20.02.2022 вихідний день. Оскільки строк оплати ПДВ в договорі не встановлений позивач повинен був керуватися ст. 530 ЦК України. Зауважив, що позивач неправильно визначив строки оплати поставленого товару, дійшов необґрунтованих висновків про порушення ВП ЗАЕС господарського зобов`язання зі сплати вартості товару в розмірі суми ПДВ. Заперечив проти нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму ПДВ. Також зазначив про його звільнення від відповідальності за порушення зобов`язань, оскільки на законодавчому рівні встановлена заборона на здійснення господарської діяльності з юридичними особами, місцезнаходження яких є тимчасово окупована територія. Крім того, просив зменшити розмір 3% річних.

У відповіді на відзив позивач висловив свої заперечення проти доводів відповідача. Зазначив, що виконання позивачем умов договору поставки в частині складення, реєстрації та направлення відповідачу податкової накладної підтверджується: податковою накладною від 22.12.2021 №25, реєстраційний номер , квитанцією №1 від 13.01.2022 та роздруківкою вихідного листа від 13.01.2022 з електронної поштової скриньки позивача про направлення зареєстрованої податкової накладної відповідачу. Направлення податкової накладної контрагенту здійснюється автоматично за допомогою програмного забезпечення. Заперечив проти зменшення суми 3% річних, зазначивши, що вимога про стягнення 3% річних заявлена на підставі положень ст. 625 ЦК України, а розмір цієї вимоги є мінімальний.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

УСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю «ТМСпецмаш» (Постачальник, позивач у справі) та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» (Покупець, на сьогодні Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», відповідач у справі) був укладений Договір поставки товару № 53-121-01-21-10897 від 22.11.2021 (далі - Договір), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язався поставити, а Покупець прийняти та оплатити товар загальною вартістю 4 066 345,20 грн. (з яких: 3 388 621,00 грн - обсяг постачання без ПДВ, 677 724,20 грн. сума ПДВ), найменування, кількість та вартість якого наведені у п.1.1 Договору.

Строк поставки товару: листопад-грудень 2021 року (п.1.2 Договору).

Згідно з п. 1.3 договору Покупець має право зменшити обсяг закупівлі товару з урахуванням фактичного обсягу своїх видатків.

Поставка товару відбувається на умовах: DDР м. Енергодар, відповідно до Правил ІНКОТЕРМС 2010. Вантажоодержувач склад Запорізького відділення ВП «Складське господарство» ДП «НАЕК «Енергоатом» (п. 4.1 Договору).

В пунктах 3.1, 3.2 укладеного сторонами Договору визначено, що оплата за поставлений товар здійснюється протягом 60 календарних днів з дати поставки повного обсягу товару, визначеного в п. 1.1 цього договору, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника. Оплата Покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації Постачальником належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН).

Відповідно до п. 12.1 Договір вважається укладеним з дати підписання сторонами і діє протягом 24 місяців з дати укладання.

Як свідчать матеріали справи, позивач на виконання своїх зобов`язань за Договором здійснив поставку товару відповідачу (склад Запорізького відділення ВП «Складське господарство» ДП «НАЕК «Енергоатом») на загальну суму 4 066 345,20грн., в т.ч. ПДВ, що підтверджується видатковою накладною №522 від 22.12.2021. На підтвердження повноважень особи, що отримала товар, позивачем до позову додано копію довіреності №3/281 від 21.12.2021 виданої на ім`я інженера УВТК ВП ЗАЕС Горобей Л.І.

На оплату отриманого товару позивачем виставлений рахунок №322 від 22.12.2021 на загальну суму 4 066 345,20 грн.

На підставі вказаної поставки позивачем оформлена податкова накладна від 22.12.2021 № 25, яка зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується квитанцією (копія містяться в матеріалах справи).

Відповідач частково виконав зобов`язання щодо оплати отриманого товару, сплативши 2 000 000,00 грн, про що свідчить платіжне доручення №8801 від 15.09.2022 (копія міститься в матеріалах справи).

Внаслідок неповного виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати отриманого товару позивач листами вих. №146 від 15.11.2022 та № 160 від 12.12.2022 просив погасити наявну заборгованість за договором №53-121-01-21-10897 від 22.11.2021.

З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензією вих. №170 від 08.06.2023 щодо погашення заборгованості за товар, поставлений за вищевказаною видатковою накладною, з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних.

У відповіді на претензію №21-3773/28-вих від 27.06.2023 відповідач повідомив, що претензійні вимоги будуть розглянуті після закінчення або скасування воєнного стану в Україні.

У зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку з повної оплати отриманого товару, позивач звернувся до суду із позовом, за яким відкрито провадження у даній справі.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до приписів ст.ст. 11, 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення зобов`язання (правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку), зокрема, є договори та інші правочини.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст.612 Цивільного кодексу України).

Доводи відповідача, викладені у відзиві, щодо розмежування строку оплати вартості товару без ПДВ та сплати суми ПДВ, є неспроможними з огляду на наступне.

В розділі 1 Договору визначено вартість товару. Так, вартість (ціна) товару становить 3 388 621,00 грн., крім того 20% ПДВ: 677 724,20 грн.; загальна вартість 4 066 345,20 грн.

Отже до вартості (ціни) товару включений ПДВ.

Податок на додану вартість (ПДВ) це непрямий податок, який входить в ціну товарів (робіт, послуг) та сплачується покупцем.

Таким чином, встановлений у п. 3.1 договору строк оплати за товар (60 календарних днів) визначений для оплати всієї вартості поставленого товару, у тому числі ПДВ.

Зазначення у п. 3.2 Договору, що оплата Покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації Постачальником належним чином оформленої податкової в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН), не змінює строку щодо оплати в частині суми ПДВ.

Враховуючи вищевикладене, заперечення відповідача не звільняють його як покупця від обов`язку здійснити повну оплату за весь поставлений позивачем товар, в тому числі суму ПДВ у встановлений договором строк.

Крім того, як встановлено судом, ТОВ «ТМСпецмаш» оформлено відповідну податкову накладну № 25 від 22.12.2021 та зареєстровано її в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується відповідною квитанцією (копія містяться в матеріалах справи).

Відповідач факт отримання від позивача товару за видатковою накладною № 522 від 22.12.2021 на загальну суму 4 066 345,20 грн не заперечив. Крім того, матеріали справи містять докази часткової оплати відповідачем вартості отриманого товару в рамках договору № 53-121-01-21-10897 від 22.11.2021, в сумі 2 000 000,00 грн. Таким чином, сума боргу складає 2 066 345,20 грн.

Відповідач доказів повного виконання зобов`язання за договором суду не надав.

Викладені у відзиві заперечення відповідача є необґрунтованими та спростовуються вищенаведеними висновками суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі для своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оскільки відповідач доказів, які б підтверджували належне виконання зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати вартості отриманого товару не надав та доводів позивача не спростував, суд дійшов до висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми 2 066 345,20 грн основного боргу є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню у заявленому позивачем розмірі.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Факт порушення грошового зобов`язання підтверджується матеріалами справи та є доведеним.

Відповідно до наданих позивачем розрахунків, 3% річних нараховані за загальний період з 21.02.2022 по 25.09.2023, інфляційні втрати - з березня 2022 по серпень 2023, на суму простроченої заборгованості.

Щодо заперечень відповідача про неправомірність нарахування інфляційних втрат за серпень 2022 у зв`язку з частковою оплатою вартості отриманого товару 15.09.2022, суд зазначає наступне.

Відповідач дійшов помилкового висновку про необхідність застосування правової позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19, оскільки зазначені висновки суду стосувались випадків коли боржник в повному обсязі сплачував грошове зобов`язання і тоді суд вважав безпідставним застосування положень ст. 625 ЦК України в частині нарахування інфляційних втрат за неповний місяць.

В даному випадку навіть після часткової оплати відповідачем вартості отриманого товару, станом на 15.09.2022 існувала заборгованість у розмірі 2066345,20 грн. Таким чином, позивач правомірно застосував положення ст. 625 ЦК України та нарахував до стягнення інфляційні втрати на залишок боргу.

Розрахунок інфляційних втрат перевірений судом та визнаний правильним, а тому позовні вимоги в цій частині є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в заявленому позивачем розмірі.

Стосовно вимог про стягнення 3% річних за загальний період прострочення з 21.02.2022 по 25.09.2023 (582 дні), суд погоджується з доводами відповідача щодо неправильного визначення позивачем дати настання прострочення виконання грошового зобов`язання. Граничним строком оплати отриманого товару, з урахуванням положень п. 3.1 договору, є 21.02.2022, оскільки 20.02.2022 припав на вихідний день (неділя). Таким чином, враховуючи положення ст. 253, ч. 5 ст. 254 ЦК України, прострочення починається з 22.02.2022, загальний термін прострочення складає 581 день.

Згідно з перерахунком зробленим судом, до стягнення з відповідача підлягає сума 3% річних за загальний період прострочення виконання зобов`язання з 22.02.2022 по 25.09.2023 (581 день) в розмірі 132 373,69 грн, в решті вимог про стягнення 3% річних судом відмовляється у зв`язку з необґрунтованістю.

У відзиві на позов відповідач посилаючись на положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч. 1 ст. 233 ГК України, постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, просив суд зменшити розмір заявленої до стягнення суми 3% річних.

Разом з тим, суд зазначає, що зменшення розміру 3% річних нарахованих відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України не передбачено положеннями чинного законодавства, а можливість зменшення відсотків річних передбачено виключно одиничною судовою практикою, викладеною у постанові Великої Палати Верховного суду України від 18.03.2020 по справі № 902/417/18, яку суд не застосовує в даному випадку з огляду на те, що в справі № 902/417/18 позивачем була заявлена до стягнення з відповідача сума річних у визначеному сторонами за договором розмірі від простроченої суми (договірний розмір річних), який був значно більший 3% річних, а у даній справі № 908/3075/23 позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних, тобто розміру річних передбачених нормою права (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Також суд зауважує, що Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведеної норми закону (ст. 625 ЦК України) нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, постанови Верховного Суду від 04.10.2019 у справі №915/880/18, від 26.09.19 у справі №912/48/19, від 18.09.2019 у справі №908/1379/17 тощо).

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18). Визначене ч.2 ст.625 ЦК України право стягнення інфляційних втрат і 3% річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).

За таких обставин, застосування позивачем положень ст. 625 ЦК України та нарахування 3% річних є правомірним, правових підстав для зменшення визначеного законом розміру 3% річних немає.

На підставі усього вищевикладеного, позовні вимоги задовольняються судом частково.

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» () (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3) в особі Філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133, код ЄДРПОУ ВП 19355964) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТМСпецмаш», (02094, м. Київ, вул. Віскозна, буд.5) суму 2 066 345 (два мільйони шістдесят шість тисяч триста сорок п`ять) грн 00 коп. основного боргу, суму 132 373 (сто тридцять дві тисячі триста сімдесят три) грн 69 коп. - 3 % річних та суму 833 222 (вісімсот тридцять три тисячі двісті двадцять дві) грн 67 коп. інфляційних втрат.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом () (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3) в особі Філії «Відокремлений підрозділ Запорізька атомна електрична станція Акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133, код ЄДРПОУ ВП 19355964) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТМСпецмаш», (02094, м. Київ, вул. Віскозна, буд.5) суму 45 479 (сорок п`ять тисяч чотириста сімдесят дев`ять) грн. 12 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 29.01.2024.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної

скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Боєва