ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2024 р. Справа №909/763/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді: Плотніцького Б.Д.

Суддів: Малех І.Б.,

Скрипчук О.С.

за участю секретаря судового засідання Процевич Р.Б.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатська нафтова компанія", м.Івано-Франківськ

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 03.11.2023 (суддя Неверовська Л. М.)

у справі №909/763/23

за позовом: Калуської міської ради, м.Калуш, Івано-Франківська область

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатська нафтова компанія", м.Івано-Франківськ

про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки площею 3,6241 га, що розташована за адресою: Івано-Франківська область, м. Калуш, вул. Богдана Хмельницького, 86, кадастровий номер :06:001:0008, в розмірі орендної плати за землю за період з 01.05.2023 по 31.07.2023 в сумі 308478,13 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Кайдан Д.-С.Т.

від відповідача: Фатула Т.В.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Калуська міська рада звернулась до Господарського суду Івано-Франківської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Карпатська нафтова компанія про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки в розмірі орендної плати в сумі 308478,13 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач без укладення договору оренди користується земельною ділянкою (площею 3,6241га, кадастровий номер :06:001:0008, за адресою вул. Б.Хмельницького,86, м.Калуш) для обслуговування розташованого на ній нерухомого майна.

Позивач вважає, що відповідач без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї земельної ділянки - територіальної громади міста Калуш, зберіг у себе кошти у вигляді орендної плати за період з 01.05.2023 по 31.07.2023 в сумі 308478,13 грн та просить стягнути ці кошти з відповідача на підставі ст.33 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, ст. 1 Закону України Про оренду землі, ст. 206 ЗК України, ст. 181, 190, 1212-1214 ЦК України, ст. 174 ГК України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 03.11.2023 позов Калуської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатська нафтова компанія" про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки в розмірі орендної плати в сумі 308 478,13 грн задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатська нафтова компанія" на користь Калуської міської ради 308 478 грн 13 коп. безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки, 4 627 грн 17 коп. судового збору.

Місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржене рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, дійшов висновків, що відповідач є власником об`єкту нерухомого майна, що знаходиться на земельній ділянці комунальної форми власності площею 3,6241 га з кадастровим номером :06:001:0008 по вул. Б.Хмельницького, 86, м. Калуш. При цьому в матеріалах справи відсутній укладений договір оренди земельної ділянки між Калуською міською радою та відповідачем по справі, як і відсутні докази проведення державної реєстрації права оренди земельної ділянки у спірний період, відтак відповідач користувався цією земельною ділянкою без достатньої правової підстави.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи учасників справи.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач звернувся до Західного апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить долучити до матеріалів справи висновок експертів за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою від 17.08.2023 №02/08; скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 31.07.2023 та ухвалити нове, яким у задоволенні позову Калуської міської ради відмовити в повному обсязі.

Апелянт, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначав, що ТзОВ Карпатська нафтова компанія для обслуговування належного їй майнового комплексу використовує земельну ділянку площею 2,20 га, що підтверджується державним актом на право постійного користування серії ІІ-ІФ №00007від 28.06.1995, виданого Калуською міською радою Управлінню механізації №540, який є попереднім землекористувачем зазначеної земельної ділянки, а також технічним паспортом на майновий комплекс, розташований на цій земельній ділянці, натомість позивач просить стягнути плату за фактичне користування земельною ділянкою площею 3,6241 га.

В апеляційній скарзі відповідач просить долучити до матеріалів справи висновок експертів за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи з питань землеустрою від 14.08.2023 за №02/08, який не був долучений в суді першої інстанції, оскільки суд розглянув справу без участі представника відповідача, позбавивши можливості долучити експертний висновок, який має істотне значення для вирішення справи по суті.

На адресу суду від Калуської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу з доповненням до неї, в якому позивач просить залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Представник апелянта в судовому засіданні просив рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове, яким в позові відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Щодо доводів апелянта про порушення судом норм процесуального права та клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою від 21.08.2023 Господарським судом Івано-Франківської області прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі; відповідно до приписів ст. 252 ГПК України, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та запропонував сторонам у разі наявності заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження подати заяву з відповідним обґрунтуванням своїх заперечень.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі, згідно вимог ст. 120 ГПК України, суд надіслав відповідачу рекомендованою кореспонденцією за його місцезнаходженням, згідно даних ЄДРЮОФОПГФ: вул. Івасюка, 62, м. Івано-Франківськ, 76004.

Зазначена кореспонденція повернута до суду АТ "Укрпошта" 30.08.2022. На конверті прикріплено довідку ф.20, в якій зазначено підставу повернення адресат відсутній за вказаною адресою.

Відповідно до частин третьої та сьомої статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Пунктом 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За змістом пунктів 116 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою Судова повістка рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою у порядку, визначеному у пунктах 99, 99-1, 99-2, 106 та 114 цих Правил, із зазначенням причини невручення.

Виходячи зі змісту положень статей 120, 242 ГПК України, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною (наявність такої адреси в ЄДРЮОФОПГФ прирівнюється до повідомлення такої адреси стороною), за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та/або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах, передбачена стаття 162, 165, 258, 263, 290, 295 ГПК України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.01.2020 у справі №910/22873/17 та від 14.08.2020 у справі №904/2584/19).

Крім того, відповідно до частини другої ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами першою та другою ст. 3 цього Закону визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина перша ст. 4 цього Закону).

З огляду на вказане, суд першої інстанції вжив всіх необхідних заходів повідомлення відповідача, відтак відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження у даній справі.

До апеляційної скарги додано висновок експертів за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою від 17.08.2023 за №02/08, який відповідач просить долучити до справи та надати йому відповідну оцінку.

У вказаному висновку зазначено, що такий виготовлено відповідно до договорів №03/07 від 04.07.2023 на проведення земельно-технічної експертизи та №18/07 від 27.07.2023 на проведення експертизи з питань землеустрою, огляд об`єкта здійснювався 21.07.2023, а 27.07.2023 директор ТзОВ Карпатська нафтова компанія поставив додаткові питання в межах проведення земельно-технічної експертизи.

Апеляційний суд враховує, що відповідач був обізнаний з датою відкриття провадження у справі.

Вказані обставини свідчать про суб`єктивну процесуальну поведінку сторони, а не про об`єктивну неможливість подання доказів чи клопотань з метою належного захисту своїх інтересів у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.4 ст.13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Вказана норма спрямована на забезпечення дотримання сторонами основного принципу господарського судочинства змагальності сторін.

Відповідно до ч.3 ст.269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи те, що апелянт не довів винятковості випадку не подання доказу в суд першої інстанції, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання про долучення до матеріалів справи доказу - висновку експертів за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою від 17.08.2023 за №02/08.

Також колегія суддів, керуючись ч.3 ст.269 ГПК України, відмовляє у задоволенні клопотання про долучення доказів, доданих до доповнення до апеляційної скарги поземельної книги з земельної ділянки (кадастровий номер :06:001:0008), отриманої відповідачем в Калуському ЦНАП 21.08.2023; відповіді на адвокатський запит від 21.06.2023 за вих.№3270 (технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення комунальної власності в районі вулиць Б.Хмельницького, 88, в межах міста Калуша Івано-Франківської області; відповіді на адвокатський запит від 14.06.2023 за вих.№29-9-0.331-2403/0/2-23).

Щодо клопотання про зупинення.

24.01.2024 року на адресу суду надійшло клопотання від апелянта про зупинення розгляду справи. Клопотання обґрунтовано тим, що відповідач звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду про визнання дій державного кадастрового реєстратора протиправними та скасування державної реєстрації зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим №:06:001:0008.

29.12.23 року Івано-Франківським окружним адміністративним судом винесена ухвала про відкриття провадження у справі № 300/8720/23.

На думку апелянта, рішення по справі №300/8720/23 має безпосереднє значення для вирішення по суті даної справи.

Представник позивача заперечив проти задоволення клопотання та зазначив, що таке клопотання подано з наміром затягування розгляду справи, а матеріали справи містять достатньо доказів для розгляду справи.

Колегія суддів, дослідивши клопотання про зупинення провадження та заслухавши пояснення представників, приходить до висновку про відмову в його задоволенні з огляду на наступне.

Пунктом 5 частиною 1 статті 227 ГПК України передбачено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов`язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів, тощо, що не можуть бути з`ясовані та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для конкретної справи, провадження у якій зупинено.

Враховуючи вимоги закону, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, як пов`язана справа, яка розглядається даним судом, із справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок, непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, певної черговості розгляду вимог.

Таким чином, зупинення провадження у справі процесуальний закон пов`язує із неможливістю розгляду справи, що розглядається, до вирішення іншої справи. При цьому пов`язаність справ полягає в тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на зібрання та оцінку доказів у даній справі, і ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Однак, сама по собі взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду даної справи до прийняття рішення у іншій справі.

Відповідно до ч.5 ст. 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Фактичні обставини, які апелянт планує встановити під час розгляду справи №300/8720/23 в розумінні ч. 3 ст. 269 ГПК України, будуть новими доказами, які судом першої інстанції не досліджувалися.

Колегія суддів вважає, що з врахуванням вищенаведеного, відсутні перешкоди для продовження розгляду по суті справи, оскільки матеріали справи містять достатню кількість доказів, а обставини, які, як вважає апелянт, впливають на зібрання та оцінку доказів у даній справі, такими не є.

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є власником об`єкта нерухомого майна - майнового комплексу, за адресою вул. Б.Хмельницького,86, м. Калуш.

Земельна ділянка площею 3,6241 га за адресою вул. Б.Хмельницького,86, м. Калуш сформована, їй присвоєно кадастровий номер :06:001:0008, згідно відомостей з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, форма власності - комунальна, дата державної реєстрації земельної ділянки - 26.07.2021.

При цьому, в матеріалах справи відсутній укладений договір оренди земельної ділянки між Калуською міською радою та відповідачем по справі, як і відсутні докази проведення державної реєстрації права оренди земельної ділянки у період з 01.05.2023 по 31.07.2023, отже, відповідач за вказаний період користувався цією земельною ділянкою без достатньої правової підстави.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі, а земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (ч. ч. 3, 4 ст. 79-1 ЗК України).

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї (ч. 9 ст. 79-1 ЗК України).

Про необхідність застосування статті 79-1 ЗК України та положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" при розгляді позову про стягнення безпідставно збережених коштів у виді недоотриманої орендної плати неодноразово зазначалося Верховним Судом, зокрема у постановах від 29.01.2019 у справах № 922/3780/17 та № 922/536/18, від 11.02.2019 у справі № 922/391/18, від 12.04.2019 у справі № 922/981/18 та від 12.06.2019 у справі № 922/902/18.

Відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, врегульовано главою 83 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1,2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним його отриманням чи збереженням і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відсутністю правової підстави вважають такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частини другої статті 11 Цивільного кодексу України.

З викладеного вбачається, що право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на норми частини другої статті 120 Земельного кодексу України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Аналогічні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.07.2022 у справі 922/246/21.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини першої статті 96 Земельного кодексу України).

Частиною 1 статті 21 Закону України "Про плату за землю" встановлено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди.

Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (пп.14.1. 147 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (пп.14.1.72, 14.1.136 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України). З аналізу вищенаведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття "земельний податок" та "орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності".

Технічна документація на конкретну земельну ділянку, яка виготовляється на замовлення землекористувача (власника), відповідно до ст..20 Закону України "Про оцінку земель" є джерелом інформації про нормативну грошову оцінку певної земельної ділянки.

Власник (землекористувач) може використати технічну документацію на обґрунтування нормативної грошової оцінки, надавши суду її оригінал або належно засвідчену копію. Відтак технічна документація, виготовлена на конкретну земельну ділянку уповноваженим органом, може бути належним доказом на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка набула статусу об`єкта цивільних прав.

Як положення ПК України, так і законодавство про оцінку земель визнають належними доказами на обґрунтування оцінки землі довідку, витяг з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, яка є об`єктом плати за землю, та технічну документацію на земельну ділянку, виготовлену компетентним органом.

Така правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20.

Розрахунок суми безпідставно збережених коштів перевірено колегією та встановлено його відповідність вимогам законодавства. Отже, розмір безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою комунальної форми власності площею 3,6241 га за адресою вул. Б.Хмельницького, 86, м. Калуш, за період з 01.05.2023 по 31.07.2023 становить 308478,13 грн та був правомірно стягнутий судом першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Матеріали справи свідчать про те, що місцевий господарський суд ухвалив оскаржуване рішення з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Доводи заявника апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення колегія суддів апеляційного господарського суду не вбачає.

З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Відповідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV практика Європейського суду з прав людини застосовується українськими судами як джерело права.

Згідно практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення поняття «розумний строк» вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один і той самий строк для всіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі «Броуган та інші проти Сполученого Королівства»).

Європейський суд з прав людини в своїй практиці виходить із того, що розумність тривалості судового провадження необхідно оцінювати у світлі обставин конкретної справи, враховуючи критерії, вироблені судом. Такими критеріями є: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (Рішення «Бараона проти Португалії», 1987 рік, «Хосце проти Нідерландів», 1998 рік; «Бухкольц проти Німеччини», 1981 рік; «Бочан проти України», 2007 рік).

Судові витрати.

У зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд на підставі ст. 129 ГПК України дійшов до висновку про покладення на апелянта витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатська нафтова компанія" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 03.11.2023 у справі №909/763/23 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи в апеляційному порядку покласти на апелянта.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 29.01.2024.

Головуючий суддя Плотніцький Б.Д.

Судді Малех І.Б.

Скричпук О.С.