ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі

29.01.2024 Справа № 917/2318/23

Господарський суд Полтавської області у складі судді Ківшик О.В., розглянувши матеріали

за позовною заявою ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача Юридичної особи "Ферексспо АГ", вул. Банхофштрассе, 13, м. Баар, Швейцарія, 6340

про зобов`язання сплатити кошти в сумі 10 066,65 грн,

встановив:

29.12.2023 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідача Юридичної особи "Ферексспо АГ" про зобов`язання сплатити кошти в сумі 10 066,65 грн за акції ПрАТ "Полтавського гірничо-збагачувального комбінату".

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.01.2024 справу № 917/2318/23 розподілено судді Ківшик О.В.

Суд ухвалою від 08.01.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви.

25.01.2024 року до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви на виконання вимог ухвали суду від 08.01.2024 року про залишення позовної заяви без руху (вх. № 1003).

Розглянувши матеріали позовної заяви, Господарський суд Полтавської області визнає їх достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі.

У відповідності до ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

За приписами ч.1 ст.12 Господарського процесуального кодексу України, господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного).

У частині 3 вказаної статті вказано, що загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до частин 1-3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги характер спірних правовідносин та предмет доказування, справа підлягає розгляду за правилами загального позовного провадження.

Одночасно, судом враховано, із матеріалів справи вбачається, що відповідач є іноземним суб`єктом господарювання - ФЕРРЕКСПО АГ (Ferrexpo AG), який є юридичною особою, що створена та діє за законодавством іншої держави, не має свого представництва на території України та його місцезнаходженням є вул. Бангофштрассе, 13, м. Баар, Швейцарія, 6340.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

Виходячи з цього, суд вважає необхідним повідомити відповідача - ФЕРРЕКСПО АГ (Ferrexpo AG) про розгляд даної справи належним чином - шляхом направлення судового доручення до відповідного органу Швейцарії щодо вручення процесуальних документів та вчинення процесуальних дій.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Порядок передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном, а також повідомлення у належній формі іноземних учасників судового процесу про час і місце розгляду справи, регулюється Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, Гаага, 1965 (далі - Конвенція), яка є чинною в Україні згідно із Законом України "Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах" від 19.10.2000 № 2052-ІІІ, із заявами та застереженнями.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 ГПК України, іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно із ст. 367 ГПК України у разі якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Судове доручення надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.

Судове доручення надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.

Оскільки між Україною та Швейцарською Конфедерацією відсутні двосторонні договори про правову допомогу, як то вбачається з офіційного джерела Міністерства юстиції України в мережі Інтернет, суд вважає за необхідне керуватися положеннями Конвенції (до якої приєдналися вказані держави).

Конвенція застосовується у цивільних та комерційних справах щодо всіх випадків, коли існує потреба в передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном (стаття 1 Конвенції).

Згідно зі статтею 3 Конвенції орган влади чи судовий працівник, компетентний відповідно до права запитуючої Держави, направляють Центральному Органу запитуваної Держави прохання згідно з формуляром, що додається до цієї Конвенції, без потреби легалізації або виконання інших аналогічних формальностей. До прохання додається документ, що підлягає врученню, або його копія. Прохання і документ надаються в двох примірниках.

У п. 46 Практичного керівництва із застосування Конвенції, яке розміщене на сайті Гаазької конференції (третє видання 2006 року та четверте видання 2016 року) та на сайті "Законодавство" Верховної Ради України (третє видання, 2006 року, https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/998_a890, тут і далі саме на це видання надається посилання), в якому проаналізована практика застосування Конвенції судами держав-учасниць, вказано, що термін "вручення" має усталене техніко-юридичне значення і визначає вручення судом документів з дотриманням формальних вимог, які є юридично достатніми з точки зору інформування відповідача щодо судового процесу.

У Практичному керівництві зазначається, що суд кожної країни відповідно до національного законодавства визначає, чи підлягає документ відправленню за кордон. Звертається увага на те, що національна належність, місцезнаходження юридичної особи - нерезидента не є вирішальним для застосування Конвенції.

Тобто національне законодавство та судова практика можуть передбачати випадки, коли суд не направляє відповідачам-нерезидентам судові документи за кордон.

В Україні існує усталена судова практика (постанова Верховного Суду від 18.01.2022 у справі №910/5257/21 та ін.) що судові документи можуть не відправлятися за кордон для вручення у разі, якщо іноземна юридична особа: має представника на території України, призначеного відповідно до вимог ГПК, має офіційне представництво на території України.

Суду не повідомлено, що відповідач - нерезидент не має представників чи зареєстрованих представництв на території України.

Кожен суд може здійснювати процесуальні дії виключно на території своєї держави, що випливає із принципу державного суверенітету. Повноваження суду не поширюються на територію іноземної держави. Відтак, якщо суд направляє судові документи без дотримання спеціального порядку вручення документів, передбаченого міжнародним договором, такі документи не розглядаються як судове повідомлення, повістка, рішення тощо, а мають статус звичайної кореспонденції приватної особи. Шляхом підписання міжнародного договору держава надає дозвіл іноземним судам офіційно вручати судові документи на своїй території. Якщо документ вручений не у порядку, визначеному міжнародним договором, то сторона, яка отримала такий документ, завжди може стверджувати, що вона не була повідомлена належним чином про судовий розгляд, не отримала ухвалу чи рішення суду. Вручення судового документу іноземній фізичній чи юридичній особі поза спеціальним порядком, встановленим міжнародним договором, може розглядатися як неповага суду до суверенітету іноземної держави.

Таким чином, якщо суд, керуючись національним законодавством, певними міркуваннями та доводами, не дотримається встановленого Конвенцією формального порядку повідомлення всіх відповідачів, це може призвести до неможливості визнання та примусового виконання рішення суду за кордоном (у країні місцезнаходження відповідача чи його майна).

Спосіб (канал) вручення судових документів обирається судом, який ухвалив відповідний документ.

Оскільки позивач в позовній заяві вказав адресу відповідача у Швейцарській Конфедерації, то вручення судових документів має відбуватися за кордоном. Відтак застосуванню підлягає Конвенція (Україна та Швейцарська Конфедерація є сторонами цієї Конвенції).

Конвенція передбачає можливість використання судом різних каналів вручення документів за кордоном:

1) основний (статті 5, 6, 7) - через Центральний орган держави, що запитується;

2) альтернативні: прямі консульські канали без застосування заходів примусу (ч.1 ст.8); - непрямі консульські канали (ч.1 ст.9 Конвенції); непрямі дипломатичні канали у виключних обставинах (ч.2 ст.9); поштові канали (ст.10(а));

прямі зв`язки між судовими та іншими посадовими особами, чи іншими компетентними особами (ст.10(б));

прямі зв`язки між особою, що бере участь у судовому процесі та судовими посадовими особами чи іншими компетентними особами (ст.10(с));

3) інші канали, які не регулюються Конвенцією: відповідно інших міжнародних угод (статті 11, 24, 25);

національного законодавства держави яка вручає документи (ст.19).

Порядок опрацювання доручень про вручення документів, отримання доказів, вчинення інших процесуальних дій, а також клопотань про визнання і виконання судових рішень на виконання чинних міжнародних договорів України з питань надання правової допомоги в цивільних справах визначається Інструкцією про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України від 27.06.2008 № 1092/5/54 (далі - Інструкція).

У разі, якщо правова допомога запитується або надається на підставі Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах 1965 року, застосовуються відповідні положення цієї Інструкції з урахуванням викладеного в пунктах 6.2-6.14 цієї Інструкції.

Пунктом 6.2 Інструкції передбачено, що доручення про вручення документів за кордоном на підставі Конвенції про вручення складається судом чи іншим заінтересованим компетентним органом України у формі прохання, яка установлена Конвенцією, згідно з додатком 10 до цієї Інструкції. Заповненню підлягають дві частини формуляра "Прохання" і "Короткий виклад документа" - з урахуванням такого: 6.2.1 При заповненні частини "Прохання" необхідно обов`язково закреслювати будь-які пункти від "a" до "c", які не підлягають урахуванню під час виконання доручення. 6.2.2 Частина "Короткий виклад документа" призначена для вручення отримувачу разом з пакетом документів і має містити якомога детальнішу інформацію, у тому числі стосовно запитуючого органу і сторін у справі, уключаючи наявні контактні телефони.

Заповнений формуляр доручення і документи, що підлягають врученню, надсилаються у двох примірниках (пункт 6.5 Інструкції).

Відповідно до абзаців 3, 4 пункту 2.3 Інструкції доручення та документи, що до нього додаються, складаються мовою, передбаченою відповідним міжнародним договором України. Якщо доручення чи документи, що до нього додаються, складено українською мовою, слід додавати завірений переклад на мову запитуваної держави або на іншу мову, передбачену міжнародним договором України. Документи, що підлягають врученню згідно з дорученням суду України, складаються мовою запитуваної держави чи іншою мовою, передбаченою міжнародним договором України, або супроводжуються завіреним перекладом на таку мову.

Згідно зі статтею 5 Конвенції Центральний Орган запитуваної Держави власноручно вручає документ або забезпечує його вручення відповідним органом: a) у спосіб, визначений його внутрішнім правом для вручення документів, складених в цій державі, особам, що перебувають на її території, або b) в особливий спосіб, обумовлений запитуючим органом, якщо такий спосіб не є несумісним з законами запитуваної Держави. З урахуванням положень пункту (b) частини першої цієї статті документ може завжди бути вручений шляхом безпосередньої доставки одержувачу, який приймає його добровільно.

Якщо документ має бути вручений відповідно до частини першої цієї статті, то Центральний Орган може вимагати, щоб документ був складений або перекладений офіційною мовою або однією з офіційних мов запитуваної Держави. Частина прохання, яка відповідає формуляру, доданому до цієї Конвенції, що містить короткий виклад суті документу, що підлягає врученню, вручається разом з документом.

Згідно пункту 6.6 Інструкції, у разі, якщо документ підлягає врученню в іноземній державі відповідно до частини першої статті 5 Конвенції про вручення, він має бути складений або перекладений на офіційну мову або одну з офіційних мов запитуваної держави.

Відповідно до статті 4 Федеральної конституції Швейцарської Конфедерації, у Швейцарії національними мовами є німецька, французька, італійська та ретороманська.

Суд чи інший компетентний орган України надсилає доручення на підставі Конвенції про вручення до Центрального органу іноземної держави, визначеного запитуваною державою відповідно до ст. 2 цієї Конвенції, напряму (пункт 6.7 Інструкції).

При цьому, кожна Договірна Держава може здійснювати вручення судових документів особам, які перебувають за кордоном, без застосування будь-якого примусу безпосередньо за допомогою своїх дипломатичних або консульських агентів. Будь-яка Держава може заявити, що вона заперечує проти такого вручення на її території, крім випадків, коли документ підлягає врученню громадянину Держави походження цих документів (ст. 8 Конвенції).

Швейцарська Конфедерація, розміщена на офіційній сторінці Гаазької конференції з міжнародного приватного права в мережі Інтернет (https://www.hcch.net), визначає кантональні органи як центральні органи влади, про які йдеться у статтях 2 та 18 Конвенції. Запити про вручення документів можуть також бути адресовані Федеральному управлінню юстиції та поліції в Берні, яке направить їх у відповідне центральне управління.

Вручення судових документів на території кантону Цуг здійснює Верховний Суд кантону Цуг (Kirchenstrasse 6, Postfach 760, 6301 Zug).

Враховуючи викладене, з метою належного повідомлення Компанії Ferrexpo AG про дату, час і місце розгляду даної справи, враховуючи норми статей 3, 10 Конвенції відправлення судових документів здійснюється шляхом направлення Центральному Органу запитуваної Держави (Швейцарська конфедерація, кантон Цуг) прохання згідно з формуляром.

У зв`язку з наведеним, суд вважає за необхідне зобов`язати позивача надати до суду нотаріально засвідчений переклад на німецьку мову у трьох примірниках: позовної заяви разом із долученими до неї документами, ухвали суду від 29.01.2024 року у даній справі; прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів, підтвердження про вручення документа.

Тож, беручи до уваги місцезнаходження відповідача, необхідність належного повідомлення ФЕРРЕКСПО АГ (Ferrexpo AG) про дату, час і місце розгляду даної справи відповідно до норм статей 5, 10 Конвенції, суд вважає за необхідне звернутися до уповноваженого органу запитуваної Держави з судовим дорученням про вручення ФЕРРЕКСПО АГ (Ferrexpo AG), вул. Бангофштрассе, 13, м. Баар, Швейцарія, 6340, позовної заяви з додатками та ухвали Господарського суду Полтавської області у даній справі.

Згідно статті 15 Конвенції кожна договірна Держава може заявити, що суддя незалежно від положень частини першої цієї статті може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови:

a) документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією,

b) з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців,

c) не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 228 ГПК України, у випадках звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги або вручення виклику до суду чи інших документів до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 229 ГПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 4 частини першої статті 228 цього Кодексу - до надходження відповіді від іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги, вручення виклику до суду чи інших документів.

З огляду на вказане суд дійшов висновку, що провадження у даній справі необхідно зупинити до надходження відповіді від компетентних органів іноземних держав на судове доручення про вручення виклику до суду чи інших документів.

Враховуючи надані Вищим господарським судом України рекомендації щодо практики розгляду господарськими судами України справ за участю іноземних підприємств і організацій (від 09.11.2009 № 04-06/159), якими визначено, що достатнім для розгляду такої справи є строк, який становить щонайменше шість місяців з дати направлення судового доручення, господарський суд вважає за можливе призначити розгляд справи в межах вказаного строку.

Керуючись ст. 120, 177, 181-182, 228, 234, 367 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Призначити підготовче судове засідання на 29.08.2024 року на 10:00 год. Засідання відбудеться у приміщенні Господарського суду Полтавської області (Україна, м. Полтава, вул. Капітана Володимира Кісельова, буд. 1, зал 41).

2. Зобов`язати позивача протягом 15 днів з дня отримання ухвали надати суду 3 (три) примірники нотаріально засвідченого перекладу на німецьку мову : позовної заяви з доданими до неї документами; ухвали про відкриття провадження від 29.01.2024 року; прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів, підтвердження про вручення документа.

4. Надати відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 165 ГПК України. Копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана (надана) іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

5. Надати позивачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання відзиву відповідача на позовну заяву для подання відповіді на відзив, відповідно до ст. 166 ГПК України.

6. Надати відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив (за наявності подання відповіді на відзив) подати до суду заперечення на відповідь на відзив в порядку ст. 167 ГПК України.

7. Попередити відповідача, що в разі ненадання відзиву на позов у встановлений судом строк без поважних причин, справа, згідно ч. 9 ст. 165 ГПК України, буде розглянута за наявними в ній матеріалами.

8. Копію ухвали разом із проханням про вручення за кордоном судових або позасудових документів і підтвердженням про вручення документа надіслати позивачу.

9. Надані позивачем нотаріально засвідчені переклади ухвали суду від 29.01.2024, позовної заяви, прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів та короткого викладу документа, що підлягає врученню для належного повідомлення відповідача ФЕРРЕКСПО АГ (Ferrexpo AG) (вул. Бангофштрассе, 13, м. Баар, Швейцарія, 6340) направити до Центрального органу кантону Цуг Швейцарської Кофедерації (Kirchenstrasse 6, Postfach 760, 6301 Zug) з проханням про вручення судових документів Компанії Ferrexpo AG у справі № 917/2318/23.

10. Всі заяви, клопотання, заперечення подати до суду в строк до першого підготовчого судового засідання, з дотриманням вимог до форми та змісту заяв з процесуальних питань, встановлених статтею 170 Господарського процесуального кодексу України.

11. Зобов`язати сторін направити в судове засідання своїх представників, повноваження яких оформити відповідно до вимог, викладених у статті 60 Господарського процесуального кодексу України, та надати суду документи, що підтверджують повноваження представників.

12. Повідомити учасників справи, що інформація по справі, яка розглядається, доступна на офіційному вебпорталі судової влади України в Інтернеті за посиланням : http://court.gov.ua/fair/.

13. Зупинити провадження у справі № 917/2318/23 до надходження відповіді від компетентного органу Швейцарської Конфедерації на прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів.

Ухвала підписана 29.01.2024 року.

Згідно з ч. 1 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня її підписання.

Суддя О.В.Ківшик