УХВАЛА

29 січня 2024 року

м. Київ

cправа № 910/4302/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Губенко Н. М. - головуючий, Кондратова І. Д., Студенець В. І.,

розглянувши матеріали касаційної скарги ІНФОРМАЦІЯ_1

на постанову Північного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Сітайло Л. Г., Буравльов С. І., Шапран В. В.

від 13.12.2023

за позовом ІНФОРМАЦІЯ_2

до ІНФОРМАЦІЯ_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_3

про стягнення ІНФОРМАЦІЯ_4,

ВСТАНОВИВ:

ІНФОРМАЦІЯ_2 звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення пені у розмірі ІНФОРМАЦІЯ_4.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням умов державного контракту на поставку (закупівлю) продукції ІНФОРМАЦІЯ_5 в частині прострочення поставки товару, у зв`язку з чим нарахована пеня у сумі ІНФОРМАЦІЯ_4 на підставі підпункту 1 пункту 7.2 контракту.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.09.2023 у справі № 910/4302/23 позов задоволено частково: присуджено до стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ІНФОРМАЦІЯ_2 пеня в розмірі ІНФОРМАЦІЯ_6, а також судовий збір в сумі ІНФОРМАЦІЯ_7. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Постановою від 13.12.2023 Північний апеляційний господарський суд скасував рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2023 у справі № 910/4302/23 в частині відмови у задоволенні позовних вимог. Ухвалив в цій частині нове рішення про задоволення позову. Виклав резолютивну частину рішення у наступній редакції: "1. Позовні вимоги задовольнити повністю. 2. Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2) пеню у розмірі ІНФОРМАЦІЯ_8 та судовий збір у розмірі ІНФОРМАЦІЯ_9". 4. Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2) ІНФОРМАЦІЯ_10 витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

29 грудня 2023 року ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2023 у справі № 910/4302/23.

Перевіривши касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких мотивів.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з частиною 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною 7 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Пунктом 1 частини 1 статті 163 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" установлено у 2023 році прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2 684,00 грн.

Предметом спору у цій справі є стягнення ІНФОРМАЦІЯ_4, що менше, ніж п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на дату подання позову (1 342 000,00 грн).

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

Отже, Верховному Суду надано право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у статті 287 Господарського процесуального кодексу України, що узгоджується з положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

В касаційній скарзі ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначає, що справа має виняткове значення для нього (підпункт "в" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України), оскільки на даний час розглядається низка судових справ за позовами ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 штрафних санкцій за порушення строків поставки у період дії воєнного стану в Україні. Скаржник звертає увагу, що ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснює стратегічно важливу для України діяльність в сфері імпорту озброєння у період дії воєнного стану в Україні, бере участь у виконанні державного оборонного замовлення з імпорту озброєння, військової і спеціальної техніки, іншої продукції і послуг військового призначення та подвійного використання. Скаржник також зазначає, що відмова у задоволенні судами клопотання щодо зменшення розміру штрафних санкцій (стаття 551 Цивільного кодексу України та стаття 233 Господарського кодексу України) створить безпідставне порушення принципів господарського судочинства, як то принципу справедливості, добросовісності, розумності, рівності та змагальності сторін господарського процесу.

Розглянувши наведені доводи ІНФОРМАЦІЯ_1, Суд вважає за необхідне роз`яснити, що за змістом статті 7 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

Відповідно до частини 1 статті 46 цього Кодексу сторони користуються рівними процесуальними правами.

На підставі наведеного надання стороні будь-яких переваг, зважаючи на сферу її діяльності, правовий статус, предмет спірних відносин, призведе до порушення однієї з основних засад господарського судочинства - рівності учасників судового процесу перед законом і судом.

Отже посилання скаржника на стратегічну важливість державного підприємства, яке виконує діяльність в сфері імпорту озброєння у період дії воєнного стану в Україні в контексті виняткового значення справи для учасника справи, який подає касаційну скаргу, не є тією обставиною, яка безумовно може свідчити про винятковість самої справи.

Питання, яке порушує скаржник у касаційній скарзі, випливає з правочину, укладеного між сторонами після введення на території України воєнного стану на власний ризик, і наразі наявність прострочення поставки товару за державним контрактом не заперечується самим скаржником. Суд при цьому зауважує, що право суду вирішувати питання про зменшення розміру неустойки, встановленої договором, закріплено законодавчо. Виходячи з положень статей 549, 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду і суд на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Інші доводи, викладені в касаційній скарзі, зводяться до висловлення незгоди з прийнятим судовим рішенням, викладення власного бачення у питанні застосування правових норм, є проханням про повторний перегляд справи та переоцінку встановлених обставин, що виходить за межі повноважень Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Як визначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України" (заява №24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу. Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" [рішення від 28 травня 1985 року у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" (пункт 57)].

З урахуванням викладеного, Суд дійшов висновку, що скаржник не навів обґрунтованих доводів, що справа має виняткове значення для нього як учасника, отже ІНФОРМАЦІЯ_1 не дотримано умови допуску справи, ціна позову якої не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, до касаційного оскарження, передбачені підпунктами "а" - "г" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням того, що касаційна скарга подана на судове рішення у справі, ціна позову якої не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та відсутність підстав, що підпадають під дію виключень з пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі № 910/4302/23 за касаційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2023 згідно з пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 910/4302/23 за касаційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2023.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Н. М. Губенко

Судді І. Д. Кондратова

В. І. Студенець