ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

29 січня 2024 року Справа №925/1348/23

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В.,

секретар судового засідання Ібрагімова Є.Р.,

за участі представників сторін:

від позивача представник не з`явився,

від відповідача представник не з`явився,

від третьої особи - представник не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

заяву товариства з обмеженою відповідальністю ЧЕРКАСИ-ДНІПРО

АГРО про компенсацію судових витрат відповідача у зв`язку із

необґрунтованими діями позивача

у справі

за позовом ОСОБА_1 , м. Черкаси

до товариства з обмеженою відповідальністю ЧЕРКАСИ-ДНІПРО

АГРО, с. Орловець, Черкаського району, Черкаської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

ОСОБА_2 , с. Ксаверове, Черкаського

району, Черкаської області

про визнання недійсним рішення загальних зборів товариства

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Черкаської області з позовом звернувся ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю ЧЕРКАСИ-ДНІПРО АГРО про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників товариства, оформлене протоколом №03/10/22 від 03 жовтня 2022 року.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 11 січня 2024 року позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю ЧЕРКАСИ-ДНІПРО АГРО, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення загальних зборів товариства - залишено без розгляду.

16 січня 2024 року до суду від відповідача надійшла заява про компенсацію судових витрат відповідача у зв`язку із необґрунтованими діями позивача.

Ухвалою суду від 17 січня 2024 року заяву товариства з обмеженою відповідальністю ЧЕРКАСИ-ДНІПРО АГРО про компенсацію судових витрат відповідача у зв`язку із необґрунтованими діями позивача призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін на 11 год. 15 хв. 29 січня 2024 року.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, від позивача надійшло заперечення на клопотання відповідача про розподіл судових витрат.

У своєму запереченні позивач вказує, що подання позову не може свідчити про необґрунтованість дій позивача та пред`явлення ним завідомо необґрунтованого позову.

Позивач також зазначає, що заява не містить доводів і доказів необґрунтованості дій позивача у розумінні ч. 5 ст. 130 ГПК України, а тому у суду відсутні підстави для компенсації витрат відповідача, які пов`язані з розглядом справи за рахунок позивача, у зв`язку із залишенням позову без розгляду.

На підставі вищенаведеного, позивач просить суд, врахувати дані заперечення та повністю відмовити відповідачу в задоволенні його заяви про розподіл судових витрат.

Дослідивши матеріали справи та заяви сторін, судом враховано наступне:

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно зі ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України).

У разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача (ч. 5 ст. 130 ГПК України).

У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу (ч. 6 ст. 130 ГПК України).

Системний аналіз норм процесуального законодавства, якими врегульовано питання розподілу судових витрат, статей 129, 130 ГПК України дає підстави для висновку, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду суд зобов`язаний виходити з положень ч. 5 ст. 130 ГПК України, оскільки вказана норма є спеціальною.

Тобто стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 11.05.2023 у справі № 921/811/21).

Господарський процесуальний кодекс України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача в контексті застосування частини п`ятої статті 130 Господарського процесуального кодексу України, однак очевидно, що під такими діями не можна розуміти реалізацію позивачем своїх процесуальних прав. Близька за змістом послідовна та стала правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.07.2021 у справі № 910/13025/19, від 02.09.2021 у справі № 922/2568/20, від 23.12.2021 у справі № 910/16777/20 та від 26.05.2022 у справі № 905/460/21.

Водночас, суд також враховує й іншу правову позицію Верховного Суду, відповідно до якої Господарський процесуальний кодекс України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача, однак під такими діями можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду (правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 905/121/19, від 13.05.2021 у справі № 910/16777/20, від 15.09.2021 у справі № 902/136/21 та від 18.01.2022 у справі № 922/2017/17).

У постанові від 21.11.2018 у справі № 820/4347/17, Верховний Суд вказав на те, що під такими діями слід розуміти завідомо безпідставне та/або штучне ініціювання судового провадження, тощо. При цьому відповідач у такому випадку повинен надати суду вмотивоване та підтверджене доказами клопотання про компенсацію відповідних витрат із зазначенням, у чому саме полягають відповідні необґрунтовані дії позивача.

Тобто, ч. 5 ст. 130 ГПК України не встановлює конкретні критерії для оцінки дій позивача на предмет обґрунтованості / необґрунтованості, а тому такі встановлюються судом у кожній справі відповідно до встановлених обставин.

Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України). Отже, звертаючись з відповідною заявою чи клопотанням про компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи внаслідок необґрунтованих дій позивача, відповідачу необхідно зазначати у заяві та доводити відповідними доказами, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача тощо. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 922/3787/17, від 09.07.2019 у справі № 922/592/17, від 24.03.2021 у справі № 922/2157/20, від 21.01.2020 у справі № 922/3422/18, від 26.04.2021 у справі № 910/12099/17, від 19.04.2021 у справі № 924/804/20.

У поданій заяві відповідачем зазначено про понесення ним витрат на правову допомогу в сумі 4 000 грн., зокрема на витрачений адвокатом час для підготовки та подання відзиву на позов.

Водночас, жодних обґрунтувань про вчинення позивачем необґрунтованих дій, які призвели до понесення витрат, пов`язаних з розглядом справи, вказана заява не містить.

Суд зазначає, що саме лише подання позову не може свідчити про необґрунтованість дій позивача та пред`явлення ним завідомо необґрунтованого позову.

Судом під час прийняття позовної заяви до розгляду досліджувалося лише питання про дотримання позивачем вимог ГПК України в частині форми та змісту позовної заяви, а також підсудності такого позову Господарському суду Черкаської області.

Водночас суд вважає за необхідне зазначити, що поняття необґрунтована дія позивача не є тотожним поняттю необґрунтований позов, оскільки законодавець визначив, що підставою для компенсації відповідних витрат є саме необґрунтована дія позивача, а не позов.

Суд також звертає увагу, що звернення позивача до суду за захистом порушеного права не може свідчити про зловживання процесуальними правами, оскільки доступ до суду є правом особи, гарантованим державою. Суд при відкритті провадження у справі не встановив ознак, визначених ст. 43 ГПК України у діях позивача.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався, зокрема, на ту обставину, що останній є учасником товариства (відповідача) з часткою в статутному капіталі 25% проте, позивача не повідомили про скликання та проведення спірних загальних зборів товариства.

Тобто, фактично даний спір між сторонами виник внаслідок дій (бездіяльності) відповідача.

В подальшому позов залишений судом без розгляду до початку розгляду справи по суті на підставі заяви позивача.

Право позивача на вчинення відповідної процесуальної дії прямо закріплено у ГПК України, а відтак реалізація цього права не може вважатися необґрунтованою дією позивача.

Верховний Суд у постанові від 04.05.2023 у справі № 910/5911/22 вказав на те, що залишення позову без розгляду за заявою позивача є практична реалізація принципу диспозитивності господарського судочинства, адже саме учаснику справи належить право розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Оскільки такі дії позивача не мають наслідком виникнення підстав для закриття провадження або залишення позову без розгляду, то, враховуючи правові позиції Верховного Суду (постанови від 16.02.2021 у справі № 905/121/19, від 13.05.2021 у справі № 910/16777/20, від 15.09.2021 у справі № 902/136/21 та від 18.01.2022 у справі № 922/2017/17), суд дійшов висновку, що дії позивача щодо подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими в розумінні ч. 5 ст. 130 ГПК України.

Судом було також враховано, що в провадженні Господарського суду Черкаської області одночасно знаходилося на розгляді 16 аналогічних справ між тими ж самими сторонами з тих самих підстав, проте з різними предметами в інших справах позивачем оскаржувалися аналогічні, проте інші рішення загальних зборів товариства, які стосувалися надання дозволу директору товариства на вчинення значних правочинів, а саме: про розірвання договорів оренди земельних ділянок.

Всі подані сторонами заяви по суті цих справ є також аналогічними за своїм змістом, а тому час витрачений адвокатом на подання відзиву на позов в цій справі та вартість відповідних послуг слід враховувати з урахуванням даних обставин.

Станом на 29 січня 2024 року, рішеннями Господарського суду Черкаської області зі справ: №№925/1344/23, 925/1398/23, 925/1352/23, 925/1351/23, 925/1357/23, 925/1442/23 в позові відмовлено повністю з тих підстав, що позивач обрав неефективний спосіб захисту своїх порушених прав.

Обрання стороною неефективного способу захисту само по собі не означає, що при цьому право позивача не було порушено і що саме дії (бездіяльність) відповідача призвели до виникнення спору між учасниками даних правовідносин.

Разом з тим судом встановлено, що у наведених вище справах, за наслідками розгляду справ по суті, відповідачу вже було відшкодовано витрати на послуги адвоката, в тому числі за подання ним аналогічних відзивів на позовні заяви, всього на суму 12 000 грн. 00 коп.

Отже, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про розподіл судових витрат на правничу допомогу не містить доводів і доказів необґрунтованості дій позивача в розумінні ч. 5 ст. 130 ГПК України, а тому відсутні підстави для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи за рахунок позивача.

Аналогічних правових висновків щодо застосування ч. 5 ст. 130 ГПК України в разі залишення позову без розгляду за заявою позивача на підставі п. 5 ч. 1 ст. 226 ГПК України дійшов Верховний Суд під час розгляду справ № 921/811/21 (постанова від 11.05.2023) № 910/5911/22 (постанова від 04.05.2023).

На підставі викладеного, та керуючись, ч.ч. 5, 6 ст. 130, ст. 234, 235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю ЧЕРКАСИ-ДНІПРО АГРО про компенсацію судових витрат відповідача у зв`язку із необґрунтованими діями позивача у розмірі 4 000 грн. за рахунок ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV ГПК України.

Суддя А.В.Васянович