ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2024 р. Справа№ 910/739/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

секретар

судового засідання Рибчич А.В.

за участю

представників:

від позивача - не з`явились

від відповідача - не з`явились

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг"

на рішення Господарського суду м. Києва від 03.10.2023 р. (повний текст складено 24.10.2023 р.)

у справі № 910/739/23 (суддя - Бойко Р.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрдонінвест Трейдінг"

про визнання недійсним договору та про визнання відсутнім права вимоги

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрдонінвест Трейдінг" про:

- визнання недійсним договору № 06/01-1ЕТ на постачання вугільної продукції від 06.01.2022 р.;

- визнання відсутнім у Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрдонінвест Трейдінг" права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" щодо грошових зобов`язань позивача оплатити поставлену вугільну продукцію відповідно до умов договору № 06/01-1ЕТ на постачання вугільної продукції від 06.01.2022 р. у розмірі 64636144,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" вказує, що керівником Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрдонінвест Трейдінг" було укладено договір № 06/01-1ЕТ на постачання вугільної продукції від 06.01.2022 р. без прийняття рішенням загальних зборів учасників відповідача про надання згоди на вчинення значного правочину, тобто з перевищенням повноважень.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 03.10.2023 р. у справі № 910/739/23 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" подало апеляційну скаргу (безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду), у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про залишення позову без розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач посилається на те, що місцевим судом було безпідставно ухвалено рішення по суті спору, в той час як відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 226 ГПК поданий позов підлягав залишенню без розгляду, що унеможливило право позивача на повторне звернення до суду із даним позовом.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2023 р. апеляційну скаргу у справі № 910/739/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.11.2023 р. відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" на рішення Господарського суду м. Києва від 03.10.2023 р. до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 910/739/23.

До суду 07.12.2023 р. надійшли матеріали справи № 910/739/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2023 р. відкрито апеляційне провадження у справі № 910/739/23 та призначено до розгляду на 16.01.2024 р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2024 р. було відкладено розгляд справи на 30.01.2024 р. у зв`язку з неявкою представника позивача.

У судове засідання 30.01.2023 р. представники сторін не з`явилися, хоча повідомлялися належним чином про час і місце розгляду скарги електронною поштою відповідно до ч. ч. 6, 7, 8 ст. 120 ГПК України та в порядку ч. 4 ст. 122 ГПК України через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України.

30.01.2024 р. від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із зайнятістю представника в судовому засіданні Господарського суду м. Києва.

Апеляційний суд, проаналізувавши приписи чинного процесуального законодавства, приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи, оскільки зі змісту поданого клопотання вбачається, що воно носить формальний характер. Крім того, не надано жодних доказів неможливості направити в судове засідання інших представників.

До того ж, участь представника позивача в судовому засіданні не була визнана обов`язковою, а власну правову позицію позивач мав можливість викласти у письмових поясненнях.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однак був повідомлений про дату та час судового засідання належним чином, що підтверджується розпискою про відкладення судового засідання від 16.01.2024 р.

Колегія суддів зазначає, що неявка у судове засідання представників позивача та відповідача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги. Подальше відкладення призведе до безпідставного затягування розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об`єктивного розгляду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

06.01.2022 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" (далі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрдонінвест Трейдінг" (далі - постачальник) було укладено договір № 06/01-1ЕТ на постачання вугільної продукції (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язався поставити (передати) у власність покупця вугільну продукцію в строки, в кількості, асортименті і з якісними характеристиками, по реквізитах та ціні, погодженими сторонами в цьому договорі та специфікаціях до нього.

Згідно з п. 1.2 договору покупець приймає вугілля, що поставляється, оплачує його вартість відповідно до умов цього договору.

Як передбачено п. 2.2 договору, вантажоодержувачем за цим договором є СО ПАТ "Донбасенерго" Слов`янська ТЕС.

У відповідності до 5.4 договору покупець оплачує постачальнику вартість вугілля в національній валюті України шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок постачальника у розмірі 90% вартості відвантаженої партії протягом 1-го календарного дня з дати відвантаження цієї партії та безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок постачальника у розмірі 10% вартості відвантаженої партії протягом 1 календарного дня з моменту підписання відповідного акту приймання-передачі вугілля.

Строк дії договору встановлюється з дати підписання його уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками до 31.12.2022 р., а в частині проведення розрахунків - до повного виконання зобов`язань (п. 9.1 договору).

Також сторонами підписано специфікації № 1 від 06.01.2022 р., № 2 від 28.01.2022 р., № 3 від 01.01.2022 р., № 4 від 03.02.2022 р., № 5 від 22.02.2022 р. та № 6 від 01.03.2022 р. на постачання кам`яного вугілля.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідачем, на думку позивача, було укладено спірний договір за відсутності повноважень у керівника відповідача на підписання такого договору, оскільки вартість товару перевищує 50% вартості чистих активів Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрдонінвест Трейдінг", а відтак загальними зборами відповідача мало прийматись рішення про надання згоди на укладення такого договору. Також позивач стверджує, що у відповідача відсутнє право вимоги оплатити поставлене вугілля на суму 64636144,00 грн, оскільки відповідачем не надано документів на підтвердження відвантаження вугілля на вказану суму.

За змістом ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як передбачено ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. ч. 1 - 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину. Без наступного схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені директором з перевищенням повноважень, тягне за собою визнання такого правочину недійсним.

Зі статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрдонінвест Трейдінг" вбачається, що його умови не містять критеріїв значного правочину та порядку надання згоди на його укладення.

Крім цього, відповідно до фінансової звітності відповідача, яка наявна в мережі Інтернет, активи Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрдонінвест Трейдінг" складають грн, в той час як вартість поставленого за договором товару складає 203927152,80 грн, що не склаає 50% від усіх активів відповідача.

До того ж, матеріалами справи доводиться, що протягом січня - березня 2022 року сторонами виконувався оспорюваний договір, що підтверджується актами приймання-передачі товару, залізничними накладними, факсограмами, посвідченнями про якість вугілля.

Отже, на виконання умов укладеного договору відповідачем здійснювалась поставка товару позивачу, а позивачем здійснювалась оплата за поставлений товар.

Таким чином, укладений між сторонами договір був схвалений Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрдонінвест Трейдінг" шляхом його виконання.

Враховуючи викладене, а також те, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" не доведено обставини укладення керівником Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрдонінвест Трейдінг" договору з перевищенням своїх повноважень, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про визнання недійсним договору № 06/01-1ЕТ на постачання вугільної продукції від 06.01.2022 р. є необґрунтованою, недоведеною та не підлягає задоволенню.

Стосовно вимоги позивача про визнання відсутнім у Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрдонінвест Трейдінг" права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" щодо грошових зобов`язань позивача оплатити поставлену вугільну продукцію відповідно до умов договору № 06/01-1ЕТ на постачання вугільної продукції від 06.01.2022 р. у розмірі 64636144,00 грн колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Отже спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення.

Такий спосіб захисту як визнання припиненим правовідношення включає в себе і визнання відсутнім права вимоги (оскільки задоволення вимоги про визнання певних прававовідносин припиненими матиме наслідком припинення всіх прав вимоги у таких правовідносинах, в той час як визнання відсутнім права вимоги можливе лише якщо таке право припинилось).

При цьому, встановлення законодавцем такого способу захисту як припинення правовідношення (певного зобов`язання) є способом захисту інтересу позивача шляхом встановлення правової визначеності у певних правовідносинах учасників спору.

Водночас, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права в інший, визначений законом спосіб.

Тобто відповідне судове рішення про визнання відсутнім права має забезпечити, щоб обидві сторони спірних правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх, а тому такий спосіб захисту є виключно превентивним.

Якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, то для останнього належним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу.

Зокрема, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, чи відсутність відповідного зобов`язання в цілому, адже саме вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін щодо відповідного зобов`язання.

Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги у кредитора чи встановлення припинення спірного зобов`язання, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора.

Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите.

У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з окремим позовом про визнання припиненим зобов`язання / відсутнім права вимоги не є належним способом захисту.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 р. у справі № 522/1528/15-ц.

Вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрпродінвест Трейдінг" звернулось до Господарського суду Донецької області із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрединг" за вимогами щодо грошових зобов`язань оплатити вугілля відповідно до умов договору у розмірі 64636144,00 грн.

З Єдиного державного реєстру судових рішень суду вбачається, що ухвалою Господарського суду Донецької області від 18.01.2023 р. у справі № 905/33/23 прийнято до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпродінвест Трейдінг" про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрединг".

Виходячи з положень ч. ч. 1 - 5 статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства, завданням підготовчого засідання господарського суду у розгляді заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство є перевірка обґрунтованості вимог заявника (заявників) на предмет відповідності таких вимог поняттю "грошового зобов`язання" боржника перед ініціюючим кредитором; встановлення наявності спору про право; встановлення обставин задоволення таких вимог до проведення підготовчого засідання у справі.

З огляду на важливі правові наслідки відкриття провадження у справі про банкрутство, які, крім заявника та боржника, стосуються невизначеного кола осіб - потенційних кредиторів боржника, ухваленню відповідного рішення суду має передувати системний аналіз обставин, пов`язаних із правовідносинами, з посиланням на які заявник обґрунтовує свої вимоги до боржника, на підставі поданих доказів. Лише після з`ясування та перевірки таких обставин суд може встановити обґрунтованість вимог кредитора до боржника, а також наявність чи відсутність спору про право у цих правовідносинах, як передумови для відкриття провадження у справі.

Звернення кредитора до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство по суті є реалізацією кредитором права на судовий захист власних майнових прав за відсутності належного виконання грошового зобов`язання боржником. У зв`язку з цим, кредитор повинен надати суду докази на підтвердження наявності у нього права, яке підлягає захисту, та навести обставини, що є підставою для звернення до суду.

При цьому, на господарський суд покладається обов`язок перевірки обґрунтованості вимог ініціюючого кредитора та з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство, що, враховуючи принцип дотримання балансу захисту публічного та приватного інтересів, має здійснюватися судом незалежно від погодження боржником із заявленими вимогами чи, навпаки, пасивної процесуальної поведінки боржника у вигляді неподання ним відзиву на заяву про відкриття відповідного провадження.

Така правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 13.12.2022 р. у справі № 910/862/22.

Отже питання наявності чи відсутності у Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрдонінвест Трейдінг" права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" щодо грошових зобов`язань позивача оплатити поставлену вугільну продукцію відповідно до умов договору у розмірі 64636144,00 грн повинно вирішуватись в межах розгляду справи № 905/33/23.

У постанові від 21.08.2018 р. у справі № 910/14144/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що вимога про визнання відсутнім права вимоги не може бути предметом окремого позову, оскільки не стосується будь-яких прав чи обов`язків, тобто, її задоволення не призведе до поновлення чи захисту порушених прав і інтересів позивача, в той час, як господарські суди порушують провадження у справах за позовами, в основі яких знаходиться спір про право, що виникає з матеріальних правовідносин, а не встановлення самого факту відсутності таких відносин.

Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 р. у справі № 522/1528/15-ц та від 15.09.2022 р. у справі № 910/12525/20).

В той же час, у цій справі позивач не довів наявності окремих підстав для визнання відсутнім його зобов`язань з оплати вугілля за укладеним договором, а отже, і наявності свого правомірного інтересу у встановленні правової визначеності в спірних правовідносинах сторін в межах окремого судового спору.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога позивача про визнання відсутнім у Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрдонінвест Трейдінг" права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" щодо грошових зобов`язань позивача оплатити поставлену вугільну продукцію відповідно до умов договору № 06/01-1ЕТ на постачання вугільної продукції від 06.01.2022 р. у розмірі 64636144,00 грн є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Доводи скаржника про те, що місцевим судом було безпідставно ухвалено рішення по суті спору, в той час як відповідно до ст. 226 ГПК України поданий позов підлягав залишенню без розгляду, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Пунктом 2 частини 1 статті 42 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Згідно з ч. 4 ст. 202 ГПК України у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Отже, правом на залишення позову без розгляду суд наділений у разі неявки належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не недійшла заява про розгляд справи за його відсутності і якщо його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

При цьому зміст ч. 4 ст. 202, п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України свідчить про те, що передбачена цими нормами процесуального права така процесуальна дія суду як залишення позову без розгляду з підстави нез`явлення позивача у судове засідання або неповідомлення про причини своєї неявки не залежить від того, чи була визнана судом явка позивача в судове засідання обов`язковою.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17.03.2023 у справі №910/17906/21.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що матеріалами справи не підтверджується наявність необхідних передумов для залишення позову без розгляду, тому місцевим господарським судом правомірно оцінено можливість вирішення спору по суті за відсутності представника позивача.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010 р.).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77, 78 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, здійснивши перевірку та оцінку всіх належних доказів, наявних у матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 03.10.2023 р. у справі № 910/739/23 у справі № 910/739/23 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки під час ухвалення постанови 30.01.2024 р. були відсутні учасники справи, тому датою ухвалення цього судового рішення є дата його повного складення, тобто 05.02.2024 р.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 03.10.2023 р. у справі № 910/739/23 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Андрієнко

В.В. Шапран