ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2024 р. Справа№ 910/11678/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання Безрука Д.Д.,

від позивача: не з`явились;

від відповідача: Литвиненко М.В. - адвокат, посвідчення № 5933/10;

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АДМ Енерджі"

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2023

у справі № 910/11678/23 (суддя - Щербаков С.О.)

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АДМ Енерджі"

про стягнення 369 245, 16 грн.

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог

Акціонерне товариство "Укртрансгаз" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АДМ Енерджі" (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 369 245, 16 грн, з яких: 128 433, 10 грн - пеня, 160 541, 37 грн - штраф 20 % від вартості неякісних (некомплектованих) товарів та 80 270, 69 грн - штраф 10 % від вартості недопоставленого товару понад 30 днів.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором № про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) від 24.11.2022.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.11.2023 позовні вимоги Акціонерного товариства "Укртрансгаз" - задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "АДМ Енерджі" на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" 128 433 грн 10 коп. - пені, 160 541 грн 37 коп. - штрафу 20 % від вартості неякісних (некомплектованих) товарів, 80 270 грн 69 коп. - штрафу 10 % від вартості недопоставленого товару та 5 538 грн 68 коп. - судового збору.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду

Не погодившись з постановленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "АДМ Енерджі" 22.11.2023 (через електронний суд) звернулося безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково. Стягнути з відповідача на користь позивача суму штрафних санкцій у розмірі 110 000,00 грн.

Також апелянт до апеляційної скарги долучив докази вчиненого сторонами листування, зокрема, копії наступних листів: № 1601/02 від 16.01.2023; № 02/30032023 від 30.03.2023 (з доказами відправки позивачу); № 1001ВИХ-23-2764 від 06.04.2023; №01/11042023 від 11.04.2023 (з доказами відправки позивачу); № 1001ВИХ-23-3541 від 25.04.2023; № 02/05052023 від 05.05.2023 (з доказами відправки позивачу); № 01/05052023 від 05.05.2023 (з доказами відправки позивачу); № 1001ВИХ-23-4119 від 12.05.2023 від 12.05.2023; № 01/25052023 від 25.05.2023 (з доказами відправки позивачу). Вказані листи на думку апелянта, свідчать про вжиття ним необхідних заходів для уникнення збитків та погодження заміни товару

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2023 було відкрито апеляційне провадження за вказаною скаргою, розгляд якої призначено на 16.01.2024 (із визначенням резервної дати наступного судового засідання - 30.01.2024). Оскільки судове засідання 16.01.2024 не відбулось у зв`язку з перебуванням головуючого судді Коротун О.М. на лікарняному, розгляд справи відбувся в визначену резервну дату - 30.01.2024.

03.01.2024 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу у даній справі, який було долучено до матеріалів справи в порядку ст. 263 ГПК України.

15.01.2024 від відповідача надійшло клопотання про долучення нових доказів, а саме: лист на погодження поставки № 01/22082023 від 22.08.2023 та лист-відповідь від позивача на лист відповідача № 01/22082023 від 22.08.2023.

У судове засідання 30.01.2024 з`явився лише представник апелянта, який вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції частково скасувати, стягнувши з відповідача на користь позивача 110 000,00 грн.

Щодо долучених апелянтом до апеляційної скарги та до клопотання від 15.01.2024 нових доказів суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 118 ГПК України визначено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Ч. 2 ст. 207 ГПК України визначає, що суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

За приписами ч. 1, 2, 3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Так, апелянтом жодним чином не обґрунтовано неможливості подання таких доказів до суду першої інстанції, а також не зазначено жодних обставин (причин), які суд апеляційної інстанції міг би визнати поважними, що перешкоджали стороні їх подання до суду першої інстанції.

Таким чином, в судовому засіданні 30.01.2024 судом апеляційної інстанції було залишено протокольною ухвалою (із занесенням до протоколу судового засідання) без розгляду нові докази, подані скаржником до суду апеляційної інстанції. Разом з цим, суд апеляційної інстанції з урахуванням наявного в матеріалах справи відзиву на апеляційну скаргу, розглянув справу за наявними матеріалами справи.

Представник позивача в судове засідання 30.01.2024 не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи довідки про доставку 12.12.2023 електронного документу до особистого кабінету позивача ухвали суду від 11.12.2023. Заяв, клопотань про неможливість розгляду апеляційної скарги не надходило.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених в ній доводів

Так, скаржник частково не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його необґрунтованим та таким, що прийняте при неповному з`ясуванні всіх обставин справи.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до того, що відповідач позбавлений можливості здійснити поставку товару марки SATRA TOOLS у зв`язку з військовою агресією російської федерації. А тому з урахуванням тривалого листування між сторонами було ніби-то досягнуто згоди щодо заміни товару марки SATRA TOOLS на аналогічний товар марки ДНІПРО-М.

Так, скаржник зазначає, що намагався вжити всіх заходів щоб виконати умови договору та поставити товар, натомість обставини змусили порушити договірні зобов`язання.

А тому з урахуванням перебування апелянта у скрутному фінансовому становищі на теперішній час та враховуючи, що позивач не надавав жодних доказів, що він поніс збитки у зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору та аргументів, що його економічний стан погіршився у зв`язку з не поставкою товару - просив частково скасувати рішення суду першої інстанції.

А тому апелянт просив рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нового - про часткову відмову в задоволенні позову, застосувавши ч. 1 ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою на підставі наступного.

Так, позивач заперечує проти долучення нових доказів на стадії апеляційного перегляду, оскільки, на його думку, відсутні підстави для визнання поважними причини неподання таких доказів до суду першої інстанції. У цій частині позивач просив врахувати постанову суду апеляційної інстанції у справі № 910/10380/23 від 29.11.2023.

Щодо зазначеного в апеляційній скарзі клопотання про зменшення штрафних санкцій, позивач зазначив, що по-перше, таке клопотання не заявлялось в суді першої інстанції, по-друге, заявлена сума штрафних санкцій не є занадто великою, по-третє, укладаючи договір, відповідач мав враховувати, що підприємницька діяльність - це господарська діяльність на власний ризик. А тому сторона мала враховувати вказане на стадії укладення договору.

Таким чином, позивач вважає, що відсутні підстави для застосування положень ч. 1 ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України. А тому позивач просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги повністю, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Як правомірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 24.11.2022 між Акціонерним товариством "Укртрансгаз" (надалі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АДМ Енерджі" (надалі - постачальник) укладено договір № про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів). Його умовами передбачено, що постачальник зобов`язується у визначений цим договором строк передати у власність покупця «Знаряддя (Набори інструментів)», зазначені у специфікації, які наведені в додатку 1 до цього договору (далі - специфікація), а покупець - прийняти і оплатити такі товари.

Найменування (номенклатура, асортимент), кількість товарів, одиниці виміру, ціна за одиницю, строк та місце поставки, інші вимоги до товарів зазначаються у специфікації (п.1.2 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору ціна цього договору становить 802 706, 86 грн., в тому числі ПДВ - 133 784,48 грн.

У п. 5.3 договору визначено, що поставка товарів здійснюється на умовах DDP «Поставка зі сплатою мита» (місце поставки визначається у специфікації), ІНКОТЕРМС (Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної Торгової Палати (редакція 2010 року) з урахуванням умов п. 5.1 цього договору.

Так, відповідно до п.5.6 договору право власності на товари переходить від постачальника до покупця в момент передачі товарів постачальником покупцю за видатковою накладною в місці поставки.

Згідно п.5.8 договору датою поставки товарів за цим договором є прийняття покупцем товарів за кількістю та якістю відповідно до пункту 5.13 цього договору та одночасна передача постачальником покупцю в повному обсязі наведених нижче наступних документів: видаткової накладної; оригіналу рахунку-фактури; товарно-транспортної накладної; оригіналу паспорту та/або сертифікату якості та/або іншого аналогічного документу на кожну одиницю (або партію) товарів; документу про підтвердження строків придатності товарів (у разі відсутності такої інформації в паспорті якості та/або сертифікаті якості на товар); інструкції про застосування товарів (або іншого аналогічного документу у разі його складанні виробником товарів).

Згідно п.7.3 договору за порушення постачальником умов цього договору щодо якості (комплектності) товарів постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 20 (двадцяти) відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів. Сплата штрафу не звільняє постачальника від обов`язку замінити неякісні (некомплектні) товари на належні у випадках, визначених цим договором.

Пунктом 7.4 договору передбачено, що за порушення строків поставки товарів або недопоставку товарів постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1 % вартості товарів, поставку яких прострочено та/або недопоставлено, за кожний день такого прострочення, а за прострочення поставки товарів понад 30 (тридцять) днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 10 (десяти) відсотків вартості товарів, поставку яких прострочено. Сплата пені та/або штрафу не звільняє постачальника від виконання зобов`язань за цим договором.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє по 31 березня 2023 року, а в частині розрахунків - до їх повного виконання (п.12.1 договору).

Специфікацією №1 до договору № про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) від 24.11.2022 сторони погодили найменування товарів - набір інструментів; технічні вимоги і якісні характеристики яких наведені в продовженні 1 додатку 1 до договору, кількість, ціну, загальну вартість, строк поставки - 60 календарних днів з дати укладення договору, місце поставки: 82400, Львівська область, Стрийський р-н, с. Угерсько, вул. Львівська, 1.

Таким чином, поставка мала бути здійснена 23.01.223 (з урахуванням строку поставки, погодженого в специфікації).

Водночас, як правомірно зазначено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору № про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) від 24.11.2022 відповідачем було поставлено позивачу товар - набір інструментів на загальну на суму 802 706,86 грн, на підтвердження чого додано до позовної заяви видаткові накладні №22 від 17.02.2023 на суму 405 407,51 грн., №18 від 17.02.2023 на суму 397 299,35 грн.

Проте, згідно з актом №65 приймання продукції (товарів) за кількістю та якістю (виявлення недоліків) від 24.02.2023, складеного комісією у складі представників Акціонерного товариства "Укртрансгаз" та Товариства з обмеженою відповідальністю "АДМ Енерджі", було виявлено, що набір інструментів, поставлений Товариством з обмеженою відповідальністю "АДМ Енерджі", на підставі видаткових накладних №22 від 17.02.2023, №18 від 17.02.2023 за договором № про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) від 24.11.2022 не відповідає п.п.1.7 Технічних вимог і якісних характеристик предмету закупівлі (продовження додатку 1 до договору) та не може бути оприбуткована та використана за призначенням, а саме згідно п.п.1.7 виробником вказано Start Tools, по факту поставлено продукцію виробництва DNIPRO-M. Таким чином, нарахування позивачем відбулось саме з моменту складення видаткових накладних, які підтверджують не відповідність поставленого товару.

В подальшому між сторонами відбувалось листування. Так, позивач звернувся до відповідача з вимогою №1001ВИХ-23-1600 від 03.03.2023, в якій просив відповідача сплатити штрафні санкції у розмірі 111 576,25 грн., що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 05.03.2023; накладною; роздруківкою з офіційного вебсайту АТ «Укрпошта».

Крім того, листом №1001ВИХ-23-3541 від 25.04.2023 позивач просив відповідача здійснити заміну поставленої продукції згідно з умовами договору та сплатити штрафні санкції, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 29.04.2023, накладною, роздруківкою з офіційного вебсайту АТ «Укрпошта».

Таким чином, позивачем було зазначено, що відповідач всупереч умов договору здійснив поставку неякісного товару та, відповідно, не здійснив поставку належної якості товару у визначений договором строк, тому позивач просив суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 128 433,10 грн., 20% штрафу у сумі 160 541, 37 грн. та 10% штрафу у розмірі 80 270,69 грн.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Разом з цим, з урахуванням залишення нових доказів (долучених до апеляційної скарги та до клопотання від 15.01.2024) без розгляду, суд апеляційної інстанції розглядає справу в межах вимог та доводів апеляційної скарги, на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 цього Кодексу).

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 цього Кодексу).

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У частині 2 статті 712 ЦК України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із статтею 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису.

Якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам (у разі наявності), іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів (ч. 1 ст. 268 Господарського кодексу України).

За змістом ст. 675 Цивільного кодексу України товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк). Гарантія якості товару поширюється на всі комплектуючі вироби, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було нараховано до стягнення у розмірі 369 245,16 грн, з яких: 128 433,10 грн - пеня (за період з 24.01.2023 по 02.07.2023); 160 541,37 грн - штраф 20 % від вартості неякісних (некомплектованих) товарів та 80 270,69 грн - штраф 10 % від вартості недопоставленого товару понад 30 днів. Правомірність заявлених до стягнення санкцій ґрунтується на наведених умовах договору та нормах матеріального права.

Разом з цим, доводи апелянта фактично зводяться до необхідності зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій. В цій частині суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки судом поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення.

Схоже правило міститься в частині третій статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, за змістом наведених норм суд має право зменшити розмір санкцій зокрема з таких підстав, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин. Такий перелік не є вичерпним, оскільки частина третя статті 551 ЦК України визначає, що суд має таке право і за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми неустойки, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

У постановах Верховного Суду від 24.09.2020 у справі №915/2095/19, від 26.05.2020 у справі №918/289/19, від 19.02.2020 у справі №910/1199/19, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 21.09.2021 у справі №910/10618/20, від 15.06.2022 у справі №922/2141/21, від 02.11.2022 у справі 910/14591/21, Верховний Суд, зокрема відзначив, що, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 551 ЦК України, статтею 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Натомість апелянтом жодних доказів винятковості обставин, що могли б бути підставою для зменшення нарахованих штрафних санкцій - надано не було, натомість з урахуванням порушення порядку подання доказів у даній справі, суд апеляційної інстанції не приймає доводи скаржника з посиланням на листування між сторонами щодо погодження нових строків поставки чи заміни товару. Не приймає також у цій частині суд апеляційної інстанції усні доводи скаржника (зазначені на судовому засіданні 30.01.2024) в частині того, що оскільки відповідач «сподівався» на погодження між сторонами заміни товару, ним не подавались відзив та докази по даній справі. Оскільки вказане не є поважними причинами неподання таких доказів до суду першої інстанції в розумінні ст. 80, 86, 269 ГПК України.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідачем в суді першої інстанції не лише не заявлялось клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, а й не було зазначено жодних обставин необхідності зменшення штрафних санкцій. У цій частині суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач, будучи повідомлений належним чином (ч. 6 ст. 242 ГПК України) про відкриття провадження у даній справі (а.с. 48 - повідомлення про поштове повернення ухвали суду від 18.08.2023) не скористався своїм правом на подання відзиву та позовну заяву в порядку ст. 165 ГПК УКраїни, а також не подав клопотання про зменшення нарахованих штрафних санкцій. Також не приймаються судом апеляційної інстанції доводи скаржника про відсутність збитків у позивача (через допущені відповідачем порушення умов договору) через безпідставність.

Водночас, до основних засад (принципів) господарського судочинства норма ч. 3 ст. 2 ГПК України відносить, зокрема, такі принципи: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом (ст. 7 ГПК України), змагальність сторін (ст. 13 ГПК України) диспозитивність (ст. 14 ГПК України).

Основні засади (принципи) господарського судочинства визначені у ч. 3 ст. 2 ГПК України, до яких належать: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Таким чином, з урахуванням ненадання апелянтом та не зазначення жодних обставин, які могли б стати підставою для зменшення нарахованих штрафних санкцій, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог із заявлених підстав. Тоді як інші доводи апеляційної скарги фактично є частковою незгодою скаржника з рішенням суду першої інстанції. Суд апеляційної інстанції підстав для застосування ч. 1 ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України за результатами перегляду рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - не встановив.

А тому апеляційну скаргу у даній справі слід залишити без задоволення як необґрунтовану, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки останнє було прийнято з дотриманням вимог чинного законодавства. Суд апеляційної інстанції зазначає, що підстав для виходу за межі вимог та доводів апеляційної скарги суд апеляційної інстанції не встановив.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

Таким чином, на підставі ст. 2, 74-80, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції (в оскаржуваній частині) - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АДМ Енерджі" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2023 у справі № 910/11678/23 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2023 у справі № 910/11678/23 - залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом не підлягає оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, передбачених п.2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 05.02.2024.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Сулім