ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про зупинення провадження у справі

23.01.2024м. ДніпроСправа № 904/5119/20

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут", м. Дніпро

про стягнення боргу в сумі 2 044 838 465,98 грн.

Суддя Колісник І.І.

Представники:

від позивача: Пясецький Д.В. - адвокат;

від відповідача: Васільєв В.О. - адвокат.

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося 17.09.2020 до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" заборгованості в сумі 2 044 838 465,98 грн.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань з оплати отриманого природного газу за договором № 18-504-Н від 05.11.2018 (далі спірний договір).

Зокрема, позивач указує на те, що в межах спірного договору ним у період з листопада 2018 року по липень 2020 року було передано у власність відповідача природного газу на загальну суму 6 833 124 575,38 грн, на підтвердження чого ним надано акти приймання-передачі природного газу за цей період часу (а.с. 102 122 том 1). Оплату за переданий газ відповідач здійснив частково на суму ,40 грн, чим порушив умови пункту 6.1 спірного договору та заборгував ,98 грн (а.с. 1 4 том 1).

Заборгованість відповідача позивач підтверджує наданим розрахунком основного боргу за зобов`язаннями останнього з листопада 2018 року по липень 2020 року (а.с. 7 29 том 1).

Ухвалою суду від 21.09.2020 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 20.10.2020.

Ухвалою суду від 20.10.2020 строк підготовчого провадження продовжено до 20.12.2020, підготовче засідання відкладено до 17.11.2020, після чого засідання відкладалося до 03.12.2020 та 14.12.2020.

09.10.2020 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з огляду на таке.

Протягом 2015 - 2019 р.р. відповідач закуповував у позивача природний газ для потреб населення (побутових споживачів), у тому числі для споживачів без газових лічильників.

Відповідно до пункту 3 глави 4 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем, затверджених постановою НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015, якщо побутовий споживач за договором розподілу природного газу не забезпечений лічильником газу, фактичний об`єм спожитого (розподіленого) природного газу по об`єму побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання. Відповідні норми споживання затверджуються Кабінетом Міністрів України. На думку відповідача, оскільки обсяги газу, реалізованого побутовим споживачам, включали об`єми газу як за показниками лічильників, так і за нормами споживання, то відповідно й обсяги газу, закупленого у позивача за договором, також включали об`єми, визначені за показниками лічильників та за нормами споживання.

За умовами укладеного між сторонами спірного договору продавець зобов`язався передати у власність покупця, а останній прийняти й оплатити газ на умовах договору (пункт 1.1 договору). Газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації побутовим споживачам (пункт 1.2 договору). Закуплений газ у подальшому постачався побутовим споживачам (з лічильниками та без лічильників газу). Побутові споживачі, не забезпечені лічильниками газу, здійснювали розрахунки за нормами споживання природного газу, які затверджувалися постановами Кабінету Міністрів України.

Відповідач зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України № 619 від 08.06.1996 були встановлені норми споживання газу населенню у разі відсутності газових лічильників. Постановою Кабінету Міністрів України № 237 від 29.04.2015 були змінені норми споживання природного газу, які встановлені постановою Кабінету Міністрів України № 619 від 08.06.1996.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2015 у справі № 826/16447/15, залишеною без змін постановою Вищого адміністративного суду України від 28.01.2016, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 237 від 29.04.2015.

У подальшому постановою Кабінету Міністрів України № 203 від 23.03.2016 затверджено нові норми споживання природного газу населення у разі відсутності газових лічильників. Постановою Кабінету Міністрів України № 609 від 18.08.2017 були внесені зміни до постанови № 203 від 23.03.2016 в частині норм споживання природного газу.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.05.2018 у справі № 826/2507/18, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 09.08.2018, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 203 від 23.03.2016.

З огляду на те, що постанови Кабінету Міністрів України № 237 від 29.04.2015 та № 203 від 23.03.2016 визнані нечинними, то відповідач вважає, що саме за нормами споживання, встановленими постановою Кабінету Міністрів України № 619 від 08.06.1996, повинні здійснюватися розрахунки між позивачем та відповідачем за спірним договором.

Також відповідач посилається на те, що 27.02.2019 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 143, якою встановлено заборону нараховувати заборгованість та штрафні санкції на різницю між нормами споживання за постановою Кабінету Міністрів України № 619 та постановами Кабінету Міністрів України № 237 та №203.

Зокрема, за цією урядовою постановою:

- не допускається нарахування та облік заборгованості на особовому рахунку побутового споживача за природний газ, яка виникла у зв`язку з втратою чинності постановами Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2015 р. № 237 "Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників" та від 23 березня 2016 р. № 203 "Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників";

- не нараховуються постачальникам природного газу для потреб побутових споживачів заборгованість за природний газ у межах норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 1996 р. № 619, в редакції, що діяла до 01 жовтня 2014 року, а також штрафні санкції, 3 відсотки річних та інфляційні втрати, нараховані на таку заборгованість.

За таких обставин відповідач стверджує, що загальна сума поставки природного газу населенню в межах договору № 18-504-Н від 05.11.2018 за період з листопада 2018 року по січень 2019 року становить 2 826 424 076,13 грн, з якої за нормами споживання було сплачено 94 588 444,92 грн. Різниця між сплаченим на користь позивача та поставленим населенню склала 66 567 090,93 грн, яка відображена відповідачем у коригуючих актах, що були сформовані ним на виконання постанови Кабінету Міністрів України № 143 від 27.02.2019.

Тому, за розрахунками відповідача у нього існує за спірним договором переплата у сумі 66 567 090,93 грн, яка позивачем у своїх розрахунках за позовом не врахована.

На підтвердження зазначеному відповідач також посилається як на коригуючий акт, так і на звіт незалежного аудитора від 10.06.2019 (а.с. 164 202 том 7).

У відповіді на відзив, що надійшов до суду 20.10.2020, представник позивача зазначає, що викладені відповідачем у відзиві доводи помилкові, оскільки постанова Кабінету Міністрів України № 143 від 27.02.2019 набрала законної сили лише 07.03.2019, тоді як за спірним договором постачання природного газу, на вартість коригування якого посилається відповідач, відбулося у період з листопада 2018 року по січень 2019 року.

Відтак, на думку позивача, сторони мають керуватися нормами права, дійсними на момент виникнення спірних відносин. Тому, постанова Кабінету Міністрів України № 143 від 27.02.2019 не може застосовуватися до спірних договірних відносин.

Стосовно доданого відповідачем коригуючого акта за період поставки природного газу з листопада 2018 року по січень 2019 року із зазначеною сумою до коригування - 66 567 090,93 грн, то позивач зауважує на тому, що цей акт ним не підписаний. Крім того, посилаючись на судову практику в аналогічних справах, позивач стверджує про те, що таке коригування ні законодавством, ні сторонами не врегульовано (а.с. 212 221 том 7).

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач, не погоджуючись із доводами позивача, звертає увагу суду на те, що постановою Кабінету Міністрів України №143 від 27.02.2019 було заборонено вчиняти певні дії у випадку, якщо їх не було вчинено, а вже вчинення таких дій до прийняття цієї постанови, автоматично не визнає їх правомірними.

Крім того, відповідач зазначає, що він виконує постанову Кабінету Міністрів України № 143 від 27.02.2019, не нараховує та не обліковує заборгованість на особових рахунках побутових споживачів за природний газ, тоді як зі сторони позивача дана постанова залишається не виконаною.

Відповідач додатково зауважує також на тому, що відповідно до пункту 4.1 спірного договору кількість природного газу, яка передається покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку природного газу відповідно до вимог, установлених Кодексом газорозподільних систем, затверджених постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 р. № 2494.

Посилаючись на п. 4 гл. 1 розділу 1 Кодексу ГРМ щодо визначень комерційного вузла обліку (вузла обліку природного газу) та норми споживання, відповідач стверджує про те, що чинним законодавством чітко розмежовані поняття комерційного вузла обліку, норм споживання природного газу та відповідно його об`ємів споживання.

Відповідно до п. 5 ч. 4 розділу IX Кодексу ГРМ Оператор ГРМ в установленому законодавством порядку передає інформацію про об`єм та обсяг розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період Оператору ГТС з метою її використання суб`єктами ринку природного газу.

Визначені за умовами цього Кодексу та договору порядок розподілу природного газу, об`єми та обсяги розподілу й споживання природного газу є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником.

На підставі зазначених нормативно-правових актів Оператори ГРМ визначають об`єми спожитого природного газу населенням за показами лічильників природного газу та нормами споживання і передають їх ТОВ "Дніпропетровськгаз збут", а останнє, в свою чергу, бере ці показники за основу для складання актів приймання-передачі з продавцем природного газу АТ "НАК "Нафтогаз України".

Відповідач стверджує, що з урахуванням викладеного ним відображено в наданих позивачу актах приймання-передачі об`єми природного газу, що визначені як за показами лічильників, так і за нормами споживання, що не відповідає умовам пункту 4.1 спірного договору (а.с. 24 - 36 том 8).

Ухвалою суду від 21.09.2020 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 14.12.2020, залишеною без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 04.02.2021, за клопотанням відповідача призначено судову експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз та зупинено провадження у справі на час проведення судової експертизи.

Супровідним листом Дніпровського науково-дослідного інституту судових експертиз № 2576/2577-21 від 09.05.2023 справа № 904/5119/20 разом із висновком експерта № 2576/2577-21 від 19.04.2023 повернулася на адресу Господарського суду Дніпропетровської області.

Ухвалою суду від 18.05.2023 поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання на 01.06.2023, після чого останнє відкладалося на 15.06.2023, 22.06.2023, 18.07.2023, 27.07.2023.

Ухвалою суду від 27.07.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.09.2023.

01.08.2023 Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" через канцелярію суду подано зустрічну позовну заяву до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання недійсним пункту 4.1 договору купівлі-продажу природного газу № 18-504-Н від 05.11.2018, укладеного між АТ "НАК "Нафтогаз України" та ТОВ "Дніпропетровськгаз збут".

У прохальній частині зустрічної позовної заяви заявник просить поновити йому строк на її прийняття, яке вмотивоване неможливістю подання зустрічного позову у визначений законом строк з огляду на надходження матеріалів справи разом із результатами експертизи, відповідно до яких не вдалося визначити окремо суму та обсяг поставленого природного газу, визначеного за вузлами комерційного обліку та нормами споживання, лише в травні 2023 року.

Від Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 14.08.2023 засобом електронного зв`язку надійшли заперечення щодо прийняття до розгляду зустрічної позовної заяви, в яких відповідач за зустрічним позовом вважає відсутніми правові підстави для поновлення заявнику процесуального строку на подання зустрічного позову, а сам цей позов - необґрунтованим, поданим із грубим порушенням процесуальних строків та таким, що має бути повернутий заявникові без розгляду.

Ухвалою суду від 30.08.2023 відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" про поновлення строку на прийняття зустрічної позовної заяви; Товариству з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" повернуто зустрічну позовну заяву № 497007.2-Ск-4469-0723 від 31.07.2023 до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання недійсним пункту 4.1 договору купівлі-продажу природного газу № 18-504-Н від 05.11.2018, укладеного між АТ "НАК "Нафтогаз України" та ТОВ "Дніпропетровськгаз збут".

06.09.2023 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла апеляційна скарга на ухвалу суду від 30.08.2023 про повернення зустрічної позовної заяви у справі №904/5119/20.

Відповідно до підпункту 17.2 пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 08.09.2023 провадження у справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Центрального апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 30.08.2023 у справі № 904/5119/20 та повернення матеріалів цієї справи до Господарського суду Дніпропетровської області.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 20.11.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 30.08.2023 у справі № 904/5119/20 залишено без змін.

Після повернення справи ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2023 було призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 21.12.2023.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД КЛОПОТАНЬ ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ" ПРО ЗУПИНЕННЯ ПРОВАДЖЕННЯ У СПРАВІ

19.12.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" подало клопотання, в якому з урахуванням уточнень від 12.01.2024 просить повернутися до підготовчого провадження та зупинити провадження у справі до винесення остаточного рішення в адміністративній справі Дніпропетровського окружного адміністративного суду № 160/326/24 за позовом ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

При цьому відповідач зазначає, що заявлена позивачем сума до стягнення виникла в значній мірі штучно і є наслідком відповідних дій компетентних органів держави.

З метою врегулювання заборгованості прийнято Закон України № 1639-IX від 14.07.2021 "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" (далі також Закон № 1639-IX).

Прийняття цього Закону зумовлено необхідністю припинення державного втручання в функціонування ринку природного газу, зокрема шляхом покладення на суб`єктів ринку спеціальних обов`язків; на думку авторів Закону чинниками, що істотно вплинули на утворення та накопичення заборгованості, серед іншого, є приведення операторами газорозподільних систем об`ємів використаного побутовими споживачами природного газу до стандартних умов при здійсненні комерційних розрахунків, що спричинило утворення та накопичення заборгованості за природний газ та послуги його розподілу без визначення джерел для її оплати; визнання незаконними та нечинними актів Кабінету Міністрів України про затвердження норм споживання природного газу населенням без лічильників; запровадження механізму покладення на суб`єктів ринку спеціальних обов`язків для забезпечення загальносуспільних інтересів під час функціонування ринку природного газу (тобто, реалізація природного газу побутовим споживачам по фіксованим рішенням Уряду пільговим цінам, які суттєво нижчі від ринкових, а в окремих випадках і від ціни його придбання постачальниками).

Законом передбачено врегулювання заборгованості постачальників природного газу за договорами купівлі-продажу (постачання) природного газу для постачання побутовим споживачам. Процедура врегулювання покладає на Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі також НКРЕКП, Регулятор), обов`язку створення і ведення Реєстру підприємств, які беруть участь у врегулюванні заборгованості суб`єктів ринку природного газу.

Постановою НКРЕКП № 1081 від 06.09.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" включено до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу та про затвердження обсягу заборгованості, що підлягає врегулюванню на підставі Закону України від 14.07.2021 № 1639-IX.

За таких обставин відповідач стверджує, що весь обсяг придбаного ним у АТ "НАК "Нафтогаз України" природного газу за договором, за винятком заборгованості, яка виникла виключно внаслідок втручання держави в функціонування ринку природного газу, був оплачений у повному обсязі і не є предметом розгляду в цій справі. Ця заборгованість не може розглядатися в контексті змісту відносин, передбачених між сторонами за договором, тому що в цій ситуації її походження містить усі елементи позадоговірних обставин непереборної сили, на які жодна із сторін не мала впливу.

Предметом договору купівлі-продажу природного газу № 18-504-Н від 05.11.2018 є придбання природного газу для подальшої реалізації виключно побутовим споживачам Дніпропетровської області; заборгованість у сумі ,98 грн, яка входить до предмету розгляду справи, виникла внаслідок виконання ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" приписів держави, а тому підлягає врегулюванню на підставі Закону № 1639-IX.

12 жовтня 2022 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1179 "Про затвердження Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для фінансового забезпечення заходів з врегулювання заборгованості, визначених Законом України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", та проведення відповідних взаєморозрахунків" (далі постанова КМУ № 1179, Порядок).

Відповідно до пункту 8 зазначеного Порядку для проведення взаєморозрахунків одержувачі бюджетних коштів відкривають в органах Казначейства бюджетні рахунки та подають Міненерго:

1) договір про організацію взаєморозрахунків;

2) копію акта (актів) звіряння заборгованості та/або грошових зобов`язань, складеного (складених) за формою згідно з додатком 3 із зазначенням суми заборгованості та/або грошових зобов`язань (без урахування розміру зобов`язань із сплати неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на таку заборгованість та/або грошові зобов`язання) станом на дату підписання договору про організацію взаєморозрахунків;

3) копії рішень НКРЕКП про затвердження розрахунків/обсягів перевищення, визначених частиною другою статті 4 Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу".

Відповідач зауважує, що питання про затвердження відповідних розрахунків декілька разів виносилися на засідання НКРЕКП, зокрема 26.04.2022, 03.05.2022, 22.11.2022, 16.12.2022, 14.03.2023, проте з невідомих причин не були розглянуті.

За вказаних обставин, зважаючи на невиконання НКРЕКП вимог статті 3 Закону № 1639-IX, пп.3 п. 8 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1179, відповідач 06.12.2023, а потім повторно 03.01.2024 звернувся з позовом до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, в якому просить визнати бездіяльність НКРЕКП (Регулятора) протиправною та зобов`язати Регулятора (серед іншого) затвердити розрахунок сумнівної та/або безнадійної дебіторської заборгованості побутових споживачів перед ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" станом на розрахункову дату в сумі 2 044 838 465,98 грн, зокрема заборгованості, що включає в себе вартість неоплачених обсягів, що виникла внаслідок приведення об`єму природного газу до стандартних умов, проведеного за методикою визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі не приведення об`єму газу до стандартних умов, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 21 жовтня 2003 року № 595, а також у зв`язку визнанням судом незаконними та нечинними актів Кабінету Міністрів України про затвердження норм споживання природного газу населенням без лічильників у період з 1 жовтня 2014 року до розрахункової дати та не сплачена станом на розрахункову дату, внаслідок та за рахунок якої утворилася кредиторська заборгованість ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" перед АТ "НАК "Нафтогаз України" за договорами купівлі-продажу природного газу для побутових споживачів, підтверджений висновком суб`єкта аудиторської діяльності.

Позовну заяву, подану ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" 06.12.2023 ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2023 було повернуто заявнику, однак за повторно поданою 03.01.2024 аналогічною позовною заявою ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.01.2024 було відкрито адміністративне провадження у справі № 160/326/24.

Заявник клопотання вважає, що прийняття господарським судом рішення у справі, що розглядається, без урахування обставин, які є предметом розгляду Дніпропетровським окружним адміністративним судом у справі № 160/326/24, призведе до порушення прав та охоронюваних законом інтересів відповідача.

Повернення до підготовчого провадження заявник обґрунтовує наступним.

Підготовче провадження у справі закрито ухвалою господарського суду від 27.07.2023; на час подання клопотання розгляд справи по суті ще не розпочинався; до Дніпропетровського окружного адміністративного суду ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" звернулося з позовом вперше 06.12.2023; подання позову саме у цю дату пояснюється триваючим з травня 2022 року процесом узгодження з НКРЕКП розрахунків сумнівної та/або безнадійної заборгованості в цілях її погашення відповідно до Закону № 1639-IX.

19.12.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" подало також клопотання про повернення до підготовчого провадження та зупинення провадження у справі до винесення остаточного рішення у справі Господарського суду міста Києва № 910/16746/23 за позовом ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" до АТ "НАК "Нафтогаз України" та АТ "Укртрансгаз" про визнання правочинів недійсними, а саме:

- договору про відступлення права вимоги № /2023-18-504 від 14.09.2023, укладеного між АТ "НАК "Нафтогаз України" та АТ "Укртрансгаз";

- правочину у вигляді заяви АТ "Укртрансгаз" від 12.10.2023 № 1001ВИХ-23-8045 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог на суму 5 883 072,62 грн.

Заявник клопотання зазначає, що предметом оскарження ним у господарській справі № 910/16746/23 є укладений відповідачами договір, за яким АТ "НАК "Нафтогаз України" відступив АТ "Укртрансгаз" 5 883 072,62 грн, що є частиною боргових зобов`язань ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" за червень 2019 року, заявлених АТ "НАК "Нафтогаз України" до стягнення у справі № 904/5119/20.

ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" стверджує, що відступлення права вимоги зазначеної суми заборгованості має врегульовуватися виключно в порядку, визначеному Законом № 1639-IX.

Крім того, заявник клопотання акцентує увагу на внесені Законом № 1639-IX до Закону України "Про виконавче провадження" зміни, згідно з якими виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі, якщо сума, що стягується, підлягає врегулюванню відповідно до процедур, передбачених Законом України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", за умови перебування боржника в реєстрі підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу".

На думку заявника клопотання у справі № 910/16746/23 будуть встановлені обставини, які безпосередньо вплинуть на розмір заявлених вимог у справі №904/5119/20.

Обгрунтовуючи повернення до підготовчого провадження у справі, ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" зауважує на тому, що позов до Господарського суду міста Києва було подано 23.10.2023 після отримання 17.10.2023 від АТ "НАК "Нафтогаз України" листа від 15.09.2023 з повідомленням про відступлення ним за договором № /2023-18-504 від 14.09.2023 на користь АТ "Укртрансгаз" права вимоги частини боргу (5883072,62 грн) за договором купівлі-продажу природного газу від 05.11.2018 № 18-504-Н, укладеного між ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" та АТ "НАК "Нафтогаз України".

Оскільки позов до Господарського суду міста Києва за вказаних обставин було подано 23.10.2023, то заявник клопотання був позбавлений можливості звернутися із цим клопотанням у підготовчому провадженні.

До клопотання заявником долучена копія ухвали Господарського суду міста Києва від 03.11.2023 про відкриття провадження у справі № 910/16746/23 за позовом ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" до АТ "НАК "Нафтогаз України" та АТ "Укртрансгаз" про визнання недійсним договору та правочину щодо заліку заборгованості.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ЗАПЕРЕЧЕНЬ АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "НАЦІОНАЛЬНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" НА КЛОПОТАННЯ ПРО ЗУПИНЕННЯ ПРОВАДЖЕННЯ У СПРАВІ ТА ПОЗИЦІЯ ЗАЯВНИКА КЛОПОТАНЬ ЩОДО ЦЬОГО

12.01.2024 позивач подав заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі до винесення остаточного рішення в адміністративній справі Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Позивач вважає що, правові підстави для задоволення цього клопотання відсутні з огляду на таке.

Так, посилаючись на частину третю статті 195 Господарського процесуального кодексу України, позивач указує на те, що на стадії розгляду справи по суті зупинення провадження у справі з підстав, зазначених відповідачем, не допускається.

Щодо суті самого клопотання, то позивач звертає увагу на положення пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою суд зобов`язаний зупинити провадження у справі лише у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

На думку позивача відповідач у своєму клопотанні не навів належних мотивів, з яких він дійшов висновку про об`єктивну неможливість розгляду поточної справи, неможливість встановити та оцінити певні конкретні обставини (факти), що мають суттєве значення для вирішення цього спору, на підставі наявних у справі доказів.

Посилаючись на правові позиції Верховного Суду, позивач зазначає, що сама по собі взаємопов`язаність справ ще не свідчить про неможливість розгляду цієї справи до прийняття рішення в іншій справі, оскільки незалежно від результату розгляду адміністративної справи суд має правові підстави для ухвалення процесуального рішення у поточній справі. Суд має відповідний обсяг доказів, якими сторони обґрунтовують свої вимоги й заперечення. В межах адміністративної справи розглядаються позовні вимоги про зобов`язання затвердити розрахунок сумнівної та безнадійної заборгованості, а підставою для звернення з позовом до суду у справі, що розглядається, є несвоєчасні розрахунки відповідача за поставлений природний газ за договором про постачання природного газу. Отже, наведені обставини кожна як окремо, так і в сукупності не свідчать про неможливість розгляду господарської справи, а тому відповідач не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Сама по собі формальна пов`язаність справ не може слугувати беззаперечною підставою для зупинення провадження у справі.

Аналізуючи нормативні положення Закону № 1639-IX та постанови КМУ №1179, позивач доходить висновку, що врегулювання заборгованості для учасників процедури такого врегулювання, зокрема для відповідача, здійснюється шляхом проведення взаєморозрахунків згідно з договором про організацію взаєморозрахунків, який укладається між учасниками розрахунків на підставі документа, що підтверджує наявність в обліку учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості на дату підписання такого договору, та в обсязі, що не перевищує підтверджену учасниками заборгованість. НКРЕКП на підставі висновку суб`єкта аудиторської діяльності затверджує розрахунки відповідного постачальника природного газу, включеного до Реєстру.

Отже, обсяг заборгованості учасника взаєморозрахунків, що зазначається в договорі взаєморозрахунків, встановлюється рішенням НКРЕКП на підставі висновку суб`єкта аудиторської діяльності та акта звіряння заборгованості, складеного із зазначенням суми заборгованості станом на дату підписання договору про організацію взаєморозрахунків.

Відповідач помилково вважає, що затвердження НКРЕКП розміру сумнівної та/або безнадійної заборгованості призведе до відсутності предмета спору, оскільки до припинення спору має бути вчинена сторонами ще низка дій та зараховані кошти.

У поданих до суду поясненнях (запереченнях), поданих до суду 19.01.2023, відповідач заперечує проти доводів позивача щодо безпідставності клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Узагальнена правова позиція відповідача зводиться до того, що в межах адміністративної справи судом будуть встановлені обставини наявності чи відсутності порушеного права ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" щодо незатвердження НКРЕКП розрахунку сумнівної та/або безнадійної дебіторської заборгованості побутових споживачів, яка, в свою чергу, є предметом розгляду в господарській справі № 904/5119/20. Затвердження такого розрахунку дасть змогу сторонам у господарській справі вчинити подальші дії для врегулювання спірної заборгованості в порядку, передбаченому Законом № 1639-IX.

15.01.2024 позивач подав заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі до винесення остаточного рішення у справі Господарського суду міста Києва № 910/16746/23 за позовом ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" до АТ "НАК "Нафтогаз України" та АТ "Укртрансгаз" про визнання правочинів недійсними.

Посилаючись на частину третю статті 195 Господарського процесуального кодексу України, позивач стверджує про відсутність процесуальної можливості на етапі розгляду справи по суті зупиняти провадження у справі з підстав пункту 5 частини першої статті 227 цього Кодексу.

Спростовуючи по суті заявлене клопотання, позивач указує на те, що зазначені заявником клопотання правові підстави зупинення провадження у справі не вмотивовані ним, а відтак не доведена неможливість розгляду поточної справи до прийняття рішення в іншій справі.

Позивач зауважує, що незалежно від результатів розгляду справи №910/16746/23 суд має правові підстави для ухвалення рішення у справі №904/5119/20, оскільки у цій справі достатньо доказів, якими сторони обґрунтовують свої вимоги й заперечення, для прийняття рішення

Оцінюючи оскаржувані ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" у справі №910/16746/23 правочини, позивач звертає увагу суду на нормативні приписи статті 204 Цивільного кодексу України щодо презумпції правомірності правочину та можливість суду при розгляді справи № 504/5119/20 дослідити у сукупності наявні у справі докази з урахуванням правил та критеріїв оцінки, визначених процесуальним законодавством України.

При цьому позивач акцентує увагу на пункт 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України про закриття провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Підсумовуючи свої заперечення на підставі викладеного та правових позицій Верховного Суду з питання про зупинення провадження у справі з підстав пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України, позивач заявляє про те, що необґрунтоване зупинення провадження у справі призведе до порушення законних прав позивача, до затягування строків розгляду, перебування учасників справи у стані невизначеності, а відтак до порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині обов`язку суду здійснити швидкий та ефективний розгляд справи впродовж розумного строку.

У судовому засіданні 23.01.2024 представники сторін підтримали свої вимоги й заперечення в межах заявлених клопотань про зупинення провадження у справі.

ВИСНОВКИ СУДУ, НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД ТА МОТИВИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, викладеною, серед іншого, у постановах від 09.07.2020 у справі № 910/1667/19 (п. 5.6), від 17.04.2019 у справі №924/645/18, за наведеною правовою нормою обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду до вирішення іншої справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Під неможливістю розгляду справи необхідно розуміти неможливість господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом у справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Відтак, керуючись викладеними нормативними положеннями, а також правовою позицією Верховного Суду, вирішуючи питання обґрунтованості заявлених відповідачем клопотань, господарський суд приймає до уваги:

предмет позову у справі, що розглядається (стягнення заборгованості у сумі ,98 грн за природний газ, придбаний відповідачем виключно для постачання побутовим споживачам); предмет доказування, пов`язаний із встановленням наявності/відсутності заборгованості відповідача, обставин та причин її виникнення, розміру такої заборгованості, можливості її стягнення з відповідача;

предмет позову в адміністративній справі № 160/326/24 (визнання протиправною бездіяльності НКРЕКП щодо затвердження розрахунку сумнівної та/або безнадійної заборгованості побутових споживачів перед ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" станом на розрахункову дату в сумі 2 044 838 465,98 грн, внаслідок та за рахунок якої утворилася кредиторська заборгованість останнього перед АТ "НАК "Нафтогаз" та зобов`язання НКРЕКП затвердити такий розрахунок); предмет доказування у цій справі, який потребує оцінки доказів щодо правомірності дій/бездіяльності НКРЕКП, що виходить за межі повноважень господарського суду під час розгляду справи № 904/5119/20;

предмет позову в господарській справі № 910/16746/23 (визнання недійсними правочинів щодо відступлення АТ "НАК "Нафтогаз" на користь АТ "Укртрансгаз" права вимоги частини заборгованості відповідача (5883072,62) перед позивачем, що є предметом спору у справі № 904/5119/20, та одностороннього заліку такої заборгованості, вчиненого АТ "Укртрансгаз"); предмет доказування (обставини, пов`язані з наявністю правових підстав для визнання недійсними оспорюваних правочинів), а також повноваження саме Господарського суду м. Києва в межах саме цієї справи визнавати дійсними чи недійсними оспорювані правочини.

Також суд зважає на таке.

29.08.2021 набрав чинності Закон України № 1639-IX від 14.07.2021 "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", дія якого поширюється на відносини із врегулювання видів заборгованості (грошових зобов`язань), визначених у статті 1 цього Закону, суб`єктів ринку природного газу, що включені до Реєстру (стаття 2 Закону № 1639-IX).

За змістом статті 1 цього Закону до заборгованості (грошових зобов`язань) суб`єктів ринку природного газу, що підлягає (підлягають) врегулюванню відповідно до цього Закону, відноситься, серед іншого, заборгованість постачальників природного газу, в тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, за договорами купівлі-продажу (постачання) природного газу для постачання побутовим споживачам (у тому числі суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ або за прострочення її сплати), не сплачена станом на розрахункову дату; безнадійна та сумнівна дебіторська заборгованість побутових споживачів, що обліковується у постачальників природного газу станом на розрахункову дату, у тому числі заборгованість у розмірі вартості обсягів приведення обсягів споживання до стандартних умов та вартості обсягів, які виникли у зв`язку з визнанням судом незаконними та нечинними актів Кабінету Міністрів України про затвердження норм споживання природного газу населенням без лічильників у період з 1 жовтня 2014 року до розрахункової дати, не сплачена станом на розрахункову дату.

При цьому реєстр підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу (далі - Реєстр) - відкритий загальнодоступний перелік підприємств та організацій, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному вебсайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг; розрахункова дата - 31 грудня 2020 року (крім випадків, якщо дата або підстава виникнення заборгованості (грошових зобов`язань) визначена цим Законом для виду заборгованості), а учасниками процедури врегулювання заборгованості (грошових зобов`язань) є: постачальники природного газу, оператори газорозподільних систем та оператор газосховищ, включені до Реєстру, а також особа, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, особа, що здійснює функції оператора газотранспортної системи з 1 січня 2020 року, акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", розпорядники коштів державного бюджету, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 1639-IX для участі у процедурі врегулювання заборгованості (грошових зобов`язань) суб`єкти ринку природного газу включаються до Реєстру, який веде Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до частини другої статті 3 цього Закону рішення про включення або про відмову у включенні до Реєстру приймається Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та оприлюднюється на її офіційному вебсайті.

За частиною першою статті 4 Закону № 1639-IX взаєморозрахунки в цілях погашення заборгованості та грошових зобов`язань, що визначені статтею 1 цього Закону, здійснюються за рахунок видатків державного бюджету.

За змістом частини другої статті 4 Закону України № 1639-IX Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, на підставі висновку суб`єкта аудиторської діяльності затверджує розрахунки відповідного постачальника природного газу, включеного до Реєстру, а саме:

неоплаченої вартості обсягів природного газу, відображеної в обліку постачальників природного газу у період з 1 жовтня 2014 року до розрахункової дати у зв`язку з визнанням судами незаконними та нечинними актів Кабінету Міністрів України про затвердження норм споживання природного газу населенням без лічильників;

розрахунок сумнівної та/або безнадійної дебіторської заборгованості побутових споживачів, зокрема заборгованості, що включає вартість неоплачених обсягів, що виникла внаслідок приведення об`єму природного газу до стандартних умов, проведеного за Методикою визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі неприведення об`єму газу до стандартних умов, затвердженою наказом Міністерства палива та енергетики України від 21 жовтня 2003 року № 595, а також у зв`язку з визнанням судом незаконними та нечинними актів Кабінету Міністрів України про затвердження норм споживання природного газу населенням без лічильників у період з 1 жовтня 2014 року до розрахункової дати та не сплачена станом на розрахункову дату.

Згідно з частиною третьою статті 4 Закону № 1639-IX взаєморозрахунки проводяться у порядку та на умовах, затверджених Кабінетом Міністрів України, у межах видатків спеціального фонду державного бюджету за цільовим призначенням та в обсягах, передбачених Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" та/або Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік", та/або Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік", із застосуванням рахунків, відкритих у Державному казначействі України, згідно з договором про організацію взаєморозрахунків, який укладається між учасниками розрахунків на підставі документа, що підтверджує наявність в обліку учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості на дату підписання такого договору, та в обсязі, що не перевищує підтверджену учасниками заборгованість.

Відповідно до частини сьомої статті 20 Бюджетного кодексу України, статті 14-1 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" та частини третьої статті 4 Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1179 від 12 жовтня 2022 р. "Про затвердження Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для фінансового забезпечення заходів з врегулювання заборгованості, визначених Законом України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", та проведення відповідних взаєморозрахунків".

За змістом пункту 5 постанови КМУ № 1179 бюджетні кошти спрямовуються на врегулювання:

1) неоплаченої вартості обсягів природного газу, відображеної в обліку постачальників природного газу у період з 1 жовтня 2014 р. до розрахункової дати у зв`язку з визнанням судами незаконними та нечинними актів Кабінету Міністрів України про затвердження норм споживання природного газу населенням без лічильників;

2) заборгованості постачальника природного газу в межах обсягів приведення до стандартних умов за Методикою визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками у разі неприведення об`єму газу до стандартних умов, затвердженою наказом Мінпаливенерго від 21 жовтня 2003 р. №595, що виникла в період з 1 грудня 2015 р. до 1 жовтня 2018 р. внаслідок приведення операторами газорозподільних систем об`ємів використаного побутовими споживачами природного газу у відповідність із стандартними умовами на обсяги, відмінні від визначених лічильниками, під час здійснення комерційних розрахунків;

3) сумнівної та/або безнадійної дебіторської заборгованості побутових споживачів перед постачальниками природного газу, внаслідок та за рахунок якої утворилася кредиторська заборгованість постачальників природного газу за договорами купівлі-продажу природного газу тощо.

Пунктом 8 постанови КМУ № 1179 передбачено, що для проведення взаєморозрахунків їх учасники (крім одержувачів бюджетних коштів) в установленому законодавством порядку відкривають в органах Казначейства небюджетні рахунки. Одержувачі бюджетних коштів з цією ж метою відкривають в органах Казначейства бюджетні рахунки та подають Міненерго:

1) договір про організацію взаєморозрахунків;

2) копію акта (актів) звіряння заборгованості та/або грошових зобов`язань, складеного (складених) за формою згідно з додатком 3 із зазначенням суми заборгованості та/або грошових зобов`язань (без урахування розміру зобов`язань із сплати неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на таку заборгованість та/або грошові зобов`язання) станом на дату підписання договору про організацію взаєморозрахунків;

3) копії рішень НКРЕКП про затвердження розрахунків/обсягів перевищення, визначених частиною другою статті 4 Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу".

Згідно з пунктом 12 постанови КМУ № 1179 взаєморозрахунки в цілях фінансового забезпечення заходів здійснюються в наступному порядку.

Так, з метою здійснення заходів, передбачених підпунктами 1-4 пункту 5 цього Порядку органи Казначейства на підставі платіжних доручень НАК "Нафтогаз України" перераховують кошти з відкритого в органах Казначейства небюджетного рахунка НАК "Нафтогаз України" до спеціального фонду державного бюджету відповідно до пунктів 9 та/або 10 статті 11 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік".

Казначейство за зверненням Міненерго на підставі поданих Міненерго узагальнених відомостей щодо договорів та відповідно до наданого Міненерго розподілу перераховує кошти на відкриті в органах Казначейства бюджетні рахунки одержувачів бюджетних коштів, включених до мережі головного розпорядника бюджетних коштів Міненерго (постачальники природного газу).

На підставі договорів про організацію взаєморозрахунків та платіжних доручень, поданих постачальниками природного газу, органи Казначейства перераховують кошти для погашення заборгованості (грошових зобов`язань) постачальників природного газу на відкриті в органах Казначейства небюджетні рахунки: НАК "Нафтогаз України" - за договорами купівлі-продажу/постачання природного газу для потреб побутових споживачів (у тому числі в разі правонаступництва та/або заміни сторони у зобов`язанні).

Відповідно до пунктів 9, 10 статті 11 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України на 2022 рік у частині доходів є надходження, визначені частиною третьою статті 29 Бюджетного кодексу України, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 17 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, а також такі надходження:

надходження від сплати дивідендів (доходу), що нараховуються на акції акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", що належать державі, за результатами фінансово-господарської діяльності цього товариства у 2022 році (п. 9);

авансовий внесок з податку на прибуток підприємств при виплаті дивідендів згідно з пунктом 9 цієї статті (п. 10).

Відповідно до постанови НКРЕКП № 1081 від 06.09.2022 "Про включення ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу" відповідач включений до цього Реєстру (а.с. 154 том 10).

Визначена Законом № 1639-IX та постановою КМУ № 1179 процедура подальшого врегулювання заборгованості потребує, серед іншого:

затвердження НКРЕКП розрахунків заборгованості відповідного постачальника природного газу, включеного до Реєстру

складення учасниками врегулювання за відповідною формою акта (актів) звіряння заборгованості та/або грошових зобов`язань;

укладення учасниками за відповідною формою договору про організацію взаєморозрахунків.

Отже, затвердження Регулятором розрахунків заборгованості відповідача, що є предметом судового розгляду в адміністративній справі № 160/326/24, є необхідним для врегулювання заборгованості відповідача на підставі відповідного договору між сторонами у цій справі, яким фактично й вирішується порядок взаєморозрахунків.

Вирішення питання заборгованості відповідача з дотриманням указаної процедури, яку законодавець визначив для суб`єктів ринку природного газу, свідчить про його намагання подолати кризові явища у цьому сегменті ринку за рахунок державних джерел та механізмів, надаючи перевагу позасудовому врегулюванню, що вбачається з наступного.

Оцінюючи визначений Законом № 1639-IX порядок врегулювання заборгованості, суд враховує мету прийняття цього Закону, для чого, керуючись правовою позицією Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, застосованою у постанові від 09.10.2019 під час судового провадження у справі №817/1737/17, звертається до пояснювальної записки авторів законопроєкту.

Так, прийняття законопроєкту обумовлюється необхідністю врегулювання комплексу нагальних проблем, що унеможливлюють подальше реформування ринку природного газу, перехід до прозорих конкурентних відносин у всіх сегментах ринку та припинення державного втручання в його функціонування шляхом покладення на суб`єктів ринку спеціальних обов`язків для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі його функціонування. Насамперед, шляхом урегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу та супутніх ринків, загальний обсяг якої станом на 1 травня 2021 року може перевищити 100 млрд грн, зокрема заборгованості постачальників природного газу, в тому числі підтвердженої судовими рішеннями, за договорами купівлі-продажу (постачання) природного газу для постачання побутовим споживачам.

Чинниками, що істотно вплинули на утворення та накопичення зазначеної заборгованості, насамперед, є:

запровадження механізму покладення на суб`єктів ринку спеціальних обов`язків для забезпечення загальносуспільних інтересів під час функціонування ринку природного газу;

затвердження тарифів на розподіл природного газу для операторів газорозподільних мереж на економічно необґрунтованому рівні, який не дозволяв підприємствам покривати обґрунтовані витрати, що призвело до збитковості відповідної діяльності та штучного накопичення боргів перед кредиторами операторів газорозподільних мереж (розрахунки з НАК "Нафтогаз України" за природний газ для виробничо-технологічних витрат та з АТ "Укртрансгаз" за отримання послуги балансування);

затвердження тарифів на теплову енергію, послуги тепло- та гарячого водопостачання на економічно необґрунтованому рівні, який не дозволяв підприємствам покривати обґрунтовані витрати, що призвело до створення та штучного накопичення боргів перед НАК "Нафтогаз України"за природний газ та з АТ "Укртрансгаз" за отримання послуги транспортування;

визнання судами незаконними та нечинними актів Кабінету Міністрів України про затвердження норм споживання природного газу населенням без лічильників, а також приведення операторами газорозподільних систем об`ємів використаного побутовими споживачами природного газу до стандартних умов при здійсненні комерційних розрахунків, що спричинило утворення та накопичення заборгованості за природний газ та послуги його розподілу;

ненадання або неякісне надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, що призводило до втрат природного газу в газорозподільних мережах;

складна економічна ситуація у зв`язку із запровадженням заходів запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, зниження платоспроможності споживачів та різке щомісячне зростання вартості природного газу, відображення якої в тарифах на теплову енергію та інші послуги відповідно до чинної нормативно-правової бази є об`єктивно неможливим.

Отже, приймаючи Закон № 1639-IX, законодавець передбачав необхідність врегулювання за відповідною процедурою як наявної заборгованості, так і тієї, що підтверджена уже постановленими судовими рішеннями.

Додатковим аргументом на підтвердження надання пріоритету позасудовому врегулюванню заборгованості суб`єктів природного газу, є визначені в пункті 8 Примірного договору про організацію взаєморозрахунків (Додаток № 1 до Порядку, затвердженого постановою КМУ № 1179) зобов`язання сторін, згідно з якими сторони зобов`язуються до проведення взаєморозрахунку не вчиняти дій щодо погашення заборгованості, яку передбачається погасити відповідно до цього договору.

Викладене узгоджується із загальними засадами цивільного законодавства, одними з яких є справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 Цивільного кодексу України), а також із основоположним принципом "належного урядування".

У рішенні ЄСПЛ у справі "Рисовський проти України" (заява № 29979/04, пункт 70) Суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він зазначив, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

За вказаних обставин слід зазначити, що принцип "належного урядування" має надзвичайно важливе значення для забезпечення правовладдя в Україні. Неухильне дотримання основних складових принципу "належного урядування" забезпечує прийняття суб`єктами владних повноважень легітимних, справедливих та досконалих рішень. Крім того, принцип "належного урядування" підкреслює те, що у відносинах з державою повинні бути вибудовані саме публічно-сервісні відносини, у яких інституції та процеси служать всім членам суспільства.

Відтак продовження судового провадження у справі, що розглядається, без урахування адміністративної справи № 160/326/24 слід визнати неможливим та таким, що не буде орієнтоване на виконання одного із завдань господарського судочинства справедливе вирішення спору й не забезпечить ефективного правосуддя, що підтверджується наступним.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 12.05.2011 у справі "Ліпісвіцька проти України" однозначно визначено про те, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні, у зв`язку з чим виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом, а його тривалість має досягати цілей, зазначених у пункті 1 статті 6 Конвенції щодо права кожної особи на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Існування заборгованості, підтверджене обов`язковим та таким, що підлягає виконанню, судовим рішенням, надає особі, на чию користь воно було винесене, "законне сподівання" на те, що заборгованість буде їй сплачено, та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 06.10.2011 у справі "Агрокомплекс проти України").

Європейський суд з прав людини також наголошував, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. У справі "Фуклєв проти України" (рішення від 07.06.2005) Європейський суд з прав людини вказав, що держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Сукупний аналіз рішень Європейського суду з прав людини у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України" достеменно засвідчує його однозначну позицію про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення та констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з Конституцією України.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Тому, судовий розгляд справи має на меті захист порушеного права шляхом не тільки ухвалення судового рішення, а що саме головне шляхом його виконання.

Проте, у спірних правовідносинах сторін слід враховувати, що Законом № 1639-IX частину першу статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" було доповнено пунктом 15, згідно з яким виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі якщо сума, що стягується, підлягає врегулюванню відповідно до процедур, передбачених Законом України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", за умови перебування боржника в реєстрі підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу.

Стосовно судового провадження у господарській справі № 910/16746/23, суд враховує ту обставину, що предметом судового розгляду у цій справі є законність укладення відповідачами правочинів стосовно уступки права вимоги й заліку частини заборгованості, заявленої АТ "НАК "Нафтогаз" до стягнення з ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" у справі № 904/5119/20.

Результат розгляду справи № 910/16746/23 безпосередньо впливає на обсяг заборгованості відповідача у справі № 904/5119/20, можливість врегулювання такої заборгованості між сторонами у цій справі в порядку Закону № 1639-IX і, як наслідок, результат розгляду справи в цілому.

Відтак клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, що розглядається, до набрання законної сили рішеннями в адміністративній справі №160/326/24 та в господарській справі № 910/16746/23 є достатньо обґрунтованим і доцільним.

Водночас, згідно з частиною третьою статті 195 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3-1 частини першої статті 227 та пунктом 1 частини першої статті 228 цього Кодексу.

Тому, зупинення провадження у справі з підстав пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України допустиме лише на етапі підготовчого провадження.

За частиною другою статті 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Господарським процесуальним кодексом України не врегульовано питання щодо повернення суду першої інстанції до стадії підготовчого провадження після його закриття.

Разом з тим Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (рішення ЄСПЛ у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Згідно з практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 03.10.2019 у справі № 902/271/18, від 16.02.2021 у справі № 922/2115/19, в ухвалі від 22.06.2021 у справі № 923/525/20, постанові від 16.12.2021 у справі № 910/7103/21, суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження.

Однак, такі обставини мають бути вагомими, оскільки можливість повернення до стадії підготовчого провадження з будь-яких підстав нівелює саме значення стадій господарського процесу: як підготовчого провадження, так і стадії розгляду справи по суті.

Так, згідно з висновком Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.10.2019 у справі № 902/271/18, стадія підготовчого провадження з огляду на її мету є не формальною, а реальною запорукою здійснення ефективного правосуддя на стадії розгляду справи по суті, тож належне та добросовісне ставлення до стадії підготовчого провадження як з боку суду, так і з боку всіх учасників справи, є таким, що у повній мірі відповідає засадам справедливого правосуддя. На важливість дотримання строку на подання доказів звертав свою увагу Верховний Суд й раніше у постановах від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17, від 03.04.2019 № 913/317/18.

При цьому важливо враховувати й висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 234/11607/20, відповідно до якого при застосування процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і зайвої гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вирішуючи питання можливості повернення до стадії підготовчого провадження за обставин у справі, що розглядається, суд враховує: характер спірних правовідносин сторін та порядок врегулювання заборгованості, що встановлений законодавством (Закон № 1639-IX, постанова КМУ № 1179) уже після звернення позивача до суду; включення відповідача до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу постановою НКРЕКП № 1081 від 06.09.2022; тривалий процес узгодження Регулятором розрахунку заборгованості відповідача за обставин правової невизначеності щодо строку такого узгодження; звернення відповідача у цій справі з позовом до адміністративного суду з позовом до Регулятора в межах строку давності (справа №160/32110/23, № 160/326/24); звернення відповідача у цій справі з позовом до господарського суду щодо оскарження правочинів, укладених позивачем із АТ "Укртрансгаз" про відступлення права вимоги частини заборгованості (14.09.2023) та щодо одностороннього заліку такої заборгованості перед АТ "Укртрансгаз", вчиненого останнім за його заявою від 12.10.2023; укладення оскаржених відповідачем правочинів після закриття господарським судом підготовчого провадження за ухвалою суду від 27.07.2023; подання відповідачем клопотань хоча й на стадії судового розгляду справи по суті, але до початку розгляду його по суті, яке відповідно до частини третьої статті 201 Господарського процесуального кодексу України, розпочинається з оголошення головуючим судового засідання відкритим (ухвалою суду від 05.12.2023 справа призначена до судового розгляду по суті на 21.12.2023).

Отже, викладене не може бути підставою для покладення всього тягаря наслідків від невчинення процесуальних дій до моменту закриття підготовчого провадження у справі, що розглядається, виключно на відповідача.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини п`ятої статті 13 Господарського процесуального кодексу України суд, зберігаючи, об`єктивність і неупередженість, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, а також сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Виконуючи передбачене статтею 2 Господарського процесуального кодексу України завдання господарського судочинства щодо справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення спору, з метою ефективного захисту порушених прав і законних інтересів юридичних осіб, держави, судом має бути врахована необхідність застосування загальних засад цивільного права принципу справедливості, добросовісності та розумності, а також застосування однієї з акcіом судочинства: "Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem", що означає: "У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права".

Викладене свідчить про можливість й необхідність повернутися до підготовчого провадження для виконання його завдань, серед яких - визначення обставин справи, які підлягають встановленню та зібрання відповідних доказів; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті (ч. 1 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись ст.ст. 2, 177, 232 - 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" про повернення до підготовчого провадження та зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовими рішеннями у справах № 160/326/24 та № 910/16746/23.

2. Повернутися до підготовчого провадження у справі.

3. Зупинити провадження у справі № 904/5119/20 до набрання законної сили судовими рішеннями у справах № 160/326/24 та № 910/16746/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення 23.01.2024 та може бути оскаржена до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України.

Повний текст ухвали складено 29.01.2024.

Суддя І.І. Колісник