ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 року

м. Київ

cправа № 910/1834/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кондратова І.Д. - головуючий, судді - Баранець О.М., Губенко Н.М.

розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу TRIANTAL INVESTMENTS LTD

на ухвалу Господарського суду міста Києва

(суддя - Шкурдова Л.М.)

від 30.05.2023

та постанову Північного апеляційного господарського суду

(головуючий - Владимиренко С.В., судді - Ходаківська І.П., Демидова А.М.)

від 15.09.2023

у справі за позовом: 1. ОСОБА_1 ,

2. TRIANTAL INVESTMENTS LTD

до: 1. Міністерства фінансів України,

2. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб,

3. Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк",

4. Національного банку України,

5. Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку,

6. Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк",

7. Товариства з обмеженою відповідальністю "Солід Дніпро",

8. Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору, на стороні відповідачів - Кабінет Міністрів України

про визнання недійсним договору купівлі-продажу акцій Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" № БВ-744/16/13010-05/131 від 21.12.2016 та зобов`язання вчинити дії,

та за зустрічним позовом Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк"

до 1. ОСОБА_1 ,

2. TRIANTAL INVESTMENTS LTD,

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійний вимог на предмет спору за зустрічним позовом на стороні позивача: 1. Міністерства фінансів України,

2. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб,

3. Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк",

4. Національного банку України,

5. Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку,

6. Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України",

за участю третьої особи 7, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору за зустрічним позовом на стороні відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю "Солід Дніпро"

про визнання відсутнім права вимагати повернення акцій Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" та визнання відсутнім права власності на акції,

Рух справи та короткий зміст заяви

1. З лютого 2019 року Господарський суд міста Києва розглядає справу за позовом ОСОБА_1 та TRIANTAL INVESTMENTS LTD (далі - Компанія) до Міністерства фінансів України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО), Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк", Національного банку України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку (далі - НКЦПФР), Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (далі - АТ КБ "Приватбанк"), Товариства з обмеженою відповідальністю "Солід Дніпро" та Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" про визнання недійсним договору купівлі-продажу акцій АТ КБ "Приватбанк" від 21.12.2016 №БВ-744/16/13010-05/131 та зобов`язання вчинити дії, пов`язані з недійсністю договору. Також АТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 та Компанії, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, про визнання відсутнім права у ОСОБА_1 вимагати у Держави Україна в особі Міністерства фінансів України повернення 31 634 582 штуки простих іменних акцій АТ КБ "Приватбанк"; визнання відсутнім права у ОСОБА_1 вимагати визнання права власності за ОСОБА_1 на 31 634 582 штуки простих іменних акцій АТ КБ "Приватбанк", що належали ОСОБА_1 до моменту укладання договору купівлі-продажу акцій АТ КБ "Приватбанк" від 21.12.2016 №БВ-744/16/13010-05/131; визнання відсутнім права у Компанії вимагати у Держави Україна в особі Міністерства фінансів України повернення 12766758 штук простих іменних акцій АТ КБ "Приватбанк"; визнання відсутнім права у Компанії вимагати визнання права власності за Компанією на 12766758 штук простих іменних акцій АТ КБ "Приватбанк", що належали Компанії до моменту укладання договору купівлі-продажу акцій АТ КБ "Приватбанк" від 21.12.2016 №БВ-744/16/13010-05/131.

2. 24.05.2023 Компанія звернулась до суду першої інстанції із заявою про забезпечення доказів шляхом витребування у НКЦПФР та зобов`язання надати належним чином завірену копію звіту про результати емісії (розміщення) акцій від 19.12.2016; витребування у ФГВФО та зобов`язання надати належним чином завірену копію рішення Виконавчої дирекції ФГВФО від 20.12.2016 № 2888 "Про затвердження результатів укладення договорів з першими власниками, результатів розміщення акцій, звіту про результати приватного розміщення акцій АТ КБ "ПриватБанк" та внесення змін до статуту і положень банку"; витребування у ФГВФО та зобов`язання надати належним чином завірену копію рішення Виконавчої дирекції ФГВФО від 20.12.2016 №2887 "Про погодження умов придбання акцій додаткової емісії неплатоспроможності банку АТ КБ "ПриватБанк".

3. Заява обґрунтована таким:

- у справі наявні документи, які містять банківську таємницю, доступ до яких позивач 2 за первісним позовом не може отримати в силу об`єктивних обставин;

- необхідно зібрати всі докази, які є належними, допустимими, достовірними, вірогідними й такими, що прямо стосуються питань, які входять до предмету доказування та сприятимуть повному, всебічному й об`єктивному з`ясуванню всіх обставин справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

4. 24.05.2023 Компанія звернулась до суду першої інстанції із заявою про забезпечення доказів.

5. У заяві не зазначено місце проживання чи перебування позивача 1 - ОСОБА_1 .

6. До заяви не долучено доказів надіслання (надання) вказаної заяви іншим учасникам справи (провадження).

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

7. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2023 заяву Компанія про забезпечення доказів у справі № 910/1834/19 повернуто без розгляду.

8. Ухвалу суду мотивовано таким:

- у заяві не зазначено місце проживання чи перебування ОСОБА_1 , що суперечить пункту 3 частини першої статті 111 ГПК України;

- позивач 2 не надав доказів надіслання (надання) заяви про забезпечення доказів іншим учасникам справи всупереч вимогам статті 170 ГПК України, що згідно з частиною четвертою вказаної норми є підставою для її повернення без розгляду.

9. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2023 ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

10. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції та зазначив:

- пункт 3 частини першої статті 111 ГПК України передбачає зазначення відомостей щодо місця проживання чи перебування фізичної особи лише у випадку якщо вони відомі скаржнику;

- твердження заявника про необізнаність з місцем проживання чи перебування ОСОБА_1 не заслуговують на увагу, оскільки при поданні спільного позову ОСОБА_1 з TRIANTAL INVESTMENTS LTD, ОСОБА_1 вказував своє місце проживання;

- частини перша - третя статті 170 ГПК України містять загальні вимоги до всіх без виключення заяв поданих з процесуальних питань, у тому числі, і заяви про забезпечення доказів;

- недотримання вимог частин першої - третьої статті 170 ГПК України, а саме не зазначення місця проживання чи перебування позивача 1 та не надіслання заяви про забезпечення доказів є підставою для повернення такої на підставі частини четвертої статті 170 ГПК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу та виклад позиції іншого учасника справи

11. 29.09.2023 Компанія подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати та направити заяву про забезпечення доказів до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

12. У касаційній скарзі скаржник посилається на порушення судами норм процесуального права, а саме:

- пункту 3 частини першої статті 111 ГПК України, оскільки у заявника відсутня будь-яка інформація щодо місця проживання чи перебування позивача 1;

- статті 170 ГПК України, оскільки суди помилково вказали на необхідність надсилання заяви про забезпечення доказів іншим учасникам справи, з огляду на те, що розгляд цієї справи не перебуває на стадії виконання судового рішення;

- частини третьої статті 13 та статей 73, 74, 76 ГПК України, оскільки поверненням заяви про забезпечення доказів фактично обмежили заявника у праві довести ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог.

13. 17.11.2023 до Верховного Суду від АТ КБ "Приватбанк" надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому сторона заперечує проти вимог касаційної скарги.

14. Відзив на касаційну скаргу обґрунтовано таким:

- позовна заява підписана спільно ОСОБА_1 та Компанією і містить адресу місця проживання позивача 1 - 39 Кі Уілсон 1201, Женева, Швейцарія, а тому твердження Компанії щодо відсутності відомостей про адресу місця проживання або місцеперебування позивача 1 не відповідають дійсності;

- оскільки заява про забезпечення доказів не містила клопотання заявника про її розгляд без повідомлення інших учасників справи (стаття 112 ГПК України) та з огляду на обов`язок сторони виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу та сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи (стаття 42 ГПК України), а також з урахуванням принципу змагальності та рівності сторін, суд першої інстанції цілком обґрунтовано та законно залишив відповідну заяву про забезпечення доказів без розгляду;

- у своїй позовній заяві Компанія не повідомляла суд про відсутність у неї певних доказів та/або про неможливість подання таких доказів у встановлений законом строк з об`єктивних причин. При цьому механізм забезпечення доказів, встановлений розділом 8 глави 5 ГПК України може бути застосований виключно у випадку, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений, або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим;

- особа, яка подає відповідну заяву, повинна вказати на обставини, які можуть свідчити, що в майбутньому певний доказ може бути втрачений, або його буде неможливо подати. Подана Компанією заява про забезпечення доказів взагалі не містила відповідних обставин.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосоване законодавство

15. Розглянувши подану касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що вона підлягає задоволенню з огляду на таке.

16. Вимоги до заяви про забезпечення доказів встановлені у статті 111 ГПК України, згідно з пунктом 3 частини першої якої передбачено, що у заяві про забезпечення доказів зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) іншої сторони (сторін), якщо вона відома заявнику, а також якщо відомо відомості, що її ідентифікують: її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

17. Наслідки недотримання вимог статті 111 ГПК України передбачені абзацом першим частини четвертої, згідно з яким суд, встановивши, що заяву про забезпечення доказів подано без додержання вимог цієї статті, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

18. Водночас зі змісту пункту 3 частини першої статті 111 ГПК України вбачається, що відомості про місце проживання або перебування фізичної особи зазначається у заяві про забезпечення доказів у разі, коли така інформація відома заявнику.

19. Наведене положення закону не встановлює обов`язкової вимоги щодо відображення відомостей про місце проживання або перебування фізичної особи, оскільки передбачає можливість не зазначати такі дані (у разі, коли такі відомості не відомі заявнику).

20. Позивач 2 зазначав в апеляційній скарзі, що у нього відсутня будь-яка інформація щодо місця проживання чи перебування позивача 1.

21. Суд апеляційної інстанції, відхиляючи такий довід позивача 2, вказав, що інформація про місце проживання чи перебування позивача 1 була зазначена у спільно поданій з позивачем 2 позовній заяві.

22. Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

23. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процес (частина друга статті 2 ГПК України).

24. Згідно зі статтею 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

25. Верховний Суд робить висновок, що повернення заяви про забезпечення доказів з підстави не зазначення в ній адреси сторони, якщо така була відома суду, без наведення будь-якої аргументації щодо необхідності таких відомостей є надмірним формалізмом та порушенням принципу пропорційності, оскільки пункт 3 частини першої статті 111 ГПК України не встановлює відповідного обов`язку, а передбачає можливість надання відомостей стосовно місцезнаходження іншої сторони у разі обізнаності заявника з ними.

26. У справі, що розглядається, у суду були наявні відомості щодо місця проживання (перебування) позивача 1 (наведено у позовній заяві), а тому повернення заяви з підстави не зазначення у заяві про забезпечення доказів такої адреси (що в силу пункту 3 частини 1 статті 111 ГПК України не є обов`язком сторони) є порушенням принципу пропорційності (забезпечення розумного балансу), оскільки суд не навів мотивів, яким чином відсутність в заяві про забезпечення доказів адреси позивача 1 перешкоджає розгляду відповідної заяви. А тому у вказаній частині приймаються доводи скаржника та відхиляються заперечення АТ КБ "Приватбанк".

27. Згідно з абзацом 2 частини другої статті 170 ГПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваних рішень) до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

28. Приписи статей 169, 170 ГПК України не містять обов`язку особи, яка звернулася з клопотанням у справі, надавати докази його надсилання іншим учасникам справи, за винятком абзацу 2 частини другої статті 170 ГПК України, а саме до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження) (пункт 4.50. постанови Верховного Суду від 26.07.2023 у справі №924/681/22).

29. Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду ухвалою від 11.01.2024 вказав, що наведене у пункті 4.50 постанови Верховного Суду від 26.07.2023 у справі № 924/681/22 є по суті узагальненим викладенням змісту норм статей 169, 170 ГПК України на обґрунтування мотивів відхилення доводів скаржника, які стосувалися клопотання позивача про закриття провадження у справі, а не сформованим висновком щодо застосування відповідних норм права, тобто, абзацу 2 частини другої статті 170 ГПК України.

30. Верховний Суд у постанові від 01.11.2023 у справі № 707/1372/21, ухваленій після подання касаційної скарги у цій справі, сформував висновок, що законодавець зобов`язав учасника справи у разі звернення до суду першої, апеляційної чи касаційної інстанцій із заявою, скаргою, клопотанням чи запереченням на стадії виконання судового рішення надати суду докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження) (абзац другий частини другої статті 183 ЦПК України) (положення абзацу другого у статті 170 ГПК України і статті 183 ЦПК України, у відповідній редакції, однакові). Суд касаційної інстанції, з урахуванням того, що вимоги абзацу другого частини другої статті 183 ЦПК України учасник справи має виконувати лише на стадії виконання судового рішення, зазначив, що помилковими є висновки суду апеляційної інстанції про повернення без розгляду клопотання про призначення судової експертизи, поданого до початку розгляду апеляційної скарги по суті, з тих підстав, що суду апеляційної інстанції не надано доказу надіслання такого клопотання іншим учасникам справи.

31. Отже, норма абзацу другого частини другої статті 170 ГПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваних рішень) урегульовує порядок подання заяв, клопотань та заперечень з встановленням обов`язку заявника надати докази їх надсилання іншим учасникам справи виключно на стадії виконання судового рішення, у тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень. Стадія судового розгляду, на якій подається клопотання є ключовим у вирішенні питання щодо правильного застосування абзацу другого частини другої статті 170 ГПК України (у редакції, чинній на момент вчинення процесуальної дії).

32. Позивач 2 подав заяву про забезпечення доказів у цій справі не на стадії виконання судового рішення і не в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, а під час підготовчого провадження, а тому висновок судів попередніх інстанцій, що позивач 2 мав надати докази надсилання клопотання про забезпечення доказів іншим учасникам справи є помилковим. Відповідно, необґрунтованим є висновок судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для повернення заяви про забезпечення доказів на підставі частини четвертої статті 170 ГПК України, оскільки положення абзацу 2 частини другої статті 170 ГПК не покладають на заявника обов`язок надати докази надсилання заяви про забезпечення доказів іншим учасникам справи на стадії підготовчого засідання.

33. Посилання суду апеляційної інстанції на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 27.04.2021 у справі № 910/23066/15 є необґрунтованим. Цей висновок стосується порядку подання заяви про роз`яснення судового рішення щодо його виконання, поданою на стадії виконання судового рішення, на яку безпосередньо поширюються положення абзацу 2 частини другої статті 170 ГПК України щодо надання доказів надсилання заяви іншим учасникам.

34. АТ КБ "Приватбанк" у відзиві на касаційну скаргу наголошує, що позивач 2 не заявляв окремого клопотання про розгляд заяви в судовому засіданні, а тому для дотримання принципів рівності та змагальності сторін з огляду на положення статей 42, 112 ГПК України щодо обов`язку сторони сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, мав надати докази надсилання заяви.

35. Спеціальна норма статті 111 ГПК України (заява про забезпечення доказів) не встановлює обов`язку заявника надсилати його іншим учасникам справи. Загальна норма щодо порядку подання клопотань та заперечень (стаття 170 ГПК України) не передбачає необхідності надавати докази надсилання клопотання про забезпечення доказів іншим учасникам справи.

36. Принцип рівності, передбачений статтею 7 ГПК України полягає в тому, що правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин.

37. Змагальність сторін, закріплена у статті 13 ГПК України, передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом (частина друга); кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (частина третя); кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина п`ята).

38. Зі змісту наведених норм вбачається, що принципи рівності та змагальності не передбачають обов`язку учасника справи надсилати всі заяви, які він подає до суду і спеціальні норми ГПК України, які регулюють порядок подання заяви про забезпечення доказів, теж не передбачають відповідного обов`язку, а тому заперечення АТ КБ "Приватбанк" щодо недотримання статей 42, 112 ГПК України та порушення принципів рівності і змагальності сторін визнаються необґрунтованими.

39. Заперечення АТ КБ "Приватбанк" щодо недоведеності підстав для задоволення заяви про забезпечення доказів не розглядаються, оскільки підлягають з`ясуванню під час вирішення заяви про забезпечення доказів по суті заявленої вимоги.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

40. Пунктом 2 частини першої статті 308 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

41. Відповідно до частини шостої статті 310 ГПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

42. Суди попередніх інстанцій порушили положення статей 111, 170 ГПК України, оскільки не врахували висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 26.07.2023 у справі № 924/681/22, що призвело до порушення вказаних норм та принципу пропорційності і до ухвалення помилкових рішень у справі.

43. З огляду на викладене, Верховний Суд вважає наведені у касаційній скарзі доводи достатніми для скасування оскаржуваних судових актів та направленням справи для продовження розгляду заяви позивача 2 про забезпечення доказів по суті.

Розподіл судових витрат

44. У зв`язку із скасуванням судових рішень і передачею справи для розгляду заяви про забезпечення доказів, розподіл судових витрат у справі, в тому числі понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 129, 300, 301, пунктом 2 частини першої статті 308, статтями 310, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу TRIANTAL INVESTMENTS LTD задовольнити.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2023 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.05.2023 у справі №910/1834/19 скасувати, а справу передати для продовження розгляду заяви про забезпечення доказів.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Кондратова

Судді О. Баранець

Н. Губенко