ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2024 р. Справа№ 910/6534/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання Безрука Д.Д.,

за участю представника скаржника згідно з протоколом судового засідання від 25.01.2024:

від позивача: Тележинський М.М. - адвокат, посвідчення №952;

від відповідача: Чернецький Р.В. - в порядку самопредставництва;

за апеляційною скаргою Міністерства оборони України

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2023 (повний текст - 16.10.2023)

у справі № 910/6534/23 (суддя - Павленко Є.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс Країна"

до Міністерства оборони України

про стягнення 10 914 600,00 грн,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Люкс Країна" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Міністерства оборони України (далі - Міністерство) 10 914 600,00 грн заборгованості за договором про постачання для державних потреб нафти і дистилятів (09130000-9) (паливо дизельне) для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) від 11 листопада 2020 року № 286/1/20/90, до якого були внесені зміни рішенням Господарського суду міста Києва від 11 березня 2021 року в справі № 910/20131/20.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.10.2023 у даній справі позов задоволено. Стягнуто з Міністерства оборони України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс Країна" 10 914 600 грн 00 коп. -основної заборгованості та 163 719 грн 00 коп. судового збору.

При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що заявлена до стягнення сума основного боргу за договором складає 10 914 600,00 грн. Борг підтверджено належними доказами, наявними у матеріалах справи і Міністерство на момент прийняття рішення не надало доказів, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем. Тому задовольнив вимогу Товариства до відповідача про стягнення спірної суми основного боргу.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду

Не погодившись з ухваленим рішенням, Міністерство оборони України 06.11.2023 (через електронний суд) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2023 скасувати повністю. Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Ухвалити постанову, якою апеляційну скаргу задовольнити.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2023 апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2023 у справі № 910/6534/23 залишено без руху та запропоновано скаржнику сплатити судовий збір та надіслати копію апеляційної скарги з додатками позивачу у справі, про що надати суду докази в десятиденний строк.

13.11.2023 (через електронну пошту) від позивача надійшли заперечення на апеляційну скаргу.

15.11.2023 до Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява, до якої сторона долучила докази сплати судового збору, на підтвердження чого надано платіжну інструкцію № 286/1/469 від 09.11.2023 та докази надсилання апеляційної скарги з додатками позивачу. Заяву подано в строк, встановлений судом.

Ухвалою від 20.11.2023 Північним апеляційним господарським судом було, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2023 у справі № 910/6534/23, розгляд якої призначено на 12.12.2023.

У розгляді апеляційної скарги оголошувалась перерва, зокрема, з 12.12.2023 - на 16.01.2024.

Судове засідання 16.01.2024 не відбулось через перебування головуючого судді Коротун О.М. на лікарняному.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2024 було призначено судове засідання на 25.01.2024.

У судовому засіданні 25.01.2024 з`явились представники обох сторін. Представник відповідача свою апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нового - про відмову в позові. Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Справа була розглянута в розумний строк (в розумінні ст. 6 Конвенції) з незалежних від суду причин, з урахуванням перебування головуючого судді на лікарняному, узгодження сторонами продовження терміну розгляду апеляційної скарги, з метою забезпечення рівності сторін, враховуючи дію воєнного стану в Україні, обставини оголошення сигналу "повітряна тривога" та інші чинники.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених в ній доводів

Так, скаржник не погоджується з рішення суду першої інстанції, вважає його необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні всіх обставин справи.

Доводи апелянта фактично зводяться до того, що ст. 653 ЦКУ розмежовує поняття «зміна договору» та «зміна зобов`язання, що випливає з договору». Так, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Водночас у статті 188 ГКУ йдеться лише про "момент набрання чинності рішенням суду про зміну договору", а не про "момент зміни зобов`язання". Таким чином, враховуючи, що поняття "договір" та "зобов`язання" не є тотожними, приписи статті 188 ГКУ не можна тлумачити як такі, що визначають момент зміни зобов`язання.

За доводами скаржника, оскільки рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2021 року у справі №910/20131/20 набрало законної сили 31.05.2021 року, то зобов`язання відповідача змінюється з моменту набрання рішенням суду про зміну договору законної сили, зазначене судом першої інстанції враховано не було.

Крім того, господарський суд не звернув увагу на абз. 3 п. 3.3. договору №286/1/20/90, відповідно з яким зміна ціни оформлюється шляхом укладання відповідної додаткової угоди до даного договору. Отже, відповідач виходить з того, що існує процедура зміни договору у зв`язку, зокрема, з істотною зміною обставин.

Водночас, за доводами скаржника, суд першої інстанції не встановив обставин зміни ціни договору у спосіб, визначений законодавством та умовами договору №286/1/20/90, зокрема, шляхом укладання відповідної додаткової угоди; не встановлено також укладання (визнання укладеною) такої додаткової угоди в судовому порядку за відповідним судовим рішенням.

Апелянт зазначив, що рішенням Господарського суду міста Києва від 11.03.2021 у справі №910/20131/20 не встановлено строку набрання чинності додатковою угодою до договору №286/1/20/90, що господарським судом першої інстанції також враховано не було.

Крім того, задовольняючи позов про стягнення з відповідача на користь позивача 10 914 700 грн, господарський суд фактично вважав ці грошові кошти договірним зобов`язанням, не надавши належної оцінки матеріально-правовій природі цієї вимоги.

А тому апелянт просив рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нового - про відмову в задоволенні позову.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що вважає, що апеляційна скарга не містить належних доказів та посилань на незаконність чи необґрунтованість рішення Господарського суду міста Києва у справі та заперечує проти доводів, наведених у ній, на підставі наступного.

Так, сторона зазначила, що намагалась погодити внесення змін до договору в позасудовому порядку, однак відповідач відмовився в такому порядку вносити зміни в договір від 11.11.2020 № 286/1/20/90.

Також позивач наголошував, що рішенням Господарського суду міста Києва від 11.03.2021 у справі № 910/20131/20, яким внесені зміни до договору про постачання для державних потреб нафти і дистилятів (09130000-9) (паливо дизельне), для техніки спеціального призначення (за кошти державного бюджету України) від 11.11.2020 № 286/1/20/90, має преюдиційне значення і встановлені в ньому обставини не підлягають доказуванню.

При цьому ТОВ «Люкс Країна» (за доводами сторони) зі свого боку належним чином забезпечило виконання взятих на себе зобов?язань за договором з поставки усієї продукції та передачі її замовнику у встановлені строки, і вказане не оспорюється.

Відповідно до умов п. 3 додатку № 12.1. до договору №286/1/20/90 від 11.11.2020 передбачено, що прийняття продукції за кількістю та якістю оформлюється актом приймання-передачі (додаток № 22 до Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України), який повинен бути складений в останній день приймання продукції. Належним чином оформлення і підписання акту приймання - передачі є підтвердженням приймання продукції поставки до 01.12.2020.

А тому позивач просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги повністю, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Як правомірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 11 листопада 2020 року між Міністерством та Товариством за наслідками проведення процедури закупівлі № UA-2020-10-12-005268-с було укладено договір про постачання для державних потреб нафти і дистилятів (09130000-9) (паливо дизельне), для техніки спеціального призначення (за кошти державного бюджету України) № 286/1/20/90, за умовами якого Товариство зобов`язалося здійснити у 2020 році поставку нафти і дистилятів (паливо дизельне) (лот 3: (09134200-9) дизельне паливо (паливо дизельне ДП-Арк-Євро5-В0), а саме: паливо дизельне ДП-Арк-Євро5-В0 та/або паливо дизельне Shebel-ДП-Арк-Євро5-В0 та/або паливо дизельне ДП-Арк-Євро5-В0 (паливо дизельне ДТ-3-К5 клас 2) для потреб Міністерства згідно з специфікацією, а відповідач - забезпечити приймання цієї продукції та її оплату в асортименті, кількості, у строки і за цінами, вказаними у специфікації.

Специфікацією, погодженою сторонами у пункті 1.1 договору, передбачено, що ціна одиниці продукції (без ПДВ) складає 18 191,00 грн за тонну. Строк поставки продукції загальною кількістю 5 000,0 тонн - до 10 грудня 2020 року (включно). Загальна вартість продукції, з урахуванням ПДВ, - 109 146 000,00 грн.

Відповідно до пункту 4.1. договору розрахунок за фактично поставлену продукцію здійснюється протягом 30 календарних днів з дати надання Товариством до Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства належним чином оформлених документів: видаткової накладної, рахунку-фактури, акту приймання-передачі (додаток № 22 до Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 17 серпня 2017 року № 440), повідомлення-підтвердження (додаток № 12.4. до договору) та акту прийому-передачі продукції (додаток № 12.3. до договору), але не пізніше ніж за 5 робочих днів до закінчення поточного бюджетного року.

За умовами пунктів 5.1., 5.2. договору продукція постачається на умовах DDP до складу Міністерства відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року, згідно із встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт та збереження у межах термінів, установлених діючими технічними умовами. Постачання продукції Товариство здійснює виключно за номенклатурою в кількості, у строки та за адресами, зазначеними у рознарядках Міністерства.

Відповідно до пункту 5.5. вказаного правочину останній вважається виконаним при умові постачання 100 % продукції.

Пунктом 3 додатку № 12.1. до договору передбачено, що прийняття продукції за кількістю та якістю оформляється актом приймання-передачі (додаток № 22 до Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України), який повинен бути складений в останній день приймання продукції. Належним чином оформлений і підписаний акт приймання-передачі є підтвердженням приймання продукції.

За змістом пункту 10.1. договору він набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2020 року, а в частині проведення розрахунків - до повного їх завершення. Після закінчення терміну дії договору, коригування зобов`язань здійснюються на підставі підписаних обома сторонами актів звіряння.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання умов договору та специфікації (з урахуванням внесених до неї змін рішенням Господарського суду міста Києва від 11 березня 2021 року в справі № 910/20131/20) та рознарядки Міністерства (додаток № 12.2. до договору) позивач поставив, а відповідач прийняв 100 % продукції, передбаченої договором, на загальну суму 120 060 600,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями документів, а саме: видаткової накладної від 23 листопада 2020 року № 2435, акта прийому-передачі продукції від 21 грудня 2020 року № 944, повідомлення-підтвердження від 16 грудня 2020 року № 4139, акта приймання-передачі від 16 грудня 2020 року № 129; видаткової накладної від 25 листопада 2020 року № 2581, акта прийому-передачі продукції від 21 грудня 2020 року № 937, повідомлення-підтвердження від 16 грудня 2020 року № 4140, акта приймання-передачі від 16 грудня 2020 року № 130; видаткової накладної від 30 листопада 2020 року № 2480, повідомлення-підтвердження від 16 грудня 2020 року № 4141, акта приймання-передачі від 16 грудня 2020 року № 131, акта прийому-передачі продукції від 21 грудня 2020 року № 941; видаткової накладної від 1 грудня 2020 року № 2539, повідомлення-підтвердження від 16 грудня 2020 року № 4142, акта прийому-передачі продукції від 21 грудня 2020 року № 940, акта приймання-передачі від 16 грудня 2020 року № 132; видаткової накладної від 2 грудня 2020 року № 2545, повідомлення-підтвердження від 16 грудня 2020 року № 4143, акта прийому-передачі продукції від 21 грудня 2020 року № 943, акта приймання-передачі від 16 грудня 2020 року № 133; видаткової накладної від 3 грудня 2020 року № 2549, повідомлення-підтвердження від 16 грудня 2020 року № 4144, акта приймання-передачі від 16 грудня 2020 року № 134, акта прийому-передачі продукції від 21 грудня 2020 року № 946; видаткової накладної від 4 грудня 2020 року № 2551, акта прийому-передачі продукції від 21 грудня 2020 року № 949, повідомлення-підтвердження від 17 грудня 2020 року № 4163, акта приймання-передачі від 17 грудня 2020 року № 135; видаткової накладної від 9 грудня 2020 року № 2612, повідомлення-підтвердження від 17 грудня 2020 року № 4164, акта прийому-передачі продукції від 21 грудня 2020 року № 950, акта приймання-передачі від 17 грудня 2020 року № 136; видаткової накладної від 10 грудня 2020 року № 2613, акта прийому-передачі продукції від 21 грудня 2020 року № 938, повідомлення-підтвердження від 17 грудня 2020 року № 4163, актами приймання-передачі від 17 грудня 2020 року: №№ 137, 138, 139. Вищенаведені документи підписані повноважними представниками сторін та скріплені їх печатками.

10 грудня 2021 року Товариство направило претензію на адресу Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства від цієї ж дати вих. № 01/147 про погашення спірної заборгованості за договором. Проте, вимоги позивача були залишені без задоволення.

Разом із цим, як вказало Товариство у позовній заяві, Міністерство частково сплатило вартість отриманої продукції у розмірі 109 145 999,99 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією банківської виписки по рахунку позивача за період з 11 листопада 2020 року по 28 лютого 2023 року.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 цього Кодексу).

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 цього Кодексу).

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У частині 2 статті 712 ЦК України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Водночас, рішенням Господарського суду міста Києва від 11 березня 2021 року в справі № 910/20131/20, (залишеним без змін судом апеляційної інстанції), що набрало законної сили 31 травня 2021 року, встановлено, що від моменту надання Товариством пропозиції відбулася зміна показників "Platts" у бік їх збільшення, у зв`язку з чим внесено зміни до вказаного договору в частині збільшення обумовленої ціни палива дизельного ДП-Арк-Євро5-В0. (Ухвалою Верховного Суду від 16.09.2021 касаційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2021 у справі № 910/20131/20 було повернуто скаржнику).

Так, внесено зміни до договору від 11 листопада 2020 року № 286/1/20/90, а саме: з 1 грудня 2020 року змінено специфікацію (пункт 1.1. договору) та викладено її в новій редакції, згідно з якою загальна вартість продукції з ПДВ складає 120 060 600,00 грн.

Так, у рішенні Господарського суду міста Києва від 11 березня 2021 року по справі № 910/20131/20 (в абзаці 3 резолютивної частини) прямо зазначено, що зміни умов договору (специфікації) у частині загальної вартості продукції набувають чинності з 1 грудня 2020 року. Тобто, вказані зміни до договору набули чинності з дати, зазначеної у рішенні, незалежно від дати набранням таким рішенням законної сили, оскільки в інакшому випадку внесення змін до ціни договору не мало б для зобов`язань сторін жодних наслідків. Тому доводи скаржника в цій частині відхиляються як безпідставні.

Відповідно до частини четвертої статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційність обставин - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиційного установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком Господарського суду міста Києва, що обставини справи встановлені рішенні Господарського суду міста Києва від 11 березня 2021 року в справі № 910/20131/20 в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України не підлягає доведенню при розгляді даної справи та мають бути враховані при розгляді даної справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 188 ГК України якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Таким чином, вказаним рішенням суду внесено зміни до договору від 11 листопада 2020 року № 286/1/20/90, а саме: з 1 грудня 2020 року змінено специфікацію (пункт 1.1. договору) та викладено її в новій редакції, згідно з якою загальна вартість продукції з ПДВ складає 120 060 600,00 грн.

В цій частині суд апеляційної інстанції приймає доводи іншої сторони, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, що вказані зміни до договору набули чинності з дати, зазначеної у рішенні, незалежно від дати набранням таким рішенням законної сили. Отже, зміна ціни договору відбулася під час дії вказаного правочину, а, відтак, не потребує додаткового узгодження сторонами в актах звіряння та відсутня потреба в укладенні додаткової угоди.

Водночас, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта, що зміни до специфікації (пункт 1.1. договору), згідно з якими загальна вартість продукції з ПДВ складає 120 060 600,00 грн були внесені з моменту набрання законної сили рішення Господарського суду міста Києва від 11 березня 2021 року в справі № 910/20131/20, оскільки резолютивна частина вказаного рішення містить дату з якої вносяться зміни. А саме: частина 3 резолютивної частини рішення Господарського суду міста Києва від 11 березня 2021 року в справі № 910/20131/20 містить наступне формулювання: «з 01.12.2020 змінити Специфікацію (п.1.1. договору), виклавши її в новій редакції…». А тому доводи скаржника в цій частині є необґрунтовані та відхиляються судом апеляційної інстанції.

Таким чином, з урахуванням внесення змін до договору, та враховуючи лише часткову оплату вартості отриманої продукції на суму 109 145 999,99 грн, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність позовних вимог та стягнув основний борг за договором у розмірі 10 914 600,00 грн, яка підтверджена належними та допустимими доказами в розумінні ст. 74, 76-79, 80, 86, 269 ГПК України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог із заявлених підстав. Тоді як інші доводи апеляційної скарги фактично направлені на переоцінку обставин, які були досліджені судом першої інстанції, який надав правильну оцінку доказам та обставинам у даній справі.

А тому апеляційну скаргу у даній справі слід залишити без задоволення як необґрунтовану, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки останнє було прийнято з дотриманням вимог чинного законодавства. Суд апеляційної інстанції зазначає, що підстав для виходу за межі вимог та доводів апеляційної скарги (в розумінні ч. 4 ст. 269 ГПК України) суд апеляційної інстанції не встановив.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

Таким чином, на підставі ст. 2, 74-80, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2023 у справі № 910/6534/23 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2023 у справі № 910/6534/23 - залишити без змін.

3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 26.01.2024.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Сулім