РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2024 м. КиївСправа № 910/16808/23

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС-ОІЛ-ГРУП";

до: товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОІЛ";

про: стягнення 338.584,05 грн.

Суддя Сергій Балац

Представники: без виклику сторін.

С У Т Ь С П О Р У :

Товариство з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС-ОІЛ-ГРУП" (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОІЛ" (далі - відповідач) про стягнення 338.584,05 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено грошове зобов`язання за укладеним між сторонами спору договором поставки нафтопродуктів від 05.08.2021 № 05/08/21, що призвело до звернення позивача до господарського суду з вимогами про стягнення з відповідача 338.584,05 грн., з яких: 147.346,50 грн. - основна заборгованість, 109.787,27 грн. - пеня, 32.416,23 грн. - штраф, 7.629,72 грн. - 3 % річних та 41.404,33 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.11.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/16808/23 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив з урахуванням здійснення погашення основної заборгованості та відсутності підстав для стягнення пені, штрафу, 3 % річних та інфляційних втрат у зв`язку з воєнним станом.

Позивач скориставшись своїм правом, наданим ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відповідь на відзив, в якій зазначив про сплату відповідачем основної заборгованості та наявність підстав для стягнення решти заявлених вимог.

Дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, укладено договір поставки нафтопродуктів від 05.08.2021 № 05/08/21 (далі - Договір), відповідно до предмету якого позивач зобов`язується поставити (передати) природний газ відповідачу, а відповідач зобов`язується передати відповідачу у власність нафтопродукти (далі - товар), а відповідач прийняти та оплатити цей товар на умовах, викладених у Договорі, найменування, кількість та ціна яких вказується в накладних документах на товар та додатках до Договору, які оформлюються на кожну окрему партію товару (п. 1.1 Договору).

Пунктом 3.2 Договору визначено, що відповідач зобов`язується оплатити повну вартість партії в розмірі 100 % (з ПДВ) за товар в сумі, відображеній в рахунках-фактурах, наданих позивачем, до дати бажаного відвантаження товару.

Положеннями пункту 4.2 Договору передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати, а також порушення строків виконання п. 3.2 цього Договору, відповідач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період несвоєчасної оплати (не оплати) за кожний день прострочення, а за прострочення понад 14 днів з відповідача додатково стягується штраф у розмірі 22 % від суми невиконаного грошового зобов`язання.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Приписами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Так, позивач, на виконання своїх зобов`язань за Договором та на його умовах, передав у власність відповідача товар за Договором на загальну суму 17.979.128,66 грн.

Проте, оплата отриманого товару здійснена відповідачем частково, що призвело до звернення позивача до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за Договором в сумі 147.346,50 грн.

Враховуючи, що у правовідносинах сторін даного спору має місце допущене з боку відповідача порушення грошового зобов`язання за Договором, позивачем заявлені вимоги про застосування до відповідача господарських санкцій у вигляді пені в сумі 109.787,27 грн. та штрафу в сумі 32.416,23 грн.

Також позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 7.629,72 грн. та інфляційних втрат в сумі 41.404,33 грн.

Приписами пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідачем до відзиву додані платіжні інструкції, відповідно до яких останній здійснив повне погашення заявленої до стягнення суми основної заборгованості в розмірі 147.346,50 грн., а саме: від 21.11.2023 № 524 на суму 80.000,00 грн. та від 28.11.2023 № 536 на суму 67.346,50 грн.

Приймаючи до уваги повну сплату відповідачем основної заборгованості суд дійшов висновку, що провадження справі в частині стягнення з відповідача суми основної заборгованості в розмірі 147.346,50 грн. підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Вирішуючи спір в частині стягнення з відповідача господарської санкції у вигляді пені за порушення строків виконання грошового зобов`язання суд зазначає наступне.

Приписами частини 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Положеннями частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Виходячи з наведених вище норм права, перебіг періоду прострочення відповідачем грошового зобов`язання за Договором починається з першого дня, за терміном, коли зобов`язання мало бути виконано, а нарахування господарської санкції у вигляді пені здійснюється за шість місяців прострочення виконання зобов`язання, починаючи з першого дня такого прострочення.

Дослідивши поданий позивачем розрахунок пені, суд визнав його арифметично невірним.

Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача господарської санкції у вигляді пені підлягає задоволенню в сумі 22.202,90 грн., за наступним розрахунком суду, який здійснений в заявлений позивачем період, враховуючи приписи частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, а саме:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення (грн.)
147.346,5003.02.2022 - 02.06.202212010 %9.688,54
147.346,5003.06.2022 - 03.08.20226225 %12.514,36
Загальна сума пені 22.202,90

Позовна вимога про стягнення з відповідача господарської санкції у вигляді штрафу в сумі 32.416,23 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню повністю, за розрахунком позивача, який перевірений та визнаний судом вірним.

Приписами частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач не виконав своє грошове зобов`язання у строк, встановлений Договором, заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 7.629,72 грн. та інфляційних втрат в сумі 41.404,33 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю, за розрахунками позивача, які перевірені та визнані судом вірними.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Твердження відповідача викладені в поданих до суду заявах по суті спору судом відхилені, оскільки саме посилання відповідача на введення воєнного стану в країні без подання до суду доказів неможливості здійснення своєчасного виконання грошового зобов`язання за укладеним між сторонами спору Договором не може слугувати підставою для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання такого зобов`язання.

Враховуючи те, що спір виник в результаті неправильних дій відповідача, суд керуючись приписами частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладає витрати по сплаті судового збору на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 231, 233, 236, 238, 250, 252, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості в сумі 147.346,50 грн. - закрити.

2. Решту вимог задовольнити частково.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОІЛ" (Україна, 02099, м. Київ, вулиця Бориспільська, будинок 1, ідентифікаційний код: 40242647) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС-ОІЛ-ГРУП" (Україна, 04107, м. Київ, вулиця Загорівська, будинок 17-21, ідентифікаційний код: 40516502) пеню в сумі 22.202 (двадцять дві тисячі двісті дві) грн. 90 коп., штраф в сумі 32.416 (тридцять дві тисячі чотириста шістнадцять) грн. 23 коп., 3 % річних в сумі 7.629 (сім тисяч шістсот двадцять дев`ять) грн. 72 коп., інфляційні втрати в сумі 41.404 (сорок одна тисяча чотириста чотири) грн. 33 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 5.078 (п`ять тисяч сімдесят вісім) грн. 76 коп.

4. У задоволенні решти вимог - відмовити повністю.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Cуддя Сергій Балац