ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2024 року м.Харків Справа №913/391/23

Провадження №16/913/391/23

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», м.Київ

до фізичної особи - ОСОБА_1 , м.Старобільськ Старобільського району Луганської області

про стягнення 59929,74 грн,

Суддя Шеліхіна Р.М.

без виклику (повідомлення) учасників справи,

в с т а н о в и в:

Суть спору: товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» звернулося до господарського суду Луганської області з позовною заявою до фізичної особи - ОСОБА_1 , в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання кредиту від 19.04.2021 №055901-ХВ1-006 у сумі 59929,74 грн, з яких:

-31426,02 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту;

-28503,72 грн - сума прострочених платежів по процентах.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач порушив свої зобов`язання в частині своєчасної сплати сум кредиту згідно договору про надання кредиту від 19.04.2021 №055901-ХВ1-006.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.11.2023 справа передана на розгляд судді Шеліхіній Р.М.

Як вбачається із матеріалів позовної заяви, відповідачем у справі є фізична особа - ОСОБА_1 . Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 мав статус фізичної особи-підприємця, однак 28.03.2022 внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця за його рішенням. Зареєстрованим місцезнаходженням громадянина ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 . Вказана територія наразі є тимчасово окупованою.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 03.11.2023 зобов`язано Міністерство соціальної політики України надати суд відомості із Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб щодо ОСОБА_1 : дані про фактичне місце проживання на дату звернення; адреса, за якою із внутрішньо переміщеною особою може вестися офіційне листування про вручення офіційної кореспонденції, номер телефону.

У зв`язку з тривалою відсутністю відповіді від Мінсоцполітики України, суд здійснив запит до Єдиного державного демографічного реєстру, як встановлено ч.8 ст.176 ГПК України.

Згідно витягу з Єдиного державного демографічного реєстру, станом на 30.11.2023, фізична особа ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою господарського суду Луганської області від 04.12.2023 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, клопотання позивача про витребування доказів - залишив без задоволення.

Від Мінсоцполітики 26.12.2023 через підсистему "Електронний суд" надійшла відповідь на запит суду, в якій вказано, що адресою листування та фактичного проживання громадянина ОСОБА_1 є: АДРЕСА_3 з 02.03.2022.

У зв`язку із наявністю даної інформації, суд надіслав копію ухвали господарського суду Луганської області від 04.12.2023 про відкриття провадження у справі на адресу для листування відповідача, вказану у відповіді Міністерства соціальної політики України.

Крім цього, в матеріалах позовної заяви, зокрема, в особистій анкеті клієнта міститься адреса проживання відповідача: АДРЕСА_4 та адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1

З метою дотримання процесуальних прав відповідача, у зв`язку із наявністю вказаної інформації, ухвала суду про відкриття провадження у справі також направлялася за вказаними адресами та з метою додаткового повідомлення відповідача про слухання справи у суді, інформація про відкриття провадження у справі розміщена на офіційному веб-сайті судової влади України за посиланням: https://lg.arbitr.gov.ua/sud5014/ та здійснена спроба повідомити про розгляд справи у суді телефонограмою.

Відповідно до ч.2 ст.121 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" учасники справи, остання відома адреса місця проживання (перебування) чи місцезнаходження яких знаходиться на тимчасово окупованій території і які не мають офіційної електронної адреси, повідомляються про ухвалення відповідного судового рішення шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу такого судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень або шляхом розміщення тексту відповідного судового рішення на офіційному веб-порталі судової влади України, з урахуванням вимог, визначених Законом України "Про доступ до судових рішень", у разі обмеження доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень. З моменту розміщення такої інформації вважається, що особа отримала судове рішення.

Також судом в процесі розгляду спору з`ясовано, що відповідач має зареєстрований "Електронний кабінет" у системі "Електронний суд" до якого були доставлені всі процесуальні документи суду.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що суд повідомив відповідача належним чином про розгляд справи.

Відповідач правом на захист своїх інтересів в суді не скористався, відзив до матеріалів справи не надав.

Частиною 8 ст.252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи -також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

19.04.2021 ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направлено ФОП ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти договір №055901-ХВ1-006 про надання кредиту.

Цього ж дня ФОП ОСОБА_1 прийняв (акцепт) пропозицію щодо укладення договору про надання кредиту на умовах, визначених офертою.

В подальшому, позивачем - ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», відповідачу - ФОП ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему направлено одноразовий ідентифікатор G-8043 на номер телефону НОМЕР_1 , який зазначений позичальником у анкеті в особистому кабінеті, та який ним було введено.

Таким чином, 19.04.2021 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», як Кредитодавцем (позивач у справі), та ФОП ОСОБА_1, як Позичальником (відповідач у справі), укладено договір №055901-ХВ1-006 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п. 1 Договору Кредитодавець надає Позичальнику грошові кошти в розмірі 40000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності (далі - Кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором про надання кредиту та Правилами про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям (далі - Договір).

Тип кредиту: кредит.

Строк кредиту: 24 тижнів.

Процентна ставка: в день 1,07978750, фіксована.

Комісія за надання Кредиту: 6000,00 грн.

Загальний розмір наданого Кредиту: 40000,00 грн.

Термін дії договору: до 04.10.2021.

Орієнтовна загальна вартість наданого Кредиту: 99960,00 грн.

Згідно з п. 2 Договору протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом (далі - проценти за користування Кредитом) нараховуються на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.

Пунктом 3 Договору встановлений Графік платежів, які має здійснювати Позичальник для належного виконання умов кредитного договору.

Згідно з п. 4 Договору у разі прострочення Позичальником дати сплати чергового платежу визначеного Графіком платежів, Кредитодавець має право нараховувати штраф за кожен випадок такого порушення Позичальником у розмірі 10 процентів від загальної суми простроченої заборгованості в порядку, визначеному розділом 5 Правил.

Відповідно до п. 5 Договору Позичальник підтверджує, що він ознайомлений про надання кредиту та Правилами, текст яких розміщено на сайті Кредитодавця https://bizpozyka.com/ua/, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх, укладаючи Договір.

Пунктом 8 Договору сторони передбачили, що підписанням цього Договору позичальник підтверджує, що до укладання Договору отримав від Кредитодавця інформацію, надання якої передбачені законодавством України, зокрема передбачену частиною другою ст.12 ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг".

Позивач, на виконання умов Договору, перерахував 19.04.2021 на банківську картку відповідача № НОМЕР_2 грошові кошти у загальній сумі 40000 грн, окремими платежами по 20000 грн, що підтверджується довідками ТОВ Фінансова компанія "Елаєнс" від 15.07.2023 про перерахування ОСОБА_1 грошових коштів.

Оскільки відповідач свої зобов`язання щодо своєчасної сплати платежів, передбачених Графіком, виконав частково - на суму 49917,79 грн, утворилась заборгованість за тілом кредиту у сумі 31426,02 грн та по процентах - 28503,72 грн (за період з 19.04.2021 по 04.10.2021), на підставі викладеного, позивач звернувся до суду.

Відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист, обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не спростував та не оспорив, докази часткової або повної сплати суми позову не надав.

Враховуючи вищевикладене, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали та обставини справи, оцінивши надані позивачем докази своїх вимог, їх належність, допустимість, достовірність кожного окремо і у сукупності без надання жодному доказу пріоритету або вищої сили, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю за таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.2 ст.205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Частиною 1 статті 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За загальним правилом правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі (ст.208 ЦК України).

При цьому, відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Статтею 641 ЦК України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях.

Відповідно до ст.642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

З матеріалів справи вбачається, що договір про надання кредиту №055901-ХВ1-006 від 19.04.2021 був підписаний одноразовим ідентифікатором G-8043 19.04.2021 07:22:04, про що свідчить візуальна форма послідовності дій клієнта.

Згідно приписів ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Також, приписами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що й отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Таким чином, з огляду на те, що одноразовий ідентифікатор, яким був підписаний договір про надання кредиту №055901-ХВ1-006 від 19.04.2021, складається з комбінації цифр і літер, що відповідає приписам Закону України «Про електронну комерцію», суд приходить до висновку, що між сторонами мало місце укладення правочину щодо надання кредиту у спрощений спосіб, що відповідачем не заперечується.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів визнання судом укладеного між сторонами правочину недійсним відповідачем не додано.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є кредитним договором.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ч. 3 ст. 346 ГК України кредити надаються банком під відсоток. Надання безвідсоткових кредитів забороняється, крім випадків, передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, на банківську картку №№ НОМЕР_2 , яку емітовано на ім`я ОСОБА_1 , 19.04.2021 було здійснено два перекази коштів на загальну суму 40000 грн (по 20000 грн), що підтверджується довідками про видачу коштів.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У пункті 1 договору визначено, що загальний розмір наданого кредиту складає 40000 грн, термін дії договору - до 04.10.2021.

Отже, за умовами договору граничним строком погашення кредиту є 04.10.2021.

Згідно наданого позивачем розрахунку, відповідач повернув кредит частково - в сумі 8573,98 грн. Отже, сума заборгованості за тілом кредиту складає 31426,02 грн.

Суд також бере до уваги, що ФОП ОСОБА_1 28.03.2022 припинив здійснювати підприємницьку діяльність та втратив статус фізичної особи-підприємця, однак обов`язок ОСОБА_1 повернути отримані від позивача кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитом через втрату статусу фізичної особи-підприємця не припинився.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 31426,02 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення 28503,72 грн заборгованості за процентами за користування кредитом, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів (ч. 2 ст. 10561 ЦК України).

Згідно з п. 1 договору процентна ставка: в день 1,07978750, фіксована.

Відповідно до п. 2 договору протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом (надалі - проценти за користування кредитом), нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення його згідно графіку платежів.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, за період строку дії договору з 19.04.2021 по 04.10.2021 позивачем було нараховано проценти за користування кредитом в сумі 28503,72 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок процентів за користування кредитом за кредитним договором, суд вважає його арифметично вірним та обґрунтованим.

На підставі викладеного, вимога позивача про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом в сумі 28503,72 грн підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню повністю - на суму 59929,74 грн.

Витрати зі сплати судового збору в сумі 2147,20 грн відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 129, ч. 9 ст. 165, ст.ст. 232, 233, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 411, м. Київ, 01133, ) заборгованість за тілом кредиту в сумі 31426,02 грн, проценти за користування кредитом у сумі 28503,72 грн та судовий збір у сумі 2147,20 грн, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції згідно з положеннями ст.256 Господарського процесуального кодексу України протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено і підписано 02.02.2024.

Суддя Ріта ШЕЛІХІНА

вих. №

3

02.02.2024

Надр. 1 прим.

1- до справи;

2- позивачу - до електронного кабінету;

3-представнику позивача Пекарчук А. - до електронного кабінету;

4-відповідачу - до електронного кабінету.

Внесено до ЄДРСР

02.02.2024 Анастасія ПАВЛОВА