ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2024 Справа № 917/1462/23

за позовною заявою Антимонопольного комітету України, вул. Митрополита Василя Липківського, 45, м Київ, 03035

до відповідача ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

про стягнення 164 105 512,00 грн,

Суддя Тимощенко О.М.

Секретар судового засідання Михатило А. В.

Представники сторін:

від позивача: Дикань О.М.

від відповідача: не з`явились

Обставини справи: 14.08.2023 року до Господарського суду Полтавської області через систему "Електронний суд" надійшла позовна заява Антимонопольного комітету України до відповідача ОСОБА_1 про стягнення 164 105 512,00 грн, з яких: 82 052 756,00 грн - штраф, 82 052 756,00 грн - пеня, у зв`язку з недотриманням відповідачем законодавства про захист економічної конкуренції (вх. № 1563).

Ухвалою від 17.08.2023 року суд залишив позовну заяву без руху та надав строк 5 днів з дня вручення даної ухвали для усунення вказаних у ній недоліків позовної заяви.

18.08.2023 року до суду через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви на виконання вимог ухвали суду від 17.08.2023 року про залишення позовної заяви без руху (з додатками) (вх. № 10197).

Ухвалою від 23.08.2023 року судом прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 21.09.2023 року на 09:00 год.

07.09.2023 року від відповідача через систему "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву (вх. №10992).

11.09.2023 року від позивача через систему "Електронний суд" надійшла відповідь на відзив (вх.№ 11186).

19.09.2023 року від відповідача через систему "Електронний суд" надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх. №11662).

Ухвалою від 21.09.2023 року оголошено перерву у підготовчому засіданні та призначено наступне засідання на 02.11.2023 на 09:00 год.

Підготовче судове засідання, призначене на 02.11.2023 року на 09:00 год. не відбулось в зв`язку з перебуванням судді Тимощенко О.М. на лікарняному.

Ухвалою від 09.11.2023 року призначено підготовче засідання на 14.12.2023 року на 10:00год

Сторони явку повноважних представників в судове засідання 14.12.2023 року не забезпечили.

12.12.2023 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, в якій просить суд закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті (вх. №16122).

12.12.2023 року від відповідача через систему "Електронний суд" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№16018), посилаючись на неможливість взяти участь в засіданні по справі №917/1462/23 у зв`язку з участю представника в іншому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 14.12.2023 року суд закрив підготовче провадження, призначив справу до розгляду по суті на 30.01.2024 року на 09.00 год, ухвалив забезпечити проведення судового засідання у справі № 917/1462/23, призначеного на 30.01.2024 року на 09:00 год. зал № 6 (ВКЗ), для представника відповідача - Мартиненко Ю.В. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

В судове засідання 30.01.2024 року представник відповідача знову не з`явився, подав клопотання про відкладення підготовчого засідання на іншу дату у зв`язку із зайнятістю представника у слідчих діях.

Як вже вказував суд, підготовче провадження було закрито ще 14.12.2023 року.

Судом, враховано, що в силу вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням пункту 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

З огляду на наведене та з урахуванням того, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, в матеріалах справи наявний відзив відповідача, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

30.01.2024 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Адміністративною колегією АМК України 26.10.2021 ухвалено Рішення №141-р/тк (арк. справи 17-117, том 1), відповідно до якого встановлено вчинення ФОП Сергієнко В.І. порушень, які передбачені пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів відкритих торгів вчинених. За вчинені порушення на ФОП Сергієнко В.І. накладено штраф у загальному розмірі 82 052 756,00 грн.

Рішенням АМК України встановлено обставини, які свідчать про узгодженість дій учасників торгів на етапі подання тендерних пропозицій та під час участі останніх у Торгах №3-7, 9-12, 15-21, 24-27 спільно, та узгоджену поведінку ФОП Сергієнка В.І. з іншими суб`єктами господарювання у Торгах та спрямованості дій на викривлення прозорого конкурентного відбору.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Комітету, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

Відповідно до ч. 8 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», протягом п`яти днів з дня сплати штрафу, суб`єкт господарювання зобов`язаний надіслати до Комітету документи, що підтверджують сплату штрафу.

Копія Рішення № 141-р/тк була надіслана Комітетом разом із супровідним листом від 30.11.2021 № 145-29/01-17058 та отримана відповідачем 08.12.2021, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 317 (арк. справи 118-119, том 1).

Отже, строк сплати штрафу, накладеного Рішенням № 141-р/тк, закінчився 08.02.2022.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Комітету повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Відповідач оскаржив Рішення № 141-р/тк до Господарського суду міста Києва.

Фізична особа-підприємець Сергієнко Володимир Іванович та фізична особа-підприємець Мазаратій Наталія Іванівна звернулися до господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України (далі - Комітет, відповідач) про визнання недійсним та скасування рішення тимчасової адміністративної колегії Комітету від 26.10.2021 №141-р/тк у справі №66-1-50/39-19 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" в частині, що стосується позивачів.

Рішенням господарського суду міста Києва від 25.05.2022 у справі №910/21299/21, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2023 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Судові рішення мотивовані з посиланням на обґрунтованість Рішення АМК та його висновків, відсутність підстав для визнання Рішення АМК недійсним. Зокрема, постановляючи оскаржувані судові рішення суди попередніх інстанцій виходили з того, що встановлені у Рішенні АМК факти у своїй сукупності свідчать про узгодження (координацію) позивачами своєї поведінки, у тому числі і з іншими учасниками торгів при підготовці до участі та під час участі в торгах, зокрема про обмін інформацією між ними. За висновками судів першої та апеляційної інстанції, узгодивши свої дії під час підготовки та участі в аукціоні, учасники торгів замінили ризик, що його породжує економічна конкуренція, на координацію своєї поведінки у господарській діяльності, а це призвело як до усунення між ними конкуренції під час проведення аукціону, так і до спотворення конкурентного середовища в цілому. Комітетом належним чином встановлено та доведено узгодженість поведінки ФОП Сергієнка В.І. та ФОП Мазаратій Н.І., що стосується спотворення результатів торгів. Доводи позивачів щодо недопустимості отриманих Комітетом доказів не знайшли свого підтвердження та не відповідають фактичним обставинам справи, а є лише суб`єктивним твердженням позивачів.

Також суди зазначили про те, що при визначенні суми штрафу Комітет керувався положеннями Закону України "Про захист економічної конкуренції", оскільки встановлення органом АМК декількох правопорушень та накладення окремих штрафів за кожне правопорушення не суперечить вимогам законодавства. У оскаржуваному Рішенні АМК Комітетом установлено, що ФОП Сергієнком В.І. вчинено 24 факти порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Ухвалою Верховного Суду від 04.04.2023 у справі № 910/21299/21 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ФОП Сергієнко В.І. на зазначені рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Верхового Суду від 04.05.2023 у справі № 910/21299/21 закрито касаційне провадження за касаційною скаргою ФОП Сергієнко В.І. на зазначені рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції.

Таким чином, Рішення № 141-р/тк є законним та відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та ст. 22 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» є обов`язковим до виконання.

Доказів, що підтверджують сплату штрафу, накладеного Рішенням № 141-р/ тк у встановлені Законом строки відповідачем суду не подано.

Відповідно до ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції»:

- за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу;

- нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Комітету про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду.

Отже, абз. 3 - 5 ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено зупинення нарахування пені на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Комітету про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду. Отже, тривалість такого зупинення визначається виключно періодом часу, протягом якого фактично здійснювався зазначений розгляд чи перегляд (наприклад, у суді першої інстанції - від дня порушення провадження у справі до дня прийняття рішення в ній; у судах апеляційної та касаційної інстанцій - від дня прийняття апеляційної чи касаційної скарги до дня прийняття постанови), і в цей період не включається час знаходження матеріалів справи в суді, коли згадані розгляд чи перегляд не здійснюються.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.06.2022 у справі № 917/530/21, від 11.06.2019 у справі № 910/9272/18, від 22.01.2019 у справі № 915/304/18, від 19.03.2019 у справі № 904/3536/18 та від 27.11.2018 у справі № 910/4081/18.

Нарахування та стягнення пені, передбаченої ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», має обов`язковий характер, не потребує прийняття будь-якого рішення органу державної влади про її застосування і в зв`язку з цим не підпадає під ознаки адміністративно- господарських санкцій.

Дану правову позицію наведено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.02.2018 у справі № 914/607/17.

В даному випадку нарахування пені за прострочення сплати штрафу, накладеного Рішенням № 141-р/тк, зупинялось з 28.12.2021 до 25.05.2022 (розгляд справи № 910/21299/21 судом першої інстанції), з 29.06.2022 до 31.01.2023 (розгляд справи № 910/21299/21 судом апеляційної інстанції) та з 21.03.2023 до 04.05.2023 (розгляд справи № 910/21299/21 судом касаційної інстанції).

Позивачем правомірно здійснено розрахунок пені за прострочення відповідачем сплати штрафу, накладеного Рішенням № 141-р/тк, за період:

- з 26.05.2022 (наступний день після прийняття рішення у справі № 910/21299/21) по 28.06.2022 включно (день, який передував винесенню ухвали судом апеляційної інстанції від 29.06.2022 у справі № 910/21299/21);

- з 01.02.2023 (наступний день після прийняття судом апеляційної інстанції постанови у справі № 910/21299/21) по 20.03.2023 включно (день, який передував винесенню ухвали судом касаційної інстанції від 21.03.2023 у справі № 910/21299/21);

- з 05.05.2023 (наступний день після прийняття ухвали Верховним Судом від 04.05.2023 у справі № 910/21299/21) по 11.05.2023 включно (день, до якого розраховано пеню).

Кількість днів прострочення сплати штрафу становить 89 днів.

Розмір пені за один день прострочення сплати штрафу становить:

82 052 756 х 1,5 % = 1 230 791,34 гривень, де

82 052 756 гривень - розмір штрафу, накладеного Рішенням № 141-р/тк;

1,5 % - відсоток від суми штрафу відповідно до ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

За 89 днів прострочення сплати штрафу сума пені становить:

1 230 791,34 х 89 = 109 540 429,26 гривень.

Відповідно до ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням Комітету.

Отже, розмір пені становить 82 052 756 гривень.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на момент подання позовної заяви, ФОП Сергієнко В.І. припинено (дата запису:23.01.2023 року, номер запису: 024263265, підстава: власне рішення).

Велика Палата Верховного Суду у справі № 904/1083/18 роз`яснила, що з 15 грудня 2017 року господарський суд не може закрити провадження у справі, якщо до подання позову припинено діяльність фізичної особи підприємця, яка є однією зі сторін у справі (згідно з п. 6 ч. 1 ст. 231 ГПКУ у редакції Закону №2147).

Господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПКУ спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Отже, позивач, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін.

Станом на день розгляду спору штраф та пеня не сплачені, доказів на підтвердження їх оплати відповідачем не надано, на наявність таких доказів відповідач у відзиві не посилався.

Заперечення відповідача у відзиві зводяться до заперечень проти рішення позивача, однак, як вже вказував суд вище, судовими рішеннями у справі № 910/21299/21 встановлено законність та правомірність Рішення № 141-р/тк.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002р, Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007р. одним з основних елементів верховенства права визнано принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до п. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Враховуючи викладене, вимоги позивача є обґрунтованими, такими, що підтверджуються матеріалами справи, відповідачем не спростовані, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

Частинами 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як вказано в статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено що, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

В статті 79 Господарського процесуального кодексу України вказано, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача у зв`язку з задоволенням позову.

Керуючись статтями 129,232-233,236-238,240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) штраф у розмірі 82 052 756 (вісімдесят два мільйони п`ятдесят дві тисячі сімсот п`ятдесят шість) гривень та пеню у розмірі 82 052 756 (вісімдесят два мільйони п`ятдесят дві тисячі сімсот п`ятдесят шість) гривень і зарахувати зазначені суми в дохід загального фонду Державного бюджету України, отримувач: ГУК у м. Києві / Соломян. р-н, код отримувача (ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку (IBAN) UА0026010, код класифікації доходів бюджету: 21081100.

3. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Антимонопольного комітету України, вул. Митрополита Василя Липківського, 45, м Київ, 03035, ідентифікаційний код 00032767) судовий збір у розмірі 751 520 (сімсот п`ятдесят одна тисяча п`ятсот двадцять) гривень.

Видати наказ із набранням цим рішенням законної сили.

Рішення підписано 01.02.2024 року

Суддя Тимощенко О.М.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.241 ГПК України. Порядок та строки оскарження рішення встановлені ст.ст. 256-257 ГПК України.