ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

29 січня 2024 року Справа № 918/587/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Маціщук А.В. , суддя Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Приступлюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу заступника керівника Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону

на рішення Господарського суду Рівненської області від 18.09.2023

(ухвалене о 16:06 год. у м. Рівному, повний текст складено 28.09.2023)

у справі № 918/587/23 (суддя Політика Н.А.)

за позовом заступника керівника Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі органів уповноважених здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах:

1) Міністерства оборони України,

2) Військової частини НОМЕР_1

до фізичної особи-підприємця Бузівського Сергія Андрійовича

про визнання недійсними договорів в частині та стягнення сплаченого ПДВ в сумі 78 880 грн 08 коп.

за участю представників:

від Міністерства оборони України - Балтак Д.О.;

від Військової частини НОМЕР_1 - Бородєй Н.С.;

від фізичної особи-підприємця Бузівського С. А. - Бузівський С.А., Андрієвський А.О.;

прокурор - Гандзілевський Н.А.

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі органу уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 звернувся до Господарського суду Рівненської області із позовом до фізичної особи-підприємця Бузівського Сергія Андрійовича, в якому просив:

- визнати недійсними пункти 1.2. договорів, що укладені між Військовою частиною НОМЕР_1 та фізичною особою-підприємцем Бузівським Сергієм Андрійовичем: від 06.04.2022 № 4, від 18.04.2022 № 8, від 24.05.2022 № 34, від 26.05.2022 № 35, від 01.06.2022 № 38, від 08.06.2022 №44, від 01.07.2022 № 58, від 07.07.2022 № 64, від 19.07.2022 № 65, від 04.10.2022 № 82, від 07.10.2022 № 83, від 12.10.2022 № 87, від 24.10.2022 № 105, від 28.11.2022 № 173, від 28.11.2022 № 174, від 01.12.2022 № 181, від 01.12.2022 № 182, від 05.12.2022 № 193, від 05.12.2022 № 202, від 14.12.2022 № 229 в частині включення до ціни договорів суми ПДВ у розмірі 78 880 грн 08 коп.;

- стягнути з фізичної особи-підприємця Бузівського Сергія Андрійовича на користь Військової частини НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 78 880 грн 08 коп. сплаченого ПДВ.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що Військова частина НОМЕР_1 уклала з фізичною особою-підприємцем Бузівським Сергієм Андрійовичем договори на постачання товарно-матеріальних цінностей.

Військовою частиною НОМЕР_1 на виконання умов вказаних договорів оплачено поставлений відповідачем товар у сумі 473 280 грн 50 коп., у тому числі ПДВ - 78 880 грн 08 коп.

Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 № 178 "Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану" установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану, операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби України тощо, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою. Постанова набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24.02.2022.

Фізична особа-підприємець Бузівський Сергій Андрійович не повернув безпідставно отримані кошти на виконання умов вказаних договорів у розмірі 78 880 грн 08 коп. (ПДВ) та продовжує їх утримувати (користуватись).

Враховуючи вищевикладене, прокурор просить визнати недійсними пункти 1.2. наведених вище договорів, в частині включення до ціни договорів суми ПДВ 20%, що укладені між Військовою частиною НОМЕР_1 та фізичною особою-підприємцем Бузівським Сергієм Андрійовичем, а також стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 78 880 грн 08 коп. сплаченого ПДВ.

Господарський суд Рівненської області рішенням від 18.09.2023 у справі №918/587/23 в позові відмовив.

При ухваленні вказаного рішення суд першої інстанції виходив з того, що за нульовою ставкою обкладаються податком на додану вартість виключно операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил України з метою виконання мобілізаційних завдань.

Оскільки прокурором не доведено належними та допустимими доказами, що спірні договори, укладені між Військовою частиною НОМЕР_1 та ФОП Бузівським С.А., відносяться до договорів з метою виконання мобілізаційних завдань, суд дійшов висновку про відмову в позові.

Розглядаючи спірні правовідносини місцевий господарський суд застосував відповідні положення ст. ст. 203, 215, 217, 628 ЦК України, ст. ст. 180, 265 Господарського кодексу України, ст. ст. 14, 195 Податкового кодексу України, ст. 11 Закону України "Про ціни і ціноутворення", ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", постанови Кабінету Міністрів України № 178 від 02.03.2022 "Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану", постанови Кабінету Міністрів України від 05.12.2018 № 1043-0039 "Про затвердження мобілізаційних завдань (замовлень) на особливий період".

Не погоджуючись з вказаним рішенням до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся заступник керівника Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону, у якій просить рішення Господарського суду Рівненської області від 18.09.2023 у справі № 918/587/23 скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована таким.

Рішення суду ухвалене з неправильним застосуванням ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", постанови Кабінету Міністрів України від 05.12.2018 № 1043-0039 "Про затвердження мобілізаційних завдань (замовлень) на особливий період" (застосовано закон, який не підлягав застосуванню), а також пп. "г" пп. 195.1.2 п. 195.1 ст. 195 Податкового кодексу України, п. 1 постанови № 178 (неправильно розтлумачено закон, який підлягав застосуванню), ст. ст. 203, 215, 217, 1212 ЦК України, та при неповному з`ясуванні обставин, які мають значення для справи.

Місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про необхідність укладення договорів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил України саме на виконання мобілізаційних завдань як умови застосування нульової ставки ПДВ, що призвело до помилкового застосування до спірних правовідносин норм матеріального права, які не підлягали застосуванню, а саме - ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", постанови Кабінету Міністрів України від 05.12.2018 № 1043-0039 "Про затвердження мобілізаційних завдань (замовлень) на особливий період".

Оскільки пунктом 1.2 договорів між Військовою частиною НОМЕР_1 та ФОП Бузівським С.А. які є ідентичними (типовими) до ціни договорів включено суму ПДВ, за придбання Військовою частиною НОМЕР_1 товарів для забезпечення транспорту, що суперечить положенням Податкового кодексу України та постанови КМУ № 178, наявні підстави для визнання недійсними положень таких договорів в частині включення до ціни правочинів ПДВ.

При оподаткуванні операцій з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил України, в тому числі Військової частини НОМЕР_1 , якщо такі операції здійснюються за договорами, укладеними починаючи з 24.02.2022, застосовується нульова ставка ПДВ при дотриманні вимог, визначених постановою № 178, яка не містить нормативних правил щодо укладення таких договорів для виконання мобілізаційних завдань (замовлень).

Таким чином, прокурор вважає, що суд у зв`язку з неповним з`ясуванням всіх обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, зробив хибні висновки щодо безпідставності позовних вимог, що відповідно ч. 1 ст. 277 ГПК України, є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.

Міністерство оборони України у відзиві вказує, що не підтримує вимоги апеляційної скарги, оскільки їх зміст спростовується положеннями чинного законодавства України, які регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Зазначає, що вимоги щодо укладання договорів на виконання мобілізаційних завдань визначені постановою КМУ від 05.12.2018 № 1043-0039 "Про затвердження мобілізаційних завдань (замовлень) на особливий період". Відповідно до зазначеної постанови визначено відповідних виконавців мобілізаційних завдань щодо постачання певних видів товарно-матеріальних цінностей.

Продовжує, що операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту ЗСУ обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою виключно з метою виконання мобілізаційних завдань.

Тому просить ухвалити постанову, якою апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Господарського суду Рівненської області від 18.09.2023 у справі № 918/587/23 - без змін.

Відповідач подав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується із доводами прокурора, з таких підстав.

Жодних мобілізаційні завдання для відповідача не встановлювалися та до нього не доводилися, а тому поставка товарів за спірними договорами не вважається виконанням мобілізаційних завдань. Як наслідок застосування мною нульової ставки з податку на додану вартість суперечило б законодавству оскільки не охоплюється метою Постанови КМУ № 178 від 02.03.2022.

Індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватись виключно платником податків, якому таку консультацію надано. Податкові консультації не мають сили нормативно-правового акта, а тому не можуть конкурувати з іншими рішеннями (нормативно-правовими актами чи правовими актами індивідуальної дії) суб`єкта владних повноважень, оскільки за юридичною природою є відмінними від останніх. Окрім того, індивідуальні податкові консультації: не породжують для платників податків настання будь-яких юридичних наслідків; не впливають на їхні права й обов`язки; не є обов`язковими для виконання.

Спірні договори могли бути укладені сторонами без включення до них умов щодо податку на додану вартість. При цьому, як вірно зауважив суд першої інстанції, хоча ПДВ і включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну (істотною умовою) в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися за погодженням сторін. Подібний за змістом правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 916/2478/20 та від 03.12.2021 у справі №910/12764/20.

З посиланням на пп. 14.1.178 п. 14.1 ст. 14, п. 185.1 ст. 185, п.194.1 ст. 194 Податкового кодексу України вказує, що до операцій з постачання товарів застосовується ставка ПДВ у розмірі 20%.

Звертає увагу суду, що норми податкового законодавства не містять визначення чи роз`яснення поняття "забезпечення транспорту", а законодавством також не визначено ні переліку товарів для забезпечення транспорту, ні переліку кодів з Єдиного закупівельного словника ДК 021:2015 чи кодів УКТ ЗЕД, тому вважає, що не має встановлених законом підстав класифікувати здійснені відповідачем поставки, як "забезпечення транспорту", у зв`язку із чим немає підстав для застосування нульової ставки з податку на додану вартість.

Зауважує, що за операціями з постачання товарів для Військової частини НОМЕР_1 у фізичної особи - підприємця Бузівського С.А. виникли податкові зобов`язання з податку на додану вартість, які сплачено до бюджету. В разі задоволення позову будуть порушені інтереси відповідача, адже він буде зобов`язаний повернути вже сплачений до державного бюджету податок на додану вартість, який не може бути повернутий з державного бюджету.

Оскільки прокурор не зазначає про залучення відповідача до виконання мобілізаційного завдання, не наводить підстав вважати поставку товарів за оспорюваними договорами "забезпеченням наземного військового транспорту", не вказує, які пункти договорів суперечать ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, в якій частині договори суперечить інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, то відсутні підстави для визнання договорів недійсними.

Посилається, на те, що в цьому випадку, відбудеться втручання держави у право власності особи, яке не може вважатися виправданим, оскільки таке втручання не відповідає "суспільному" чи "публічному" інтересу. Також недотримується і принцип пропорційності, адже сплативши податок на додану вартість до державного бюджету, держава вимагає його повернення, що свідчить про подвійність стягнення.

Враховуючи все вищевикладене, відповідач вказує, що подана заступником керівника Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону апеляційна скарга не містить належного обґрунтування неповноти з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також не містить належного обґрунтування неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті та справедливе рішення, яке базується на правильному застосуванні норм права та дослідженні усіх обставин справи.

Тому, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги заступника керівника Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в повному обсязі.

Прокурор, у відповіді на відзив відповідача вказує, що не погоджується із доводами відповідача, оскільки, на думку прокурора, відмова у позові, не призведе до справедливого судового розгляду справи, суперечитиме інтересам Держави.

Зауважує, що відповідач отримав від військової частини суму ПДВ, попри те, що відповідний товар оподатковувався за нульовою ставкою.

Вважає, що доводів відповідача про не укладення договорів з метою виконання мобілізаційних завдань та відсутності підстав для застосування положень Постанови КМУ №178 від 02.03.2022 ґрунтуються на помилковому ототожненні мети прийняття вказаної Постанови з метою укладення господарських договорів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил України.

Звертає увагу на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 14.11.2023 у справі № 910/2416/23.

Посилається на листи-роз`яснення Державної податкової служби України від 29.07.2022 №8271/6/99-00-21-03-02-06, від 28.12.2022 № 12537/5/99-00-21-03-02-05 та індивідуальну податкову Державної податкової служби України консультацію від 07.06.2023 №1372/ІПК/99-00-04-02-03-05.

Підсумовує, що при оподаткуванні операцій з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил України, в тому числі Військової частини НОМЕР_1 , якщо такі операції здійснюються за договорами, укладеними починаючи з 24.02.2022, застосовується нульова ставка ПДВ при дотриманні вимог, визначених Постановою КМУ № 178, яка не містить нормативних правил щодо укладення таких договорів для виконання мобілізаційних завдань (замовлень).

Враховуючи вищевикладене, вважає твердження відповідача, які наведені у відзиві на апеляційну скаргу, необґрунтованими та такими, що не можуть братися судом до уваги при перегляді рішення суду першої інстанції.

Просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 18.09.2023 у справі № 918/587/23 та ухвалити нове про задоволення позову.

Військова частина НОМЕР_1 не скористалася правом подати відзив на апеляційну скаргу прокурора, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судових засіданнях Північно-західного апеляційного господарського суду 18.12.2023 та 29.01.2024 прокурор підтримав доводи апеляційної скарги та відповіді на відзив. Вказав, що судом першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення було порушено норми матеріального права. Пояснив, що товар, котрий постачався за спірними договорами мав оподатковувався за нульовою ставкою. З огляду на вказане, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Відповідач та його представник в судових засіданнях 18.12.2023 та 29.01.2024 заперечили проти задоволення апеляційної скарги. Зауважили, що товар мав би оподатковуватися за нульовою ставкою у випадку його постачання на виконання мобілізаційних завдань, однак в цьому випадку договори не укладалися на виконання мобілізаційних завдань. Просили суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник Міністерства оборони України в судових засіданнях 18.12.2023 та 29.01.2024 вказав, що прокурором помилково трактуються положення законодавства. На думку представника, рішення місцевого господарського суду є законним та обґрунтованим, а тому просив залишити його без змін та відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Представник Військової частини НОМЕР_1 в судовому засіданні 18.12.2023 підтримав позицію Міністерства оборони України, а в судовому засіданні 29.01.2024 позицію прокурора.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при ухвалені рішень норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржене рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити, виходячи з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що впродовж 2022 року між фізичною особою-підприємцем Бузівським Сергієм Андрійовичем (далі - продавець) та Військовою частиною НОМЕР_1 (далі - покупець) укладено 20 договорів на закупівлю запасних частин до транспортних засобів (т. 1, а. с. 19-78), які за своїм змістом є аналогічними, а саме:

- Договір № 4 від 06.04.2022 на загальну суму 16 920 грн, в тому числі ПДВ 2 820 грн (видаткова накладна № САБ-041 від 06.04.2022);

- Договір № 8 від 18.04.2022 на загальну суму 19 660 грн 80 коп., в тому числі ПДВ 3 276 грн 80 коп. (видаткова накладна № САБ-046 від 18.04.2022);

- Договір № 34 від 24.05.2022 на загальну суму 40 718 грн 40 коп., в тому числі ПДВ 6 786 грн 40 коп. (видаткова накладна № САБ-054 від 24.05.2022);

- Договір № 35 від 26.05.2022 на загальну суму 22 620 грн 40 коп., в тому числі ПДВ 3 770 грн.(видаткова накладна № САБ-056 від 26.05.2022);

- Договір № 38 від 01.06.2022 на загальну суму 5 247 грн 60 коп., в тому числі ПДВ 874 грн 60 коп. (видаткова накладна № САБ-055 від 01.06.2022);

- Договір № 44 від 08.06.2022 на загальну суму 37 248 грн 80 коп., в тому числі ПДВ 6 208 грн 13 коп. (видаткова накладна № САБ-064 від 08.06.2022);

- Договір № 58 від 01.07.2022 на загальну суму 7 395 грн 60 коп., в тому числі ПДВ 1 232 грн 60 коп. (видаткова накладна № САБ-079 від 01.07.2022);

- Договір № 64 від 07.07.2022 на загальну суму 7 249 грн 20 коп., в тому числі ПДВ 1 208 грн 20 коп. (видаткова накладна № САБ-080 від 07.07.2022);

- Договір № 65 від 19.07.2022 на загальну суму 2 654 грн 40 коп., в тому числі ПДВ 442 грн 40 коп. (видаткова накладна № САБ-087 від 19.07.2022);

- Договір № 82 від 04.10.2022 на загальну суму 6 840 грн, в тому числі ПДВ 1 140 грн (видаткова накладна № САБ-0153 від 04.10.2022);

- Договір № 83 від 07.10.2022 на загальну суму 9 951 грн 10 коп., в тому числі ПДВ 1 658 грн 52 коп. (видаткова накладна № САБ-0150 від 07.10.2022);

- Договір № 87 від 12.10.2022 на загальну суму 5 899 грн 20 коп., в тому числі ПДВ 983 грн 20 коп. (видаткова накладна № САБ-0159 від 12.10.2022);

- Договір № 105 від 24.10.2022 на загальну суму 14 157 грн 60 коп., в тому числі ПДВ 2 359 грн 60 коп. (видаткова накладна № САБ-0161 від 24.10.2022);

- Договір № 173 від 28.11.2022 на загальну суму 60 768 грн, в тому числі ПДВ 10 128 грн (видаткова накладна № САБ-0188 від 28.11.2022);

- Договір № 174 від 28.11.2022 на загальну суму 23 234 грн 40 коп., в тому числі ПДВ 3 872 грн 40 коп. (видаткова накладна № САБ-0187 від 28.11.2022);

- Договір № 181 від 01.12.2022 на загальну суму 11 031 грн 80 коп., в тому числі ПДВ 1 838 грн 63 коп. (видаткова накладна № САБ-0191 від 05.12.2022);

- Договір № 182 від 01.12.2022 на загальну суму 4 522 грн 80 коп., в тому числі ПДВ 753 грн 80 коп. (видаткова накладна № САБ-0190 від 01.12.2022);

- Договір № 193 від 05.12.2022 на загальну суму 102 741 грн 60 коп., в тому числі ПДВ 17 123 грн 60 коп. (видаткова накладна № САБ-0194 від 05.12.2022);

- Договір № 202 від 05.12.2022 на загальну суму 16 435 грн 20 коп., в тому числі ПДВ 2 739 грн 20 коп. (видаткова накладна № САБ-0199 від 05.12.2022);

- Договір № 229 від 14.12.2022 на загальну суму 57 984 грн, в тому числі ПДВ 9 664 грн (видаткова накладна № САБ-0205 від 14.12.2022).

Згідно з пунктом 1.1. вказаних Договорів продавець зобов`язується передати у власність покупця товари згідно видаткових накладних, а покупець зобов`язується оплатити їх вартість після їх отримання.

За змістом договорів, які є ідентичними, покупець проводить оплату товарів згідно накладних про отримання товару в день його отримання, але не пізніше 10 банківських днів після отримання накладних (пункт 2.1. Договорів).

На виконання пункту 2.1 Договорів між сторонами підписано видаткові накладні на товар, що зазначені вище.

Відповідно до п. 1.2 Договорів від 06.04.2022 № 4, від 18.04.2022 № 8, від 24.05.2022 № 34, від 26.05.2022 № 35, від 01.06.2022 № 38, від 08.06.2022 № 44, від 01.07.2022 № 58, від 07.07.2022 № 64, від 19.07.2022 № 65, від 04.10.2022 № 82, від 07.10.2022 № 83, від 12.10.2022 № 87, від 24.10.2022 № 105, від 28.11.2022 № 173, від 28.11.2022 № 174, від 01.12.2022 № 181, від 01.12.2022 № 182, від 05.12.2022 № 193, від 05.12.2022 № 202, від 14.12.2022 № 229 до ціни договорів включено суму ПДВ, що становить 78 880 грн 08 коп.

На виконання умов вказаних Договорів Військова частина НОМЕР_1 оплатила поставлений ФОП Бузівським С.А. товар на загальну суму 473 280 грн 50 коп., у тому числі ПДВ - 78 880 грн 08 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями з відмітками банківської установи про оплату (т. 1, а. с. 79-98), а саме: від 08.04.2022 № 361 на суму 16 920 грн, в тому числі ПДВ 2 820 грн; від 21.04.2022 № 403 на суму 19 660 грн 80 коп., в тому числі ПДВ 3 276 грн 80 коп.; від 24.05.2022 № 525 на суму 40 718 грн 40 коп., в тому числі ПДВ 6 786 грн 40 коп.; від 26.05.2022 № 533 на суму 22 620 грн 40 коп., в тому числі ПДВ 3 770 грн; від 01.06.2022 № 552 на суму 5 247 грн 60 коп., в тому числі ПДВ 874 грн 60 коп.; від 13.06.2022 № 622 на суму 37 248 грн 80 коп., в тому числі ПДВ 6 208 грн 80 коп.; від 01.07.2022 № 695 на суму 7 395 грн 60 коп., в тому числі ПДВ 1 232 грн 60 коп.; від 08.07.2022 № 695 на суму 7 249 грн 20 коп., в тому числі ПДВ 1 208 грн 20 коп.; від 19.07.2022 № 763 на суму 2 654 грн 40 коп., в тому числі ПДВ 442 грн 40 коп.; від 04.10.2022 № 1046 на суму 6 840 грн, в тому числі ПДВ 1 140 грн; від 07.10.2022 № 1080 на суму 9 951 грн 10 коп., в тому числі ПДВ 1 658 грн 52 коп.; від 12.10.2022 № 1084 на суму 5 899 грн 20 коп., в тому числі ПДВ 983 грн 20 коп.; від 24.10.2022 № 1122 на суму 14 157 грн 60 коп., в тому числі ПДВ 2 359 грн 60 коп.; від 30.11.2022 № 1322 на суму 60 768 грн, в тому числі ПДВ 10 128 грн; від 30.11.2022 № 1323 на суму 23 234 грн 40 коп., в тому числі ПДВ 3 872 грн 40 коп.; від 01.12.2022 № 1331 на суму 11 031 грн 80 коп., в тому числі ПДВ 1 838 грн 63 коп.; від 01.12.2022 № 1332 на суму 4 522 грн 80 коп., в тому числі ПДВ 753 грн 80 коп.; від 05.12.2022 № 1342 на суму 102 741 грн 60 коп., в тому числі ПДВ 17 123 грн 60 коп.; від 08.12.2022 № 1409 на суму 16 435 грн 20 коп., в тому числі ПДВ 2 739 грн 20 коп.; від 15.12.2022 № 1517 на суму 57 984 грн, в тому числі ПДВ 9 664 грн.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 № 178 "Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану" установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану, операції з постачання товарів ля заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби України тощо, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою. Постанова набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022.

13.02.2023 Військова частина НОМЕР_1 звернулась із листом-вимогою № 3/514 до ФОП Бузівського С.А. про повернення сплачених у 2022 році коштів, тобто у період дії воєнного стану, у виді податку на додану вартість за вказаними договорами поставки товарів у розмірі 78 880 грн 08 коп., на який останній листом від 20.02.2023 фактично повідомив, що намір повернення коштів у нього відсутній (т. 1, а. с. 107-111).

Вказані вище обставини, стали підставою звернення прокурора до суду із цим позовом.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги такі положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

Апеляційний господарський суд з огляду на приписи ст. 269 ГПК України, ту обставину що прокурор оскаржує рішення суду першої інстанції щодо відмови в позові, з підстав його безпідставності, відсутності заперечень інших учасників щодо дотримання прокурором ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", апеляційний господарський суд переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги та не надає оцінку подання позову в цій справі прокурором.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

У відповідності до ст. 20 Господарського кодексу України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Спір у цій справі виник у зв`язку із тим, що відповідач не повернув отримані кошти, а саме суму сплаченого ПДВ.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу (частина 6 вказаної статті).

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не установлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Приписи частини 1 статті 203 ЦК України передбачають, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 217 ЦК України передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами частин 1, 3 статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Ціна у господарському договорі визначається в порядку, установленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до установленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними (частина 5 статті 180 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про ціни і ціноутворення" вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Отже, сторони на договірних засадах передбачають формування ціни за договором.

Податок на додану вартість, визначений в підпункті 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, є непрямим податком, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу. Об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку, зокрема, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу (п. "а" п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України).

Згідно із підпунктом г) підпункту 195.1.2 статті 195 Розділу V Податкового кодексу України за нульовою ставкою оподатковуються операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення наземного військового транспорту чи іншого спеціального контингенту Збройних Сил України, що бере участь у миротворчих акціях за кордоном України, або в інших випадках, передбачених законодавством.

02.03.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №178 "Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану".

Так, відповідно до пунктів 1, 2 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України до припинення чи скасування воєнного стану операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Міністерства внутрішніх справ, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, інших утворених відповідно до законів військових формувань, їх з`єднань, військових частин, підрозділів, установ або організацій, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24.02.2022.

Разом з тим, постанова Кабінету Міністрів України № 178 від 02.03.2022 містить посилання на норми підпункту "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України за нульовою ставкою оподатковуються операції для заправки (дозаправки) або забезпечення наземного військового транспорту чи іншого спеціального контингенту Збройних Сил України, що бере участь у миротворчих акціях за кордоном України, або в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно листа-роз`яснення Державної податкової служби України від 29.07.2022 № 8271/6/99-00-21-03-02-06: нульова ставка податку на додану вартість, відповідно до підпункту "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 розділу V Податкового кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 № 178, застосовується як до операцій з постачання пального, так і до операцій з постачання будь-яких інших товарів, що використовуються для забезпечення транспорту, при умові, що такі операції з постачання здійснюються категоріями суб`єктів, що визначені постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 № 178;

норми Податкового кодексу України не передбачають можливості для платників податку - постачальників здійснювати вибір щодо застосування чи незастосування нульової ставки податку, оскільки застосування встановленої діючим законодавством ставки податку є обов`язком, а не правом платника податку. Застосування нульової ставки податку на додану вартість до операцій з постачання товарів не залежить від факту формування чи не формування постачальниками податкового кредиту за операціями з придбання товарів чи сировини для виготовлення товарів, які надалі постачаються за нульовою ставкою податку.

Подібна позиція щодо застосування вказаних положень ПК України та Постанови № 178 викладена й у листі Державної податкової служби України від 28.12.2022 № 12537/5/99-00-21-03-02-05, наданому Державній аудиторській службі України під час проведення в МО України заходу державного фінансового контролюю

Крім того, Державною податковою службою України надано індивідуальну податкову консультацію від 07.06.2023 № 1372/ІПК/99-00-04-02-03-05, якою роз`яснено, що нульова ставка податку на додану вартість, відповідно до підпункту "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 розділу V Кодексу та Постанови № 178 застосовується як до операцій з постачання пального (товар для заправки), так і до операцій з постачання будь-яких інших товарів, що використовуються для забезпечення транспорту (інші паливно-мастильні матеріали, запасні частини, комплектуючі, охолоджуючі рідини, інструменти та додаткове обладнання, визначені відповідними нормативними та технічними документами тощо), при умові, що такі операції з постачання здійснюються категоріям суб`єктів, що визначені Постановою № 178.

Проаналізувавши Постанову КМУ № 178 від 02.03.2022, суд вказує, що вона хоч і містить положення, що вона прийнята на виконання мобілізаційних завдань, однак її норми слід застосовувати до всіх операцій з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту суб`єктів, вказаних в п. 1 такої Постанови до припинення чи скасування воєнного стану.

Таким чином, відсутність такої мети укладання спірних правочинів, як виконання мобілізаційних завдань не є підставою для оподаткування операцій з постачання товарів за ставкою ПДВ у розмірі 20%.

При цьому, суд зауважує, що нульову ставку податку на додану вартість для операцій з заправки (дозаправки) або забезпечення наземного військового транспорту чи іншого спеціального контингенту визначено не тільки постановою КМУ № 178 від 02.03.2022, це також передбачено підпунктом "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України.

Судом установлено, що між Військовою частиною НОМЕР_1 та фізичною особою-підприємцем Бузівським Сергієм Андрійовичем було укладено 20 договорів на закупівлю запасних частин до транспортних засобів, які укладені після прийняття постанови КМУ №178 від 02.03.2022 "Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану".

При цьому, пункти 2.1. таких Договорів містять положення про те, що сума Договорів включає в себе ПДВ (20 %).

В той же час, оскільки замовником товарів за такими правочинами виступала Військова частина НОМЕР_1 , наведені умови пунктів 2.1. Договорів, у частині включення до договірної ціни податку на додану вартість у розмірі 20 %, а не за нульовою ставкою, суперечать нормам Податкового кодексу України та постанові КМУ №178 від 02.03.2022.

Верховний Суд в постанові від 03.12.2021 у справі № 910/12764/20 вказав, що хоча ПДВ й включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) сторонами за домовленістю, тобто у договірному порядку.

Верховний Суд у вказаній постанові відступив від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 08.04.2021 у справі №922/2439/20 щодо неможливості визнання недійсним частини договору стосовно визначення ПДВ (з посиланням на те, що включення в оплату ПДВ містить ціну розрахункової одиниці вартості товару, тобто є істотною умовою договору), та зазначив про незгоду із висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 12.03.2018 у справі № 910/22319/16, від 08.08.2019 у справі № 911/1626/18.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про наявність правових підстав для визнання недійсними пунктів 1.2. Договорів, що укладені між Військовою частиною НОМЕР_1 та фізичною особою-підприємцем Бузівським Сергієм Андрійовичем, про які вказано вище.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача повернути Військовій частині НОМЕР_1 суму податку на додану вартість у розмірі 78 880 грн 08 коп., сплачену за Договорами, колегія суддів вказує таке.

За положеннями статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Отже, зобов`язання з повернення безпідставно набутого майна виникає відповідно до статті 1212 ЦК України за умови набуття або збереження особою майна за рахунок іншої особи, а також відсутності достатньої правової підстави для такого набуття (збереження), зокрема у разі, коли відповідні підстави згодом відпали.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

З огляду на те, що відповідачем сума податку на додану вартість у розмірі 78 880 грн 08 коп. отримана за товар, який підлягав оподаткуванню за нульовою ставкою, вказана сума коштів є перерахованою поза межами договірних платежів та має наслідком збагачення відповідача за рахунок позивача поза підставою, передбаченою законом.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.02.2022 у справі № 916/707/21.

Тому, апеляційний господарський суд дійшов висновку про задоволення позову у частині стягнення з відповідача отриманої суми ПДВ у розмірі 78 880 грн 08 коп., як безпідставно набуті грошові кошти.

Крім того, щодо доводів відповідача про втручання у право на мирне володіння майном у цій справі, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення від 23.09.1982 у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції", від 11.03.2003 "Новоселецький проти України", від 01.06.2006 у справі "Федоренко проти України"). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1 Першого протоколу. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном, може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів.

Критерій "пропорційності" передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар". З питань оцінки "пропорційності" ЄСПЛ, як і з питань наявності "суспільного", "публічного" інтересу, визнає за державою досить широку "сферу розсуду", за винятком випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах.

Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку, суд вказує, що в цьому випадку не відбудеться непропорційного втручання у право відповідача на мирне володіння майном (грошовими коштами), оскільки останнє було отримано від покупця, всупереч норм законодавства, адже як зазначалося вище, операції з поставки товару мали оподатковуватися за нульовою ставкою.

Крім того, Верховний Суд у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 357/9328/15-ц та у постановах Верховного Суду від 26.07.2018 у справі № 926/1111/15, від 05.02.2020 у справі № 297/616/17 та від 17.06.220 у справі № 922/2246/19, від 07.11.2019 у справі № 488/5027/14-ц висловив правову позицію щодо застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції та практики ЄСПЛ, за якою висновки ЄСПЛ потрібно застосовувати не безумовно, а з урахуванням фактичних обставин справи, оскільки цей суд рекомендував оцінювати дії не тільки органів держави-відповідача, але і самого скаржника. Адже певні випадки порушень, на які особа посилається як на підставу для застосування статті 1 Першого Протоколу, можуть бути пов`язані з протиправною поведінкою самого набувача майна.

Переглядаючи справу, суд апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Верховного Суду викладену у постанові в справі № 910/2416/23, котра ухвалена за розглядом подібних правовідносин щодо обкладання нульовою ставкою ПДВ товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту суб`єктів, коло котрих визначене постановою КМУ № 178 від 02.03.2022.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, знайшли своє місце під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України)

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга заступника керівника Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Рівненської області від 18.09.2023 у справі № 918/587/23 слід скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Щодо розподілу судового збору, колегія суддів, враховує таке.

За загальним правилом, яке визначено п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, зокрема, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч. 9 ст. 129 ГПК України).

Відповідно до ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що судове рішення має бути справедливим.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню (Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15рп/2004 у справі № 1-33/2004).

Проаналізувавши обставини справи, суд встановив, що цей спір виник внаслідок дій не лише відповідача, а й одного із позивачів Військової частини НОМЕР_1 .

Вказане підтверджується в тому числі і тим, що тексти Договорів фактично є шаблонними, в них інформація про покупця (Військову частину НОМЕР_1 ) міститься друкованому вигляді, а про продавця (ФОП Бузівського С.А.) та про товар є написаною ручкою від руки. Також, умови Договорів щодо включення до ціни товарів розміру ПДВ (20 %) також є друкованими, а сама сума ПДВ в подальшому визначалася від ціни товару та дописувалася вручну.

Тобто, за вказаного суд доходить висновку, що включення до умов правочинів, на тепер спірної умови щодо визначення розміру ПДВ на рівні 20%, було наслідком дій і Військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином, оскільки спрів виник внаслідок неправильних дій, як відповідача, так і Військової частини НОМЕР_1 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку про покладення на них у рівних частках судового збору, сплаченого прокурором за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Вказане також забезпечить і справедливість судового рішення в цій частині та в справі у цілому.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275-279, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу заступника керівника Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Рівненської області від 18.09.2023 у справі № 918/587/23 скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Визнати недійсними пункти 1.2. Договорів, що укладені між Військовою частиною НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 ) та фізичною особою-підприємцем Бузівським Сергієм Андрійовичем ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), а саме: № 4 від 06.04.2022; № 8 від 18.04.2022; № 34 від 24.05.2022 № 35 від 26.05.2022; № 38 від 01.06.2022; № 44 від 08.06.2022; № 58 від 01.07.2022; № 64 від 07.07.2022; № 65 від 19.07.2022; № 82 від 04.10.2022; № 83 від 07.10.2022; № 87 від 12.10.2022; № 105 від 24.10.2022; № 173 від 28.11.2022; № 174 від 28.11.2022; № 181 від 01.12.2022; № 182 від 01.12.2022; № 193 від 05.12.2022; № 202 від 05.12.2022; № 229 від 14.12.2022 в частині включення до ціни Договорів загальної суми ПДВ у розмірі 78 880 грн 08 коп.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Бузівського Сергія Андрійовича ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 ) 78 880 грн 08 коп. сплаченого ПДВ.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Бузівського Сергія Андрійовича ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону (79007, Львівська область, місто Львів, вулиця Клепарівська, будинок 20, код 38326057) 28 182 грн судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 ) на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону (79007, Львівська область, місто Львів, вулиця Клепарівська, будинок 20, код 38326057) 28 182 грн судового збору за подання позовної заяви.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця Бузівського Сергія Андрійовича ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону (79007, Львівська область, місто Львів, вулиця Клепарівська, будинок 20, код 38326057) 42 273 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 ) на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону (79007, Львівська область, місто Львів, вулиця Клепарівська, будинок 20, код 38326057) 42 273 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Господарському суду Рівненської області видати накази на виконання цієї постанови.

6. Справу № 918/587/23 надіслати Господарському суду Рівненської області.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "31" січня 2024 р.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.