ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2024 Справа № 917/1554/23

Господарський суд Полтавської області у складі судді Безрук Т. М., за участю секретаря судового засідання Сілаєвої О. Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Альф туристичний оператор"

до Фізичної особи-підприємця Григорьєвої Марії Олексіївни

про стягнення 18 224,00 грн

представники сторін не з`явилися

встановив:

До Господарського суду Полтавської області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Альф туристичний оператор" з позовом до Фізичної особи-підприємця Григорьєвої Марії Олексіївни про стягнення 18224,00 грн штрафних санкцій згідно з агентським договором на реалізацію туристичних послуг № 2021-1886 від 29.04.2021.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач відмовилася від замовленого туристичного продукту за 23 календарні дні, тому за умовами п. 8.4 договору має сплатити штраф в розмірі 30 % від вартості туристичного продукту.

Відповідач у відзиві (а.с.49-52) проти позову заперечує повністю, посилаючись на те, що вона не замовляла у позивача спірну туристичну подорож та не підтверджувала вказане замовлення, а також не повідомляла позивача про анулювання жодних заявок 17.07.2023; надані позивачем скріншоти не можуть бути належними доказами у справі, так як не засвідчені належним чином - не містять електронного підпису документа.

Позивач у відповіді на відзив (а.с.58-62) вказує, що відповідач безпідставно заперечує направлення замовлення та відмову від нього, оскільки ці дії вчинялися у системі «оn-lіnе» бронювання у відповідності до умов договору через вказану відповідачем електронну адресу; подання електронного доказу в паперовій формі саме по собі не робить такий доказ неприпустимим.

Позивач у відповіді на відзив повідомив, що він готовий пред`явити для огляду у судовому засіданні оригінали електронних доказів (замовлення № 179338, здійсненого відповідачем та підтвердження такого замовлення), оскільки відповідач безпідставно ставить ці докази під сумнів у відзиві.

У ч. 6 ст. 96 ГПК України вказано, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.

Ухвалою від 14.11.2023 (а.с.69-71) суд витребував у позивача оригінали оспорюваних доказів та призначив судове засідання для їх огляду на 05.12.2023.

У судовому засіданні 05.12.2023 суд оглянув оригінали доказів, сформовані у наданій для огляду електронній системі позивача.

Відповідач у запереченні (а.с.78) вказала, що вона не замовляла у позивача спірну туристичну подорож, жодних рахунків, актів виконаних робіт та інших документів позивач їй не надавав, надані позивачем докази не підписані електронним цифровим підписом, та не підтверджувала вказане замовлення, а також не повідомляла позивача про анулювання жодних заявок; вказані докази могли бути виготовлені самим позивачем з метою незаконного збагачення.

Позивач надав клопотання (вх. № 15839 від 08.12.2023, а.с.101 -102) про приєднання додаткових доказів (копії електронних реєстраційних карток в системі on-line бронювання, електронної виписки з історії бронювань та смс-листування) та поновлення процесуального строку для їх подання.

Ухвалою від 12.12.2023 (а.с.114) суд поновити Товариству з обмеженою відповідальністю "Альф туристичний оператор" процесуальний строк для подання додаткових доказів.

Відповідач подала заперечення (а.с.118) проти прийняття судом поданих позивачем доказів; а також зазначила що надані позивачем роздруківки не є електронним доказом, та прохає врахувати практику Верховного Суду у постанові від 19.01.2022 у справі № 202/2965/21.

Позивач подав заяву від 28.01.2024 про розгляд справи без його участі.

У цій справі суд вчинив такі процесуальні дії.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2023 цей позов переданий на розгляд судді Безрук Т. М. (а.с.39).

Ухвалою від 01.09.2023 (а.с.44) суд відкрив провадження у справі № 917/1554/23, постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Про відкриття провадження та розгляд цієї справи позивач повідомлений належним чином, що підтверджується довідками про доставку ухвал від 01.09.2023, від 14.11.2023, від 05.12.2023, від 12.12.2023, від 05.12.2023 по системі "Електронний суд" позивачу та представнику позивача - адвокату Солошенко С. В. (довідки від 01.09.2023, від 14.11.2023, від 05.12.2023, від 12.12.2023; а.с.45, 76, 77, 99, 100, 116, 117).

Відповідно до ч.6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення, зокрема, є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

В ч. 7 ст. 242 ГПК України вказано, якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

Про відкриття провадження та розгляд цієї справи відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується наступним.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 01.09.2023, ухвали від 14.11.2023, 05.12.2023, від 12.12.2023, надіслані відповідачу на адресу: АДРЕСА_1 , повернулися до суду з довідкою поштового відділення про відсутність адресата за вказаною адресою (а.с.72-75, 83-87, 94-98).

Таку є адресу відповідач повідомив суду у заявах по суті справи (у відзиві, запереченнях)

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Таким чином, відповідно до ч. 7 ст. 120, ст. 242 ГПК України вказані ухвали суду вважаються врученими відповідачу.

Належне повідомлення відповідача про розгляд цієї справи підтверджується також заявою представника відповідач про ознайомлення 22.09.2023 з матеріалами цієї справи (а.с.46), а також поданими відповідачем відзивом на позов, запереченнями.

У судовому засіданні 30.01.2024 суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення згідно з ч. 6 ст. 233, ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Альф туристичний оператор" (далі - туроператор, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Григорьєвою Марією Олексіївною (далі - турагент, відповідач) укладено Агентський договір № 2021-1886 від 29.04.2021 на реалізацію туристичних послуг, з додатками № 1 та № 2 (надалі - Договір; а.с.12-17).

Відповідно до пункту 2.1. Договору турагент зобов`язується за дорученням та від імені туроператора за винагороду здійснювати діяльність по реалізації сформованого туроператором турпродукту і укладенню договорів на туристичне обслуговування з третіми особами (фізичними особами - туристами чи юридичними особами - замовниками), а також здійснювати фактичні дії, визначені договором, із забезпечення надання турпродукту (туристичних послуг) туристу.

Порядок замовлення турпродуктів узгоджено сторонами у статті 4 Договору.

Відповідно до п. 4.1. Договору до розділу 4 цього договору застосовуються вимоги статей 641, 642 Цивільного кодексу України, а саме: пропозиція укласти договір та прийняття пропозиції.

Вчинення сторонами дій, що передбачені п. 4. 5, 4.6 цього договору є окремою угодою в якій сторони дійшли суттєвих умов відносно замовлення турагентом у туроператора туристичної послуги на користь третіх осіб - туристів/замовників, зазначене створює обов`язок для турагента здійснити оплату замовленої туристичної послуги повністю, при цьому не є обов`язковою умовою споживання туристом створеної послуги та/або укладання з туристом договору на туристичне ) обслуговування (п. 4.2. договору).

Відповідно до п. 1.1. Договору «Замовлення» (заявка на бронювання турпродукту/туристичної послуги) - письмовий або електронний запит турагента про надання (бронювання, замовлення), обраного туристом турпродукту (туристичної послуги), отриманий туроператором в оригіналі, по факсу, технічними засобами бронювання, в тому числі через систему «on-line» бронювання, або в інший спосіб, що встановлений цим договором чи туроператором, який містить перелік інформації, необхідної для оформлення турпродукту (туристичної послуги). Замовлення (заявка на бронювання) турпродукту/туристичної послуги вважається офертою, тобто пропозицією на укладення договору на туристичне обслуговування, в тому числі і оформлене в системі «on-line» бронювання.

Згідно з п. 4.5 Договору після належного оформлення замовлення турагент направляє його засобами електронного, факсимільного чи поштового зв`язку туроператору або оформлює його в системі «оn-lіnе» бронювання на офіційному сайті туроператора, таке оформлення дорівнює письмовій формі.

Відповідно до п. 1.8. Договору «система «оn-lіnе» бронювання» - це електронна системи обміну даних, розміщена на офіційному сайті туроператора, яка містить актуальну вичерпну інформацію про турпродукт (туристичну послугу) та умови його реалізації, а також забезпечує можливість здійснення замовлення/підтвердження замовлення/ануляцію замовлень в режимі реального часу, з використанням мережі інтернет. Всі дії, вчинені турагентом в системі «оn-lіnе» бронювання», в тому числі направлення замовлення, підтвердження замовлення, ануляція, листування, а також будь-які документи чи витяги, отримані шляхом роздруківки із системи «оn-lіnе» бронювання», мають для сторін цього договору однакову юридичну силу, як і вчинені письмово, уповноваженими на такі дії представниками сторін.

Відповідно до п. 1.13. Договору «офіційний сайт туроператора» - це офіційна веб-сторінка туроператора в мережі Інтернет за адресою www.alf.ua, де розміщується інформація про туристичні продукти туроператора.

У додатку № 2 до Договору (а.с.17 на звороті) сторони узгодили використання системи «оn-lіnе» бронювання».

Згідно з п. 3 Додатку № 2 до Договору всі заявки на бронювання (замовлення), зміни до них або їх ануляція, відправлені від імені турагента за допомогою системи «оn-lіnе» бронювання мають силу заявок, оформлених письмово, з усіма наслідками відповідно до умов договору.

Будь-які операції, здійснені сторонами договору через систему «оn-lіnе» бронювання, як то розміщення замовлення (бронювання) турагентом, підтвердження замовлення (бронювання) туроператором, або відмова чи скасування від розміщеного замовлення (бронювання), є підставою для оплати турагентом туристичних послуг та/або відповідних витрат туроператора, чи штрафних санкцій, відповідно до умов агентського договору на реалізацію туристичних послуг (п. 8 додатку № 2 до Договору).

Згідно з п. 9 додатку № 2 до Договору форми будь-яких документів, роздрукованих туроператором за допомогою системи «оn-lіnе» бронювання та завірених печаткою туроператора, мають силу документів, підписаних сторонами на паперових носіях, до моменту зміни або скасування умов цих документів відповідними письмовими документами, підписаними представниками сторін.

Згідно з п. 10 додатку № 2 до Договору відповідальність турагента за відмову від акцептованого туроператором замовлення , здійсненого в системі «оn-lіnе» бронювання», встановлюється згідно з п. 8.4 цього договору.

У додатку № 1 до Договору (а.с.17) сторони узгодили Перелік повноважених представників турагента, яким згідно з п. 1 є Григорьєва Марія Олексіївна.

У п.3 додатку № 1 до Договору вказано, що у разі використання турагентом системи «оn-lіnе» бронювання», уповноважені особи турагента, у разі надання їм доступу керівником турагента, зобов`язані забезпечити збереження паролів та ключів доступу до системи від несанкціонованого використання. При цьому будь-які дії, вчинені в системі «оn-lіnе» бронювання» туроператора за допомогою паролів, кодів (ключів доступу), наданих турагенту туроператором, вважаються вчиненими уповноваженими на це особами від імені турагента, на підставі яких виникають відповідні зобов`язання сторін, передбачені умоами укладеного сторонами Агентського договору на реалізацію туристичних послуг.

29.04.2021 сторони підписали Акт приймання-передачі паролю і логіну системи «оn-lіnе» бронювання» (а.с.18), в якому підтвердили, що на виконання умов договору про використання системи «оn-lіnе» бронювання» туоператор надав, а турагент отримав 1 комплект паролів та логінів для доступу до системи бронювання туроператора.

У між Додатковій угоді № 1 від 29.04.2021 до Агентського договору №2021-1886 на реалізацію туристичних послуг (далі - Додаткова угода № 1; а.с.19-20), сторони дійшли згоди про впровадження та організацію системи електронного обміну документами та ведення первинних документів у електронному вигляді.

Згідно з під. 2.1 п. 2 Додаткової угоди № 1 при укладанні та виконанні правочинів між сторонами можуть використовуватися документи в електронній формі, а підписання таких документів для підтвердження описаних в них господарських операцій буде здійснюватися з використанням наступних систем електронного документообігу - сервіс електронного документообігу «Вчасно».

У п. 1.1 Додаткової угоди № 1 вказано, що «Вчасно» - це сервіс електронного документообігу, програмно-апаратний комплекс, призначений для автоматизації процесів документообігу між туроператором та іншими зареєстрованими учасниками документообігу та передбачає підписання, надсилання, отримання та зберігання документів онлайн.

Згідно з п.1.2 Додаткової угоди № 1 «Електронні документи (Е-докумнети)» - документи, інформація в яких зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити, оформлюються сторонами для підтвердження описаних в них господарських операцій з використанням системи електронного документообігу за допомогою комп`ютерної програми «Вчасно» із застосуванням електронного підпису.

В п. 8 Додаткової угоди № 1 вказано, що Е-документи вважаються переданими стороною-відправником і отриманими стороною одержувачем з моменту їх внесення в систему «Вчасно» із зазначенням реквізитів сторони одержувача.

Згідно з п. 1.2. Договору «Підтвердження замовлення» - відповідь туроператора по електронних чи факсимільних засобах зв`язку, технічних засобів бронювання, в тому числі через систему «оn-lіnе» бронювання, на замовлення, в якій міститься згода туроператора на надання (бронювання) обраного туристом турпродукту (туристичної послуги). Така відповідь туроператора може бути і надана в тому числі шляхом виписки та надіслання будь-яким із засобів зв`язку на ім`я турагента рахунку-фактури туроператора. Підтвердження замовлення вважається акцептом туроператора, тобто підтвердженням бажання укласти договір на туристичне обслуговування. Турпродукт вважається реалізованим в моменту підтвердження замовлення туроператором.

Згідно з п. 4.6 Договору у разі можливості задоволення всіх істотних умов замовлення турагента, туроператор не пізніше ніж на третій робочий день з дати отримання замовлення здійснює підтвердження замовлення шляхом його оформлення в системі «оn-lіnе» бронювання, з яким турагент повинен ознайомитися та роздрукувати.

У підп. 3.2.2 п. 3.2 Договору вказано, що турагент зобов`язується замовляти турпродукт шляхом подання туроператору замовлення у будь-який спосіб, що встановлений цим договором чи туроператором.

Згідно з п. 6.1. Договору турагент здійснює повну оплату замовленого турпродукту відповідно до виставленого туроператором рахунку-фактури. Строк дії рахунку виставленого і туроператором встановлюється в самому рахунку, оплата рахунку після спливу строк його дії не і може вважатися повною оплатою замовлення, а вартість туристичного продукту може бути змінена.

Відповідно до п. 3.2.4 Договору турагент зобов`язаний здійснювати переказ туроператору вартості турпродукту в строк, встановлений розділом 6 договору, незалежно від розміру, строку фактичного одержання турагентом коштів від туриста чи іншої особи та незалежно від факту реалізації турагентом турпродукту.

Відповідно до підп. 3.2.6 п. 3.2 Договору турагент зобов`язується сповіщати туроператора про зміну замовлення чи відмову від замовлення (ануляцію) у письмовій формі з підписом уповноваженої особи та печаткою (у разі наявності) або через систему «оn-lіnе» бронювання

Відповідно до умов п. 1.5. Договору «Зміна замовлення» - це відмова від замовлення турагентом та пропозиція замінити його на інший турпродукт шляхом подання нового замовлення, в тому числі, але не виключно: заміна одного готелю на інший, та/або зміна дати заїзду чи виїзду з готелю на іншу тощо.

Відповідно до п. 1.4. Договору «Відмова від замовлення», «Ануляція» - є відмовою турагента від замовленого у туроператора турпродукту чи його частини, в тому числі: відмова від усього турпродукту, або зменшення кількості днів, на яку замовляється готель, та/або зменшення числа осіб в замовленні, та/або відмова від однієї чи кількох замовлених в складі турпродукту послуг, несвоєчасна та або неповна оплата рахунку туроператора, не з`явлення туристів до місць надання туристичних послуг, або їх відмова від використання туристичних послуг в цілому або частково, яка надіслана турагентом туроператору будь-яким із засобів зв`язку, в тому числі електронною поштою або за допомогою системи «on - line» бронювання.

За умовами п. 8.4. Договору у випадку відмови турагента від одержання туристичних послуг з будь-яких причин незалежних від туроператора, турагент зобов`язаний сплатити туроператору узгоджену сторонами цього договору неустойку у вигляді штрафу в наступних розмірах і порядку, зокрема, при відмові або зміні замовлення за 22-35 днів до початку подорожі - 30% вартості турпродукту.

Згідно з п. 12.1 Договору цей договір набуває силу з моменту його підписання обома сторонами і діє протягом року. У випадку відсутності заяви однієї із сторін про внесення змін або призупинення договору за місяць до закінчення строку його дії, договір залишається дійсним і автоматично продовжується на наступний рік.

Сторони не надали суду доказів дострокового припинення вказаного договору.

У п. 13 Договору ФОП Григорьєва Марія Олексіївна вказала свою електронну адресу (e-mail): .

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності відповідача - ФОП Григорьєвої Марії Олексіївни є діяльність туристичних агентств (код 79.11).

Позивач у позові посилається на такі обставини:

- 14 липня 2023 року відповідач у відповідності до умов Договору через систему «оn-lіnе» бронювання направив позивачу замовлення на придбання туристичного продукту - туристичної подорожі до Республіки Чорногорія з розміщенням в готелі MONTEBAY PERLA 4* (Прчань) STD MV, 2 ADL, ВВ (2 особи на ім`я: ОСОБА_1 і ОСОБА_2), з автобусним перевезенням і трансфером, в період з 10.08.2023 по 21.08.2023 року;

- загальна вартість замовленого туристичного продукту становила 60 761,00 грн;

- позивач 15.07.2023 року за допомогою системи «оn-lіnе» бронювання підтвердив відповідачу замовлення за № 179338, що, на думку позивача, є акцептом згідно з ст. 638 і ст.642 ЦК України, тобто прийняттям пропозиції на укладення правочину з придбання відповідачем туристичного продукту на умовах Агентського договору, та здійснив фактичне бронювання замовлених відповідачем послуг;

- 15.07.2023 позивач направив відповідачу рахунок-фактуру № СФ-0026801 на оплату туристичних послуг за Замовленням № 179338 із строком оплати до 16.07.2023;

- проте, 16.07.2023 відповідач туристичні послуги не оплатив;

- 17.07.2023 року від відповідача в системі «оn-lіnе» бронювання надійшло повідомлення про те, що у туристів змінилися обставини і 10.08.2023 року вони не зможуть поїхати на ці дату у замовлений готель, та просили прорахувати інший готель на інші дати туристичної подорожі;

- позивач в системі «оn-lіnе» бронювання повідомив відповідача, що відмова (ануляція) від Замовлення можлива із штрафом - 30%;

- відповідач підтвердив ануляцію Замовлення та одночасно повідомив, що штрафні санкції платити не буде.

Позивач вказує, що оскільки відповідач відмовився від замовленого туристичного продукту фактично за 23 календарні дні, то за умовами п. 8.4 Договору на відповідача покладається зобов`язання із сплату штрафу в розмірі 30% від вартості туристичного продукту, що становить 18 224,00 грн.

Позивач направив на адресу відповідача претензію № 07-23/18 від 31.07.2023 (а.с.26-28) з вимогою здійснити оплату штрафу на виконання умов Агентського договору.

Позивач вказує, що штраф відповідач не сплатив, відповіді на претензію від відповідача не надійшло.

З огляду на викладене, позивач звернувся з цим позовом до суду та прохає стягнути з Фізичної особи-підприємця Григорьєвої Марії Олексіївни 18224,00 грн штрафних санкцій згідно з агентським договором на реалізацію туристичних послуг № 2021-1886 від 29.04.2021.

Відповідач у відзиві вказує, що вона не замовляла у позивача спірну туристичну подорож та не підтверджувала вказане замовлення, не повідомляла позивача про анулювання заявок 17.07.2023, а подані позивачем докази не підписані електронним цифровим підписом.

При вирішенні спору суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За ст. 901 Цивільного кодексу України за договором з надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів з надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання ( ч. 2 ст. 901 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 20 Закону України «Про туризм» права і обов`язки, відповідальність сторін та інші умови договору між туроператором і турагентом визначаються відповідно до загальних положень про агентський договір, якщо інше не передбачено договором, укладеним між ними, а також цим Законом.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 205 ЦК України визначає, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідач у відзиві визнає, що між нею та позивачем укладений Агентський договір № 2021-1886 від 29.04.2021 на реалізацію туристичних послуг (надалі - Договір; а.с.12-17).

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як свідчать умови вказаного договору, у ньому сторони передбачили, що замовлення (заявка на бронювання турпродукту/туристичної послуги) - письмовий або електронний запит турагента про надання (бронювання, замовлення), обраного туристом турпродукту (туристичної послуги), отриманий туроператором в оригіналі, по факсу, технічними засобами бронювання, в тому числі через систему «on-line» бронювання, або в інший спосіб, що встановлений цим договором чи туроператором, який містить перелік інформації, необхідної для оформлення турпродукту (туристичної послуги).

При цьому умовами Договору не передбачено, що замовлення у системі «on-line» бронювання повинно підписуватися електронним цифровим підписом.

У Додатковій угоді № 1 від 29.04.2021 (а.с.19-20) при укладанні та виконанні правочинів між сторонами можуть використовуватися документи в електронній формі з використанням системи електронного документообігу за допомогою комп`ютерної програми «Вчасно» із застосуванням електронного підпису.

У підп. 3.2.2 п. 3.2 Договору вказано, що турагент зобов`язується замовляти турпродукт шляхом подання туроператору замовлення у будь-який спосіб, що встановлений цим договором чи туроператором.

Отже, за умовами Договору, додатків № 1 та № 2 до нього, Додаткової угоди № 1 сторони передбачили декілька способів оформлення документів при замовленні, зокрема, як через систему «on-line» бронювання на офіційному на офіційному сайті туроператора (в цьому разі не передбачено підписання документів електронним цифровим підписом), так і через систему «Вчасно» (із застосуванням електронного підпису).

Позивач у позові вказує, що відповідач сформувала замовлення через систему «on-line» бронювання на офіційному на офіційному сайті туроператора.

Відповідач доказів взаємодії з позивачем у системі «Вчасно» суду не надав. Таким чином, твердження відповідача про те, що усі документи повинні бути посвідчені електронним підписом, не відповідають умовам укладеного між сторонами Договору.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності відповідача - ФОП Григорьєвої Марії Олексіївни є діяльність туристичних агентств (код 79.11).

У п. 13 Договору ФОП Григорьєва Марія Олексіївна вказала свою електронну адресу (e-mail): ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідач також підписала додаток № 2 до Договору (а.с.17 на звороті), в якому сторони узгодили використання системи «оn-lіnе» бронювання».

Згідно з п. 3 Додатку № 2 до Договору всі заявки на бронювання (замовлення), зміни до них або їх ануляція, відправлені від імені турагента за допомогою системи «оn-lіnе» бронювання мають силу заявок, оформлених письмово, з усіма наслідками відповідно до умов договору.

Відповідач шляхом підписання Акту приймання-передачі паролю і логіну системи «оn-lіnе» бронювання» від 29.04.2021 (а.с.18) підтвердила, що на виконання умов договору про використання системи «оn-lіnе» бронювання» туоператор надав, а турагент отримав 1 комплект паролів та логінів для доступу до системи бронювання туроператора.

Як свідчать надані позивачем докази, від турагента із електронної адреси greenway.tours7 через систему «оn-lіnе» бронювання 14 липня 2023 року о 16:33 год. надійшло позивачу замовлення на придбання туристичного продукту - туристичної подорожі до Республіки Чорногорія з розміщенням в готелі MONTEBAY PERLA 4* (Прчань) STD MV, 2 ADL, ВВ (2 особи на ім`я: ОСОБА_1 і ОСОБА_2), з автобусним перевезенням і трансфером, в період з 10.08.2023 по 21.08.2023 року (а.с.21).

Позивач 15.07.2023 у системі «оn-lіnе» бронювання підтвердив замовлення за № 179338, що згідно з ст. 638 і ст.642 ЦК України є прийняттям пропозиції на укладення правочину з придбання відповідачем туристичного продукту на умовах Агентського договору, визначив загальну вартість замовленого туристичного продукту в сумі 60 761,00 грн (а.с.22).

Позивач у системі «оn-lіnе» бронювання сформував відповідачу рахунок-фактуру № СФ-0026801 15.07.2023 на оплату туристичних послуг за Замовленням № 179338 із строком оплати до 16.07.2023 (а.с.23).

Згідно з п. 1.2. Договору «Підтвердження замовлення» - відповідь туроператора по електронних чи факсимільних засобах зв`язку, технічних засобів бронювання, в тому числі через систему «оn-lіnе» бронювання, на замовлення, в якій міститься згода туроператора на надання (бронювання) обраного туристом турпродукту (туристичної послуги).

Згідно з п. 4.6 Договору у разі можливості задоволення всіх істотних умов замовлення турагента, туроператор не пізніше ніж на третій робочий день з дати отримання замовлення здійснює підтвердження замовлення шляхом його оформлення в системі «оn-lіnе» бронювання, з яким турагент повинен ознайомитися та роздрукувати.

Як свідчать надані позивачем докази, від турагента із електронної адреси greenway.tours7 через систему «оn-lіnе» бронювання 17.07.2023 о 11:15 год. позивачу надійшло повідомлення про те, що у туристів змінилися обставини і 10.08.2023 року вони не зможуть поїхати на ці дату у замовлений готель, та просили прорахувати інший готель на інші дати туристичної подорожі (а.с.24).

Позивач 17.07.2023 о. 13:16 год. в системі «оn-lіnе» бронювання повідомив турагента за електронною адресою greenway.tours7, що відмова (ануляція) від замовлення можлива із штрафом - 30% (а.с.24).

Турагент із електронної адреси greenway.tours7 через систему «оn-lіnе» бронювання 17.07.2023 о 15:39 підтвердив позивачу ануляцію замовлення та одночасно повідомив, що штрафні санкції платити не буде.

Тобто, вказані замовлення турпродукту, зміна замовлення та ануляція замовлення надійшли від турагента із електронною адресою greenway.tours7, яку ФОП Григорьєва Марія Олексіївна вказала п. 13 Договору як свою електронну адресу.

Позивач у відповіді на відзив (а.с.58-62) вказує, що відповідач безпідставно заперечує направлення замовлення та відмову від нього, оскільки ці дії вчинялися у системі «оn-lіnе» бронювання у відповідності до умов договору через вказану відповідачем електронну адресу; подання електронного доказу в паперовій формі саме по собі не робить такий доказ неприпустимим.

Позивач у відповіді на відзив повідомив, що він готовий пред`явити для огляду у судовому засіданні оригінали електронних доказів (замовлення № 179338, здійсненого відповідачем та підтвердження такого замовлення), оскільки відповідач безпідставно ставить ці докази під сумнів у відзиві.

У ч. 6 ст. 96 ГПК України вказано, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.

Оскільки відповідач у відзиві заперечувала існування вказаних доказів, то суд ухвалою від 14.11.2023 (а.с.69-71) витребував у позивача оригінали оспорюваних доказів та призначив судове засідання для їх огляду на 05.12.2023.

У судовому засіданні 05.12.2023 суд оглянув оригінали вказаних доказів, які сформовані у наданій для огляду електронній системі позивача з доступом на офіційну веб-сторінку в мережі Інтернет за адресою www.alf.ua. Також у цій системі наявні відомості про реєстрацію ФОП Григорьєва Марія Олексіївна (а.с.104).

Відповідач у це судове засідання для огляду вказаних доказів не з`явилася.

Відповідач у відзиві прохає врахувати правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 19.01.2022 у справі № 202/2965/21.

Так Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19.01.2022 у справі № 202/2965/21 досліджував обставини спору, за якими:

- спірне майно, грошові кошти у розмірі 65 000 доларів США, набуті ОСОБА_2, з якою ОСОБА_1 не пов`язаний договірними правовідносинами щодо такого майна, які б свідчили про існування будь-якої розумної та справедливої підстави для отримання їх відповідачем та набуття їх у власність;

- належним та допустимим доказом існування відносин з договору дарування щодо предмета спору мав бути певний письмовий договір, існування якого стороною не доведено і судами не встановлено, тому є правильним висновки судів про те, що спірні грошові кошти не є дарунком в розумінні положень статті 717 ЦК України;

- суди правомірно не враховували електронні докази про надсилання позивачем на електронну пошту відповідача листа від банківської установи з формою замовлення на вчинення грошового переказу у розмірі 65 000 доларів США на ім`я та на банківський рахунок відповідача з призначенням платежу "Допомога", а також власноручно написану розписку позивача про дарування відповідачу коштів у розмірі 65 000 доларів США, надіслану позивачем у месенджері WhatsApp;

- суд вказав, що при наданні в якості електронних доказів листа банківської установи з формою замовлення на вчинення позивачем грошового переказу у розмірі 65 000 доларів США на ім`я та на банківський рахунок відповідача, а також роздруківок з мобільного додатку WhatsApp, відповідач не звернула увагу на вимоги закону, а також що лист банківської установи не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа.

Отже, вказана постанова стосується отримання коштів не в межах договору, а поза договірними відносинами, суд зробив висновок про необхідність посвідчення цифровим підписом листа банківської установи з замовленням на вчинення грошового переказу, а також щодо розписки про отримання коштів. Тобто правовідносини у вказаній справі не є подібними із правовідносинами, що досліджуються у справі № 917/1554/23. Тому вказана постанова Верховного Суду не може бути застосована до цієї справи.

Відповідач у відзиві відхиляє посилання позивача на зазначені електронні докази з тих підстав, що вказані докази не є належними та допустимими в розумінні ст. 5, частин 1, 2 ст. 6 Закону "Про електронні документи та електронний документообіг" за відсутності електронного цифрового підпису уповноваженої особи.

Суд вважає такий висновок відповідача помилковим, оскільки позивач помилково ототожнив електронний документ та електронний доказ.

При цьому суд враховує правовий висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладений у постанові від 3 серпня 2022 року у cправі № 910/5408/21, де Верховний Суд зазначив наступне.

Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною (ст. 5 Закону "Про електронні документи та електронний документообіг").

Відповідно до ст. 1 зазначеного Закону обов`язковий реквізит електронного документа - обов`язкові дані в електронному документі, без яких він не може бути підставою для його обліку і не матиме юридичної сили.

Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України "Про електронні довірчі послуги". Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах (ст. 6 Закону "Про електронні документи та електронний документообіг").

Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону "Про електронні довірчі послуги" електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис. Кваліфікованим електронним підписом є удосконалений електронний підпис, який створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті відкритого ключа (п. 23 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону).

Водночас відповідно до ч. 1 ст. 96 ГПК електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), вебсайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 15.07.2022 у справі №914/1003/21 зазначив:

"68. На відміну від електронного документа, електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Таким чином, повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою, є електронним доказом.

69. У частині другій статті 96 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. У частині третій зазначеної статті встановлено, що учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

70. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, в якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 Господарського процесуального кодексу України), який, в свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 Господарського процесуального кодексу України). Таким чином, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу (такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 922/51/20, від 14.12.2021 у справі № 910/17662/19).

71. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (частини п`ята, шоста статті 96 Господарського процесуального кодексу України).

72. Сам лист електронної пошти є таким, що містить відомості про факт відправлення повідомлення із відповідної електронної адреси, час відправлення, адресатів листа - осіб, до відома яких було доведено таке повідомлення тощо. У випадку, якщо позивач подає позов у паперовій формі, то електронний лист може бути наданий суду у вигляді відповідної роздруківки.

73. Така роздруківка електронного листа та додатків до нього є паперовою копією електронного доказу».

Аналогічні висновки містилися у постанові Верховного Суду від 13.10.2021 у справі №923/1379/20, на яку послався скаржник.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що листування шляхом надіслання електронних листів уже давно стало частиною ділових звичаїв в Україні, а здійснення електронної переписки як усталеного звичаю ділового обороту в Україні, що не вимагає договірного врегулювання, визнається цивільним звичаєм за ст. 7 ЦК (постанови Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №914/2505/17, від 13.10.2021 у справі №923/1379/20, на яку посилався скаржник, ухвала Верховного Суду від 25.05.2022 у справі №914/1003/21).

Верховний Суд у постановах від 13.07.2020 у справі №753/10840/19, від 18.02.2021 у справі №442/3516/20 наданими сторонами скрін-шотами повідомлень з телефону та планшету, роздруківками з Viber фактично визнав належними та допустимими доказами, які досліджені судами у їх сукупності та яким надана належна правова оцінка.

Також Верховний Суд у постановах від 17.04.2020 у справі №905/2319/17, від 25.03.2020 у справі №570/1369/17, від 13.07.2020 у справі №753/10840/19, від 27.11.2019 у справі №1540/3778/18 дійшов висновку, що переписка у Viber, Skype та інших месенджерах, включно з голосовими повідомленнями та іншим, є належним електронним доказом у судових справах.

У постанові від 29.01.2021 у справі №922/51/20 Верховний Суд вказав, що подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, лише у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Аналогічний висновок зроблений у постанові від 23.09.2021 у справі №910/17662/19.

Тобто поняття електронного документа та електронного доказу не є тотожними, оскільки поняття електронного доказу є значно ширшим, та, окрім власне електронних документів, оформлених відповідно до статей 5, 6 Закону "Про електронні документи та електронний документообіг", на які посилався відповідач, включає в себе будь-яку інформацію в цифровій формі, що має значення для розгляду справи, в тому числі повідомлення, відправлені електронною поштою або іншими засобами електронного зв`язку.

Згідно з приписами Закону "Про електронні довірчі послуги" використання електронного підпису, який відповідає вимогам до кваліфікованого електронного підпису, дозволяє забезпечити електронну ідентифікацію підписувача і гарантує цілісність підписаних даних, а також має презумпцію відповідності особистому підпису (статті 14, 18, 23 Закону).

Водночас відсутність кваліфікованого електронного підпису не зумовлює недостовірність певних даних в електронній формі й, відповідно, недостовірність електронного доказу. Вирішення питання достовірності такого доказу має відбуватися на загальних засадах, визначених ГПК, і відповідно до стандарту доказування "баланс ймовірностей", передбаченого ст. 79 ГПК.

У Керівництві "Електронні докази в цивільному та адміністративному процесі", ухваленому Комітетом міністрів Ради Європи 30.01.2019 (далі - Керівництво) зазначено, що електронні (цифрові) докази можуть бути у формі тексту, відео, фотографій чи аудіозаписів. Дані можуть бути отримані за допомогою різних способів та з різних джерел, наприклад мобільних телефонів, вебсторінок, бортових комп`ютерів або GPS-реєстраторів (у тому числі відомості, що перебувають поза контролем сторони). Електронні повідомлення (електронна пошта) є типовим прикладом електронних доказів, оскільки вони походять з електронного пристрою (комп`ютера або пристрою, схожого на комп`ютер) і містять відповідні метадані.

Важливим є дотримання принципу недискримінації при дослідженні електронних доказів, що означає, що суди не повинні відмовляти в прийнятті електронних доказів і не повинні заперечувати їх юридичну силу лише тому, що вони зібрані та/або подані в електронній формі. Суди не повинні заперечувати юридичну силу електронних доказів лише через відсутність вдосконаленого, кваліфікованого або подібного захищеного електронного підпису. Сторонам має бути дозволено подавати електронні докази в оригінальному електронному форматі без необхідності надання роздруківок (пункти 6, 7, 9 Керівництва).

Невикористання електронного підпису особами, які створили електронний доказ (лист, повідомлення, файл, аудіозапис, інші дані), не є підставою для визнання такого доказу недопустимим, якщо інше не встановлено законом.

При цьому суд також враховує, що за умовами Договору, додатків № 1 та № 2 до нього, Додаткової угоди № 1 сторони передбачили декілька способів оформлення документів при замовленні, зокрема, як через систему «on-line» бронювання на офіційному на офіційному сайті туроператора (в цьому разі не передбачено підписання документів електронним цифровим підписом), так і через систему «Вчасно» (із застосуванням електронного підпису).

Позивач у позові вказує, що відповідач сформувала замовлення через систему «on-line» бронювання на офіційному на офіційному сайті туроператора, яка не передбачає обов`язкового скріплення документів електронним підписом.

Таким чином, суд визнає необґрунтованим заперечення відповідача як доказів вказаного замовлення, зміні замовленні та на повідомлення про анулювання замовлення через відсутність електронного цифрового підпису на них.

Також, суд враховує правовий висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладений у постанові від 3 серпня 2022 року у cправі № 910/5408/21, щодо ідентифікації автора, цілісності та достовірності електронних доказів, де Верховний Суд зазначив наступне.

У сучасній діловій практиці більшість електронних даних не мають розширених або кваліфікованих електронних підписів і не захищені іншим способом. Незважаючи на це, суди мають розглядати їх як електронні докази (тоді як доказова сила доказів може змінюватися залежно від конкретного випадку), враховуючи, наприклад, різноманітні довірчі послуги, пов`язані з електронним керуванням документами та ідентифікацією підписантів, які доступні по всьому світу. В офіційних поясненнях до Керівництва заначено, що одним із прикладів є біометричний підпис, метод отримання електронної версії власноручного підпису, коли особа пише свій підпис на електронному пристрої за допомогою спеціальної ручки та блокнота. Залежно від чинного законодавства суд може визнати такий біометричний підпис рівноцінним власноручному підпису на папері.

Електронні докази повинні оцінюватися так само, як і інші види доказів, зокрема, щодо їх прийнятності, автентичності, точності та цілісності. Обробка електронних доказів не повинна бути невигідною для сторін або надавати несправедливу вигоду одній із них (преамбула "базові принципи" Керівництва).

В межах, прийнятних відповідно до національного законодавства та на розсуд суду електронні дані повинні прийматися як автентичний доказ, допоки інша сторона не наведе відповідні обґрунтовані доводи на спростування цього. Достовірність електронних доказів презюмується до тих пір, поки немає розумних сумнівів у протилежному (пункти 21, 22 Керівництва).

При цьому суди можуть вимагати аналізу електронних доказів експертами, особливо коли порушуються складні доказові питання або якщо є підозри щодо маніпулювання електронними доказами (п. 18 Керівництва).

Під час дослідження електронних доказів має відбуватись належна ідентифікація таких доказів. Це означає, зокрема, що будь-яка технологія, яка підтверджує автентичність, точність і цілісність даних, повинна бути прийнята.

Кожен електронний доказ (оригінал) зазвичай містить таку приховану інформацію, як метадані. Метадані - це відомості про інші дані, і іноді їх називають "цифровим відбитком" електронних доказів. Він може включати важливі доказові дані, такі як дата й час створення чи модифікації файлу чи документа, або автор, а також дата й час, коли дані були надіслані. Безпосередній доступ до метаданих зазвичай недоступний.

Метадані забезпечують необхідний контекст для оцінки доказів (даних) так само, як поштовий штемпель забезпечує контекст для оцінки звичайного (паперового) листа та його змісту. Суди повинні усвідомлювати потенційну доказову цінність метаданих, у випадку коли інша сторона оспорює достовірність доказу (авторство, цілісність, автентичність). Метадані можуть бути використані для відстеження та ідентифікації джерела та адресата повідомлення, даних про пристрій, який створив електронні докази, дати, часу, тривалості та типу доказів. Метадані можуть бути релевантними або як непрямі докази (наприклад, вказівки на найбільш релевантну версію документа), або як прямі докази (наприклад, якщо даними файлу маніпулювали). Ця настанова також релевантна у випадку втрати метаданих.

Також Керівні принципи Комітету Міністрів Ради Європи щодо механізмів онлайн вирішення спорів у цивільному та адміністративному судочинстві CM(2021)36-add5-final від 16.06.2021 передбачають, що використання електронних доказів може створити особливі проблеми для сторони, яка бажає оскаржити справжність або цілісність таких доказів. У разі оскарження електронних доказів, тій стороні, яка подає ці докази, може знадобитися продемонструвати їх справжність, наприклад, через надання метаданих або отримання відповідного розпорядження про отримання додаткових даних від інших осіб, як-от постачальників трастових послуг. Правдивість електронних даних можна довести будь-яким способом, наприклад, за допомогою кваліфікованих електронних підписів або інших аналогічних методів ідентифікації й забезпечення цілісності даних. Варто дотримуватися положень національного законодавства, які встановлюють доказову силу державних (офіційних) електронних систем, що генерують електронні докази. Крім того, сторонам варто дозволити оскаржувати свідчення експертів, якщо такі свідчення можуть визначити результат розгляду (принцип 11).

Також Верховний Суд звертає увагу на презумпцію цілісності (достовірності) електронних доказів, що означає, що доказ вважається цілісним (достовірним), поки інша сторона цього не спростує.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 15.07.2022 у справі №914/1003/21 зазначив:

"88. Чинним законодавством визначені випадки, коли використання електронного підпису є обов`язковим і за відсутності такого підпису документ не буде вважатися отриманим від певної особи. Але ці випадки не охоплюють комерційне, ділове чи особисте листування електронною поштою між приватними особами (якщо інше не встановлено домовленістю між сторонами). У таких відносинах презюмується, що повідомлення є направленим тим, хто зазначений як відправник електронного листа чи хто підписав від свого імені текст самого повідомлення.

Отже, відсутність кваліфікованого електронного підпису на повідомленні не свідчить про те, що особу неможливо ідентифікувати з достатнім ступенем вірогідності як відправника такого повідомлення, направленого електронною поштою, тобто поширювача інформації».

Таким чином, Верховний Суд застосував відомий у світі принцип самоідентифікації автора.

Більш того, щодо електронних доказів широко застосовується й доктрина "листа у відповідь". Якщо доведено, що лист чи повідомлення було відправлено певній особі, то повідомлення, яке є відповіддю, вважатиметься автентичним без додаткових доказів. Адже малоймовірно, що хтось окрім цієї особи, може отримати та відповісти на повідомлення з урахуванням його змісту, обговорюваних деталей.

Позивач на підтвердження відповідних обставин надав суду роздруківки із системи систему «оn-lіnе» бронювання листа замовлення від 14 липня 2023 року о 16:33 год. про придбання туристичного продукту - туристичної подорожі до Республіки Чорногорія з розміщенням в готелі MONTEBAY PERLA 4* (Прчань) STD MV, 2 ADL, ВВ (2 особи на ім`я: ОСОБА_1 і ОСОБА_2), з автобусним перевезенням і трансфером, в період з 10.08.2023 по 21.08.2023 року (а.с.21); листа від 15.07.2023 про підтвердження замовлення за № 179338, листа від 17.07.2023 о 11:15 год. про зміну замовлення, оскільки у туристів змінилися обставини і 10.08.2023 року вони не зможуть поїхати на ці дату у замовлений готель, та просили прорахувати інший готель на інші дати туристичної подорожі (а.с.24); листа позивача від 17.07.2023 о. 13:16 год. з повідомленням, що відмова (ануляція) від замовлення можлива із штрафом - 30% (а.с.24); листа від 17.07.2023 о 15:39 з підтвердженням ануляції замовлення та відмови від сплати штрафу (а.с.25).

Такі роздруківки є паперовою копією електронного доказу. Звідси вони мають бути засвідчені як паперові копії в порядку, встановленому чинним законодавством, та не підлягають засвідченню електронним підписом (п. 82 постанови Верховного Суду від 15.07.2022 у справі №914/1003/21).

Надані позивачем докази не є такими, стосовно яких законодавство містить пряму вимогу щодо обов`язкового використання електронного підпису, а осіб відправника та отримувача, час відправлення відповідних повідомлень можна ідентифікувати за даними, наведеними в таких документах (адреси електронної пошти, власні імена, інші відомості, наведені у роздруківках).

За умовами Договору, додатків № 1 та № 2 до нього, Додаткової угоди № 1 сторони передбачили декілька способів оформлення документів при замовленні, зокрема, як через систему «on-line» бронювання на офіційному на офіційному сайті туроператора (в цьому разі не передбачено підписання документів електронним цифровим підписом).

У п. 13 Договору ФОП Григорьєва Марія Олексіївна вказала свою електронну адресу (e-mail): .

Відповідач також підписала додаток № 2 до Договору (а.с.17 на звороті), в якому сторони узгодили використання системи «оn-lіnе» бронювання», та Додатку № 2 до Договору, де вказано, що всі заявки на бронювання (замовлення), зміни до них або їх ануляція, відправлені від імені турагента за допомогою системи «оn-lіnе» бронювання мають силу заявок, оформлених письмово, з усіма наслідками відповідно до умов договору.

Вказані замовлення турпродукту, зміна замовлення та ануляція замовлення надійшли від турагента із електронною адресою greenway.tours7, яку ФОП Григорьєва Марія Олексіївна вказала п. 13 Договору як свою електронну адресу.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності відповідача - ФОП Григорьєвої Марії Олексіївни є діяльність туристичних агентств (код 79.11).

Також частинами 7, 8 ст. 82 ГПК передбачено, що у порядку, передбаченому цією статтею, суд за заявою учасника справи чи з власної ініціативи може оглянути вебсайт (сторінку), інші місця збереження даних в мережі Інтернет з метою встановлення та фіксування їх змісту.

У судовому засіданні 05.12.2023 суд оглянув оригінали вказаних доказів, які сформовані у наданій для огляду електронній системі позивача з доступом на офіційну веб-сторінку в мережі Інтернет за адресою www.alf.ua. Також у цій системі наявні відомості про реєстрацію ФОП Григорьєва Марія Олексіївна (а.с.104).

Також Верховний Суд у постанові від 3 серпня 2022 року у cправі № 910/5408/21, звертає увагу на презумпцію цілісності (достовірності) електронних доказів, що означає, що доказ вважається цілісним (достовірним), поки інша сторона цього не спростує.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності відповідача - ФОП Григорьєвої Марії Олексіївни є діяльність туристичних агентств (код 79.11).

Відповідач у відзиві визнає, що між нею та позивачем укладений Агентський договір № 2021-1886 від 29.04.2021 на реалізацію туристичних послуг (надалі - Договір; а.с.12-17).

Тобто відповідач не заперечує здійснення нею діяльності у сфері туристичних послуг та наявність правовідносин з позивачем за вказаним Договором.

Також відповідач не спростувала жодними доказами належність їй електронної адреси: . Натомість у п. 13 Договору ФОП Григорьєва Марія Олексіївна вказала як свою електронну адресу (e-mail): ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідно до ст.ст.13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В ст. 76 ГПК України вказано, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

У ч. 1 ст. 79ГПК Українизазначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

У постанові Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18 зроблено правовий висновок про те, що принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. Простіше кажучи, позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Відповідач не надав суду жодного доказу у підтвердження викладених у відзиві обставин, зокрема, не надав роздруківки зі своєї електронної пошти за спірний період, чи висновок технічної експертизи щодо змісту електронного ресурсу відповідача, тощо. Також відповідач не заявив до суду клопотання про проведення експертизи поданих позивачем доказів.

Також відповідач не надав суду жодних доказів, які б поставили під сумнів докази, надані позивачем, чи спростували їх існування.

Таким чином, наявність обставин, на яку позивач посилається як на підставу своїх вимог у позові, суд вважає доведеними, оскільки докази, надані на підтвердження цих обставин, є більш вірогідними, а доказів на її спростування відповідач суду не надав.

У відповідності до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України).

В порядку ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За ст. 32 Закону України «Про туризм» за неналежне виконання своїх зобов`язань турагент, інші суб`єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно умов п. 8.6 Договору будь-яка ануляція замовлення з ініціативи турагента, а також ануляція замовлення з ініціативи туроператора згідно п. 3.1.7., 3.3.1., 4.7 цього Договору, тягне за собою наслідки, передбачені п. 8.4. Договору.

Згідно з п. 8.4. Договору у випадку відмови турагента від одержання туристичних послуг з будь-яких причин незалежних від туроператора, турагент зобов`язаний сплатити туроператору узгоджену сторонами цього Договору неустойку у вигляді штрафу в наступних розмірах і порядку, зокрема, при відмові або зміні Замовлення за 22-35 днів до початку подорожі - 30% вартості турпродукту.

Враховуючи те, що Відповідач відмовилася від замовленого туристичного продукту фактично за 23 календарні дні, то вимоги позивача про стягнення 18 224,00 грн штрафу, як 30% вартості турпродукту, є обґрунтованими.

З огляду на вищевикладене, суд задовольняє позов повністю.

Позивач у позові прохає також покласти на відповідача судові витрати, понесені ним у цій справі.

Суд встановив, що при подачі цього позову позивач сплатив 2684,00 грн судового збору за платіжною інструкцією № 71729145 від 22.08.2023 (а.с.11). Надходження судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджено випискою від 24.08.2023 (а.с.41).

Відповідно до ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача повністю.

Суд роз`яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення.

Керуючись ст. 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Григорьєвої Марії Олексіївни ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альф туристичний оператор" (03110 м. Київ, пров. Михайлівський, буд.12/1; ідентифікаційний код 35254273) 18224 грн 00 коп. штрафу, 2684 грн 00 коп. відшкодування витрат з оплати судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Східного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного судового рішення: 02.02.2024.

Суддя Т. М. Безрук