номер провадження справи 4/199/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2024 Справа № 908/3111/23

м.Запоріжжя Запорізької області

за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», (юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д; фактична адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50)

до відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКА», (70561, Запорізька область, Оріхівський район, с. Нестерянка, вул. 40 Років Перемоги, буд. 10)

до відповідача 2 ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 762 375.26 грн.

Суддя Зінченко Н.Г.

при секретарі судового засідання Батрак М.В.

За участю представників сторін:

від позивача - не з`явився;

від відповідача 1 - не з`явився;

від відповідача 2 - не з`явився;

06.10.2023 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна вих. № б/н від 21.09.2023 (вх. № 33983/08-07/23 від 06.10.2023) Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКА», с. Нестерянка Оріхівського району Запорізької області і до ОСОБА_1 , м. Запоріжжя про стягнення з відповідачів солідарно 762 375,26 грн. заборгованості за кредитним договором № 30796627-КД-1 від 20.11.2020, що складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 630 000,00 грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 132 375,26 грн.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2023 справу № 908/3111/23 за вищевказаною позовною заявою розподілено судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 11.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/3111/23, справі присвоєно номер провадження справи 4/199/23, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 06.11.2023.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 06.11.2023 продовжено строк підготовчого провадження у справі № 908/3111/23 до 09.01.2024, підготовче засідання відкладалося на 11.12.2023.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 11.12.2023 закрито підготовче провадження у справі № 908/3111/23, справу призначено до розгляду по суті, судове засідання призначено на 15.01.2024.

В судовому засіданні 15.01.2024 справу розглянуто та прийнято рішення.

У зв`язку із неявкою сторін технічна фіксація судового процесу не здійснювалася.

В судове засідання 15.01.2024 представник позивача не з`явився, про поважність причин неявки суд завчасно не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи № 908/3111/23 позивач повідомлялася належним чином ухвалою суду по справі від 11.12.2023 про закриття підготовчого провадження у справі № 908/3111/22, яка доставлена до електронного кабінету АТ Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» 12.12.2023, про що свідчить наявна в матеріалах справи довідка про доставку електронного листа.

29.12.2023 до господарського суду Запорізької області від представника відповідача 1 надійшло Клопотання вих. № б/н від 29.12.2023 (вх. № 27815/08-08/23 від 29.12.2023) про відкладення судового засідання у справі № 908/3111/23, призначеного на 15.01.2024, на інший час у зв`язку із неможливістю забезпечити участь в судовому засіданні 15.01.2024 уповноваженого представника відповідача 1 через його перебування за межами України.

Розглянувши клопотання представника відповідача 1 про відкладення розгляду справи, дослідивши матеріали справи № 908/3111/23, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 58 ГПК України встановлено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник. При цьому, юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника (ч. 3 ст. 56 ГПК України).

За таких обставин, суд вважає, що відповідач 1 не довів неможливість забезпечити явку в судове засідання у справі № 908/3111/23, призначене на 15.01.2024, іншого уповноваженого представника Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКА» або керівника Товариства (самопредставництво юридичної особи).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки (п. 2).

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Дослідивши матеріали справи, суд не вбачає підстав для відкладення судового засідання.

Відповідач 2 особисто, так само як і його представник, в жодне судове засідання у справі № 908/3111/23 не з`явилися, про поважність причин неявки суд жодного разу не повідомляли.

Про дату, час та місце розгляду справи № 908/3111/23 відповідач 2 повідомлявся ухвалами суду по справі відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України. При цьому копія ухвали суду від 11.10.2023 про відкриття провадження у справі № 908/3111/23 направлялася судом засобами поштового зв`язку на адресу відповідача 2, яка зазначена в позовній заяві та яка відповідає адресі реєстрації ОСОБА_1 згідно відомостей Єдиного демографічного реєстру (Відповідь № 267134 від 11.10.2023), та до суду оператором поштового зв`язку без вручення адресату не поверталася. Також всі ухвали суду направлялися відвідачу в елеронному вигляді на відому суду адресу електронної пошти відповідача 2, про що свідчать наявні в матеріалах справи довідки про доставку електронного листа до електронної скриньки.

Отже, суд вважає, що ним вжито достатньо заходів для повідомлення відповідача 2 про відкриття провадження у справі № 908/3111/23 та подальший розгляд справи.

Судом також враховано, що відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, не лише на суд покладається обов`язок належного повідомлення сторін про час та місце судового засідання, але й сторони повинні вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Про хід розгляду справи відповідачі могли дізнатись з офіційного веб-порталу Судової влади України «Єдиний державний реєстр судових рішень» http://reyestr.court.gov.ua/. Названий веб-портал згідно з Законом України «Про доступ до судових рішень» № 3262-IV від 22.12.2005 є відкритим для безоплатного цілодобового користування.

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Також судом враховано, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа «Скопелліті проти Італії» від 23.11.1993), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа «Папахелас проти Греції» від 25.03.1999).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі «Красношапка проти України», від 02.12.2010 «Шульга проти України», від 21.10.2010 «Білий проти України»).

Дослідивши матеріали справи, суд вирішив за можливе розглядати справу по суті в судовому засіданні 15.01.2024 за відсутністю представників сторін, оскільки їх неявка не перешкоджає вирішенню спору.

Заявлені позивачем вимоги викладені в позовній заяві та ґрунтуються на ст. 193 ГК України, ст., ст. 16, 526, 530, 553, 554, 610, 611, 626, 1054 ЦК України. Позов пред`явлений позивачем з підстав невиконання відповідачами взятих на себе зобов`язань за кредитним договором № 30796627-КД-1 від 20.11.2020, укладеним між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «НІКА», щодо своєчасного та повного повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом. В забезпечення зобов`язань за кредитним договором позивачем та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 30796627-ДП-1/1 від 20.11.2020, за умовами якого відповідач 2 зобов`язався відповідати за повне та своєчасне виконання відповідачем 1 його боргових зобов`язань перед позивачем за кредитним договором в повному обсязі таких зобов`язань. 20.11.2020 між позивачем та відповідачем 1 укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору, відповідно до підпункту «а» пункту 1 якої сторони узгодили, що протягом строку кредиту, зазначеного в п. А.3 кредитного договору, за умови належного виконання позичальником положень Порядку програми фінансової державної підтримки суб`єктів малого та середнього підприємства та умов цієї Додаткової угоди, позичальник (відповідач 1) мас право на отримання фінансової державної підтримки. Як зазначає позивач, відповідач 1 порушив свої зобов`язання за кредитним договором щодо здійснення щомісячних платежів, передбачених графіком платежів. У зв`язку із цим, станом на 18.08.2023 заборгованість за кредитним договором № 30796627-КД-1 від 20.11.2020 становить 762 375,26 грн., в тому числі заборгованість за тілом кредиту становить 630 000,00 грн. та заборгованість по процентам становить 132 375,26 грн. На підставі викладеного, позивач просить суд позов задовольнити повністю, стягнути з відповідачів 1 і 2 солідарно 762 375,26 грн. заборгованості за кредитним договором № 30796627-КД-1 від 20.11.2020, а також покласти на відповідачів 1 і 2 витрати зі сплати судового збору в сумі 11 435,63 грн.

Відповідач 1 на підставі ст. 165 ГПК України надав суду Відзив на позовну заяву вих. № б/н від 30.10.2023 (вх. № 23024/08-08/23 від 30.10.2023), в якому зазначив, що дійсно між АК КБ «ПРИВАТБАНК» та ТОВ «НІКА» укладений кредитний договір № 30796627-КД-1 від 20.11.2020, на підставі якого відповідач 1 отримав кредитні кошти в розмірі 1 050 000,00 грн. Пунктом 2.3.2 кредитного договору визначені права Банку у разі порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених умовами кредитного договору. У даній справі позивач просить стягнути 630 000,00 грн. заборгованості за кредитом. Проте прострочена заборгованість складає лише 210 000,00 грн. (два платежі за графіком за 01.12.2022 і за 01.03.2023). Таким чином, позивач скористався своїм правом, передбаченим умовами кредитного договору, та в односторонньому порядку розірвав договір або змінив його умови. Разом із тим, до позовної заяви не надано повідомлення Банку, надісланого позичальнику, що не дозволяє встановити за яким саме пунктом припинено взаємовідносини та дату дострокового виконання зобов`язань. Також, відповідач 1 не погоджується з наведеним позивачем розрахунком процентів за користування кредитом. Свою позицію відповідач 1 мотивує тим, що п. 2.1 додаткової угоди № 1 від 20.11.2020 та п. А.6 кредитного договору передбачено, що позичальник сплачує Банку базову процентну ставку, яка становить 13,14 % річних. В п. 2.1 додаткової угоди № 1 наведена формула розрахунку базової процентної ставки. Відповідач 1 вважає, що позивач не надав суду належних і достатніх доказів повідомлення позичальника та поручителя про зміну розміру базової процентної ставки, як це передбачено умовами абз. 5 п. 2.1 додаткової угоди № 1 від 20.11.2020. Що стосується наданого позивачем розрахунку процентів на залишок простроченої заборонності, то відповідач 1 зауважує, що єдиним пунктом кредитного договору, який визначає можливість нарахування процентів на прострочену суму заборгованості є п. А.7 кредитного договору. Враховуючи умови зазначеного пункту договору та приписи ст., ст. 625, 1048, 1050 ЦК України, відповідач 1 вважає, що передбачені п. А.7, п. 4.2 кредитного договору проценти за користування кредитом в розмірі 28,80 % річних від суми простроченої заборгованості за кредитом є саме мірою відповідальності боржника, а не платою за користування кредитом. Разом із тим, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, нарахування позивачем та пред`явлення до стягнення 18 600,88 грн. процентів нарахованих на залишок простроченої заборгованості, є безпідставним та необґрунтованим. Наведені обставини відповідач 1 просить суд врахувати при вирішення спору у даній справі.

Позивачем на підставі ст. 166 ГПК України надано Відповідь на відзив вих. № б/н, сформована підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС 03.11.2023, (вх. № 23483/08-08/23 від 03.11.2023), в якій, позивач зазначив, що Банк, звернувшись до суду з цією позовною заявою керувався положеннями пункту 2.3.8 кредитного договору, яким передбачено, що Банк, незалежно від настання термінів виконання зобов`язань Позичальником за цим договором, має право вимагати дострокового повернення суми кредиту, сплати процентів та винагород, при настанні умов, передбачених п. 2.3.2. цього Договору. При цьому однією з таких умов у пункті 2.3.2 договору зазначено, що при настанні будь-якої з наступних подій: … - порушенні Позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених умовами цього Договору….». Приймаючи до уваги умови кредитного договору та численну судову практику, Банк законно скористався своїм правом на дострокове стягнення боргу за кредитним договором у судовому порядку без попереднього надіслання будь-якої письмової вимоги. Щодо нарахування процентів на поточну і прострочену заборгованість за кредитом та дію додаткової угоди № 1 до кредитного договору в частині нарахування процентів за визначеною формулою згідно пункту 2.1 цієї додаткової угоди № 1 (розмір базової процентної ставки: Індекс UIRD (3 місяці) +5,00 %), то позивач звертає увагу суду на таке. Відповідно до пункту А.6 кредитного договору за користування кредитом Позичальник сплачує проценти у розмірі 13,14 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості. Однак, вказаний розмір процентної ставки було змінено та узгоджено сторонами наступним чином. Так, згідно із п. 2.1 Додаткової угоди № 1 до цього кредитного договору сторони узгодили, що за користування кредитом на умовах та в порядку визначених цією Додатковою угодою, Позичальник сплачує банку базову процентну ставку, яка становить 13,14 % річних і може змінюватися за формулою: Розмір базової процентної ставки визначений за формулою: Індекс UIRD (3 місяці) + 5,00 %. Індекс UIRD офіційно публікується на офіційному сайті НБУ і є загальнодоступною інформацією. Банк повідомлення про зміну процентної ставки за вищевказаною формулою надсилає позичальникам та поручителям у Приват24 сторін, Viber, або шляхом голосового повідомлення, або на електронну пошту. Додаткова угода № 1 до кредитного договору укладена між Банком та Позичальником в рамках Порядку надання фінансової державної підтримки суб`єктам мікропідприємництва та малого підприємництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2020 № 28, про що зазначено в преамбулі цієї угоди і передбачає часткове відшкодування державою процентів, які нараховуються Банком за кредитним договором, але у випадку, належного та своєчасного виконання всіх зобов`язань Позичальника за договором. У наданій позивачем до позову банківській виписці за рахунком ТОВ «НІКА» № НОМЕР_3 відображено нарахування процентів та їхнє часткове погашення, в тому числі державою. Пунктом 4 додаткової угоди № 1 передбачено, що ця угода та кредитування згідно Порядку припиняє свою дію, в разі настання обставин, а саме, зокрема, прострочення Позичальником своїх зобов`язань по погашенню кредиту і або процентів за його користування понад 90 днів (абзац 4), тобто у цьому випадку держава припиняє здійснювати часткову компенсацію нарахованих процентів. Згідно вищезазначеної виписки за рахунком ТОВ «НІКА» № НОМЕР_3 07.07.2022 держава здійснила останню сплату по частковій компенсації нарахованих процентів за кредитним договором, а 01.03.2022 останнє погашення/сплата процентів здійснено саме позичальником, а не державою. У пункті 4 цієї додаткової угоди № 1 не зазначений вищевказаний абзац 4, як обставина для припинення нарахування процентів за формулою згідно пункту 2.1. Крім цього, як зазначено у виписці за рахунком ТОВ «НІКА» № НОМЕР_3 в період з листопада 2020 року по 01.03.2022 саме позичальник здійснював погашення/сплату процентів за визначеною формулою згідно пункту 2.1 Додаткової угоди № 1 до кредитного договору, що свідчить про те що позичальник був обізнаним зі всіма змінами процентних ставок за кредитом у вказаний період та подібними діями позичальник в порядку ч. 2 ст. 642 ЦК України прийняв пропозицію Банка по зміні процентної ставки по кредиту. Стосовно доводів відповідача 1 про нарахування процентів на залишок простроченої заборгованості, то позивач просить суд врахувати наступне. Як видно з розрахунку заборгованості і це повністю підтверджується банківською випискою за рахунком ТОВ «НІКА» № НОМЕР_3, то Банком нараховувалася однакова процентна ставка на всю суму залишку всієї непогашеної заборгованості за кредитом: поточної та простроченої. Банком під час нарахування всіх розмірів процентної ставки не робиться різниця між поточною та простроченою заборгованістю за наданим кредитом (тілом кредиту), а тому процентна ставка однакова для всього залишку непогашеної заборгованості за кредитом, тобто Банком за прострочення виконання зобов`язань не нараховувалися проценти. Отже, Банком під час нарахування процентів не застосовувалися положення пункту А.6.1 або п. А.7 або п. 4.2 кредитного договору, а застосовувалося положення п. 2.1. додаткової угоди № 1 до кредитного договору (змінювана процентна ставка за формулою), а тому посилання відповідача 1 щодо необхідності застосування ст. 625 ЦК України є помилковим, бо жодна міра відповідальності до позичальника з боку Банка через порушення ним зобов`язань не застосовувалася і у позові не зазначена. З урахуванням зазначеного, позивач просить суд позов задовольнити повністю.

Відповідачем 1 на підставі ст. 167 ГПК України надані Заперечення на відповідь на відзив вих. № б/н від 21.11.2023 (вх. № 25040/08-08/23 від 22.11.2023), в яких відповідач 1 вважає безпідставним та таким, що суперечить вимогам чинного законодавства твердження позивача, що у спірних правовідносинах пред`явлення Банком вимоги про дострокове повернення кредитних коштів не є обов`язковим. Також відповідач 1 наполягає на тому, що позивачем не надано належних доказів повідомлення позичальника про зміну розміру базової процентної ставки, а доведення цього фату покладається саме на позивача. Крім того, відповідач 1 вважає недоведеним позивачем розмір нарахованої заборгованості по процентам за користування кредитом.

Відповідачем 2 письмового відзиву на позовну заяву у встановлені судом строки не надано.

Згідно ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши зібрані у справі письмові докази у їх сукупності, суд

УСТАНОВИВ

20.11.2020 Акціонерним товариством Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» (Банк, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «НІКА», (Позичальник, відповідач 1 у справі) укладено Кредитний договір № 30796627-КД-1 (далі - Кредитний договір).

Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору Банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати Позичальнику кредит у вигляді згідно з п. А.1 цього Договору з лімітом та на цілі, зазначені у п. А.2 цього Договору, не пізніше 5 днів з моменту, зазначеного у другому абзаці п. 2.1.2 цього Договору, в обмін на зобов`язання Позичальника щодо повернення кредиту, сплати процентів, винагороди, в обумовлені цим договором терміни.

Невідновлювальна кредитна лінія (кредит) надається Банком для придбання Позичальником основних засобів шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок постачальника: ТОВ «ТЕХНОТОРГ», .

Згідно п. А.2 Кредитного договору ліміт цього Договору: 1 076 250,00 грн., у тому числі на наступні цілі: - у розмірі 1 050 000,00 грн. придбання нових та б/в основних засобів, їх модернізація; - у розмірі 26 250,00 грн. на сплату страхових платежів у випадках та у порядку, передбачених п..п. 2.1.5, 2.2.12 цього Договору.

Відповідно до п. А.3 Кредитного договору термін повернення кредиту: 01.03.2025.

Пунктом. 4.1 Кредитного договору сторони узгодили, що за користування кредитом у період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення кредиту згідно з п., п. 1.2, 2.2.3, 2.2.16, 2.3.2, 2.4.1 цього Договору Позичальник сплачує проценти у розмірі, зазначеному у п., п. А.6, А.6.1 цього Договору. У випадку встановлення Банком у порядку, передбаченому п. 2.3.12 цього Договору, зменшеної процентної ставки, умови цього пункту вважаються скасованими з дати встановлення зменшеної процентної ставки.

Згідно п. 6.1 Кредитного договору цей Договір вважається укладеним з моменту його підписання шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису усіма його сторонами.

20.11.2020 між позивачем та відповідачем 1 укладена Додаткова угода № 1 до Кредитного договору (далі за текстом - Додаткова угода № 1), відповідно до підпункту «а» пункту 1 якої сторони узгодили, що протягом строку кредиту, зазначеного в п. А.3. Кредитного договору, за умови належного виконання Позичальником положень Порядку програми фінансової державної підтримки суб`єктів малого та середнього підприємства та умов цієї Додаткової угоди, Позичальник мас право на отримання фінансової державної підтримки.

Пунктом 2.1 Додаткової угоди № 1 сторони передбачили, що за користування кредитом на умовах та в порядку визначених цією Додатковою угодою, Позичальник сплачує Банку базову процентну ставку. Базова процентна ставка за кредитом змінювана, та становіть на дату укладання цієї Додаткової угоди розмір 13,14 % річних. Розмір базової процентної ставки визначений за формулою: Індекс UIRD (3 місяці) + 5,00 %.

Індекс UIRD - український індекс ставок за депозитами фізичних осіб, що розраховується на основі номінальних ставок ринку депозитів фізичних осіб, які оголошуються банками України на строк 3 місяці. На дату укладання Додаткової угоди № 1 значення індексу береться на дату, що передує даті підписання цієї Додаткової угоди, або остання, що опублікована на офіційному сайті Національного Банку України.

Банк щокварталу з урахуванням зміни зазначеного індексу переглядає розмір базової процентної ставки. При перегляді розміру базової процентної ставки Банк використовує розмір індексу UIRD, що офіційно визначений на 14 число останнього місяця календарного кварталу або розміру, що с останнім до цієї дати та опублікованим на сайті Національного Банку України, надалі дата перегляду розміру базової процентної ставки. Датою зміни розміру базової процентної ставки за користування кредитом є 1-ше число першого місяця календарного кварталу, що слідує за кварталом, в якому банк визначив розмір індексу UIRD для розрахунку базової процентної ставки на наступний календарний квартал. Про зміну базової процентної ставки Банк за 15 календарних днів повідомляє Позичальника/Поручителя/Заставодавця та інших зобов`язаних за Договором осіб на свій вибір шляхом: відправлення СМС-повідомлення на мобільний телефон Клієнта; відправлення повідомлення за допомогою мобільного додатка Viber; ОТР-паролю; поштового листа, телеграми; повідомлення електронною поштою; повідомлення в банкоматах і терміналах самообслуговування; друку інформації на чеках в РОS-терміналах; IVR-обдзовону; комунікації у ПК Приват-24, в т.ч його мобільної версії; комунікації в чаті з персональним менеджером «Чат Sender», також за допомогою інших мобільних адатів Банка та інших засобів комунікації.

Як зазначив позивач в обґрунтування позовних вимог у спірних правовідносинах повідомлення про зміну процентної ставки за вищевказаною формулою Банк надсилав Позичальнику та Поручителю у Приват24 сторін, Viber та на електронну пошту що цілком відповідає вимогам п. 2.1 Додаткової угоди № 1.

Наведеним спростовуються доводи відповідача 1, що позивач не довів факту повідомлення ним Позичальнику та Поручителю про зміну розміру базової процентної ставки визначений за формулою: Індекс UIRD (3 місяці) + 5,00 %.

Відповідно до п. 2.2 Додаткової угоди № 1 у випадку прострочення понад 15 днів Позичальником своїх зобов`язань по погашенню кредиту і/або процентів в розмірі, зазначеному в п., п. 2.3, 2.7 цієї Додаткової угоди, Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитом в порядку та розмірі:

- в період прострочення з 1-го до 15-го включно - в розмірі базової процентної ставки, що діяла на період прострочення;

- в період з 15 числа місяця, в якому виникла прострочена заборгованість, до дати її погашення - в розмірі, визначеному за формулою: розмір базової процентної ставки з урахуванням її зміни згідно п. 2.1 цієї Додаткової угоди + 5 % річних;

- в період з дати погашення заборгованості до кінця місяця, в якому існувала заборгованість - в розмірі базової процентної ставки, що діяла на дату сплати.

Таким чином, індекс UIRD, який офіційно публікується на офіційному сайті НБУ (посилання на інтернет-сайті НБУ: https://bank.gov.ua/ua/statistic/sector-financial у вигляді ексель-таблиці, починаючи з 2011 року) є загальнодоступною інформацією.

До Додаткової угоди № 1 сторонами укладено додаток № 1 «Графік платежів», яким визначено наступні строки погашення заборгованості:

- 01.12.2020 - 105 000,00 грн.;

- 01.03.2021 - 105 000,00 грн.;

- 01.12.2021 - 105 000,00 грн.;

- 01.03.2022 - 105 000,00 грн.;

- 01.12.2022 - 105 000,00 грн.;

- 01.03.2023 - 105 000,00 грн.;

- 01.12.2023 - 105 000,00 грн.;

- 01.03.2024 - 105 000,00 грн.;

- 01.12.2024 - 105 000,00 грн.;

- 01.03.2025 - 105 000,00 грн.

Кредитний договір, Додаткова угода та додаток № 1 до неї підписані представниками сторін шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису, що підтверджується протоколом створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

З метою забезпечення виконання зобов`язань по Кредитному договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (Кредитор) та ОСОБА_1 (Поручитель, відповідач 2 у справі) 20.11.2020 шляхом накладення сторонами своїх електронних цифрових підписів укладено Договір поруки № 30796627-ДП-1/1 (далі - Договір поруки).

Відповідно до п. 1.1 Договору поруки предметом цього Договору є надання поруки Поручителем перед Кредитором за виконання зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКА» (Боржник) за Кредитним договором № 30796627-КД-1 від 20.11.2020, невідновлювальної кредитної лінії на суму 1 076 250,00 грн., з терміном дії до 01.03.2025.

Відповідно до п. 1.3 Договору поруки Поручитель з умовами Кредитного договору ознайомлений.

Абз. 3 п. А-11. Договору поруки закріплено, якщо під час виконання кредитного договору зобов`язання Боржника, що забезпечені цим договором поруки, збільшуються, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності Поручителя, Поручитель при укладенні цього Договору поруки дає свою згоду на збільшення зобов`язань за кредитним договором (в тому числі щодо збільшення розміру кредиту, процентної ставки, комісійної винагороди та інших зобов`язань за Кредитним договором) в розмірі таких збільшень Додаткових узгоджень про такі збільшення повідомлення Поручителя та укладення окремої угоди з Поручителем не потрібно.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Поняття поруки закріплено у ст. 553 ЦК України, відповідно до якої порукою є договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Договір поруки має бути укладений у письмовій формі, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 547 ЦК правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За умовами п. 1.2 Договору поруки Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання зобов`язань за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і Боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Як свідчать матеріали справи, позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, на підставі Кредитного договору № 30796627-КД-1 від 20.11.2020 позивачем перераховано на поточний рахунок відповідача 1 з подальшим перерахуванням на рахунок ТОВ «ТЕХНОТОРГ» () кредитні кошти у розмірі 1 050 000,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 141240698 від 24.11.2020 з зазначенням у призначенні платежу: «За трактор ХТЗ 242К.20 2019 20949АР 7502 згідно рах. № 7851 від 29.10.2020» та випискою по рахунку № НОМЕР_1 за період з 20.11.2020 по 17.08.2023.

Відповідач 1 факт отримання від позивача кредитних коштів в розмірі 1 050 000,00 грн. на підставі Кредитного договору № 30796627-КД-1 від 20.11.2020 не заперечив.

Позичальник здійснювалося часткове погашення кредиту, а саме станом на час вирішення спору суд відповідачем погашено 420 000,00 грн. тіла кредиту (платежі за 01.12.2020, 01.03.2021, 01.12.2021, 01.03.2022), що підтверджується Випискою по рахунку № НОМЕР_1 за період з 20.11.2020 по 17.08.2023.

В подальшому погашення кредиту в порядку та строки, визначені додатком № 1 «Графік платежів» до Додаткової угоди № 1 від 20.11.2020 до Кредитного договору № 30796627-КД-1 від 20.11.2020, Позичальником не здійснювалося, що відповідач 1 фактично визнав та підтвердив в ході судового вирішення пору.

Як зазначає позивач, станом на 18.08.2023 заборгованість ТОВ «НІКА» перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за Кредитним договором № 30796627-КД-1 від 20.11.2020 по тілу кредиту становить 630 000,00 грн., у т.ч. прострочена заборгованість за кредитом - 210 000,00 грн. При цьому, розмір простроченої заборгованості відповідачем 1 не заперечується.

Вказані нарахування підтверджуються відповідними розрахунками, що додані до матеріалів позовної заяви.

Відповідно до підпункту «г» п. 2.3.2 Кредитного договору при настанні будь-якої з подій, зокрема, порушення Позичальником будь-якого з зобов`язань,передбачених умовами цього Договору, в т.ч. у випадку порушення цільового використання кредиту, Банк має право згідно зі ст. 651 ЦК України та ст. 188 ГК України здійснити одностороннє розірвання договору з відправленням позичальнику повідомлення. У зазначену у повідомленні дату цей договір вважається розірваним. При цьому в останні день дії договору позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту у повному обсязі, проценти за фактичний термін його користування,повністю виконати інші зобов`язання за цим договором. Одностороння відмова від цього договору не звільняє позичальника від відповідальності за порушення зобов`язань за цим договором

При цьому, згідно з п. 2.3.8 Кредитного договору Банк, незалежно від настання термінів виконання зобов`язань Позичальником за цим Договором, має право вимагати дострокового повернення суми кредиту, сплати процентів та винагород, при настанні умов, передбачених п. 2.3.2 цього Договору або порушення Позичальником вимог п. 1.1 цього Договору в частині вимог щодо цільового використання кредитних коштів, або у випадку зменшення розміру активів Позичальника на 30 і більше процентів у порівнянні з розміром його активів, зазначених у відповідній річній звітності за попередній рік.

За період користування кредитом з 24.11.2020 по 18.08.2023 банком нараховано проценти за користування кредитом, залишок заборгованості за якими складає 132 375,26 грн., при цьому починаючи з 02.12.2022 кредит винесено на прострочення.

З наданих позивачем до матеріалів справи банківських виписок та розрахунку заборгованості вбачається, що:

- за період з 24.11.2020 по 31.12.2020 включно Банком розраховувалася процентна ставка в розмірі 13,14 % річних на суму залишку непогашеної заборгованості;

- за період з 01.01.2021 по 31.03.2021 включно Банком розраховувалася процентна ставка в розмірі 13,12% річних на суму залишку непогашеної заборгованості;

- за період з 01.04.2021 по 30.06.2021 включно Банком розраховувалася процентна ставка в розмірі 12,45 % річних на суму залишку непогашеної заборгованості;

- за період з 01.07.2021 по 30.09.2021 включно Банком розраховувалася процентна ставка в розмірі 11,75 % річних на суму залишку непогашеної заборгованості;

- за період з 01.10.2021 по 31.12.2021 включно Банком розраховувалася процентна ставка в розмірі 11,93 % річних на суму залишку непогашеної заборгованості;

- за період з 01.01.2022 по 31.03.2022 включно Банком розраховувалася процентна ставка в розмірі 12,31 % річних на суму залишку непогашеної заборгованості;

- за період з 01.04.2022 по 30.06.2022 включно Банком розраховувалася процентна ставка в розмірі 12,04 % річних на суму залишку непогашеної заборгованості;

- за період з 01.07.2022 по 30.09.2022 включно Банком розраховувалася процентна ставка в розмірі 11,63 % річних на суму залишку непогашеної заборгованості;

- за період з 01.10.2022 по 31.12.2022 включно Банком розраховувалася процентна ставка в розмірі 15,73 % річних на суму залишку непогашеної заборгованості;

- за період з 01.01.2023 по 31.03.2023 включно Банком розраховувалася процентна ставка в розмірі 16,15 % річних на суму залишку непогашеної заборгованості;

- за період з 01.04.2023 по 30.06.2023 включно Банком розраховувалася процентна ставка в розмірі 17,00 % річних на суму залишку непогашеної заборгованості;

- за період з 01.07.2023 по 18.08.2023 включно Банком розраховувалася процентна ставка в розмірі 18,50 % річних на суму залишку непогашеної заборгованості.

З наданих позивачем розрахунків заборгованості вбачається, що у період з 24.11.2020 по 17.08.2023 відповідачем 1 здійснювалося часткове погашення процентів за користування кредитом.

З урахуванням вище наведеного, суд вважає обґрунтованими та доведеними розрахунки позивача щодо нарахування процентів за користування кредитом та щодо розміру заборгованості по процентам за користування кредитом.

Доводи відповідача 1 щодо неправильного нарахування позивачем процентів на поточну і прострочену заборгованість за кредитом та припинення дії Додаткової угоди № 1 до Кредитного договору в частині нарахування процентів за визначеною формулою згідно пункту 2.1 цієї Додаткової угоди № 1 (розмір базової процентної ставки: Індекс UIRD (3 місяці) + 5,00 %) спростовуються наступним.

Відповідно до пункту А.6 Кредитного договору за користування кредитом Позичальник сплачує проценти у розмірі 13,14 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

Згідно із п. 2.1 Додаткової угоди № 1 до Кредитного договору сторони узгодили, що за користування кредитом на умовах та в порядку визначених цією Додатковою угодою, Позичальник сплачує банку базову процентну ставку, яка становить 13,14 % річних і може змінюватися за формулою: Розмір базової процентної ставки визначений за формулою: Індекс UIRD (3 місяці) + 5,00 %.

Таким чином, вказаний в пункті А.6 Кредитного договору розмір процентної ставки було змінено та узгоджено сторонами у відповідності до п. 2.1 Додаткової угоди № 1 до Кредитного договору.

Додаткова угода № 1 до Кредитного договору укладена між Банком та Позичальником в рамках Порядку надання фінансової державної підтримки суб`єктам мікропідприємництва та малого підприємництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2020 № 28, про що зазначено в преамбулі цієї угоди і передбачає часткове відшкодування державою процентів, які нараховуються Банком за Кредитним договором, але у випадку, належного та своєчасного виконання всіх зобов`язань Позичальника за Договором.

У наданій позивачем до позову банківській виписці за рахунком ТОВ «НІКА» № НОМЕР_3 відображено нарахування процентів та їхнє часткове погашення, в тому числі державою.

Пунктом 4 Додаткової угоди № 1 передбачено, що ця угода та кредитування згідно Порядку припиняє свою дію, в разі настання певних обставин, зокрема, прострочення Позичальником своїх зобов`язань по погашенню кредиту і або процентів за його користування понад 90 днів (абзац 4), тобто у цьому випадку держава припиняє здійснювати часткову компенсацію нарахованих процентів.

Згідно вищезазначеної виписки за рахунком ТОВ «НІКА» № НОМЕР_3 07.07.2022 держава здійснила останню сплату по частковій компенсації нарахованих процентів за Кредитним договором, а 01.03.2022 останнє погашення/сплату процентів здійснено саме позичальником, а не державою.

У пункті 4 Додаткової угоди № 1 не зазначений вищевказаний абзац 4, як обставина для припинення нарахування процентів за формулою згідно пункту 2.1.

Враховуючи, що з листопада 2020 року по 01.03.2022 саме Позичальник здійснював погашення/сплату процентів за визначеною формулою згідно пункту 2.1 Додаткової угоди № 1 до Кредитного договору, це свідчить про те, що Позичальник був обізнаним зі всіма змінами процентних ставок за кредитом у вказаний період та своїми діями Позичальник в порядку ч. 2 ст. 642 ЦК України прийняв пропозицію Банка по зміні процентної ставки по кредиту.

Стосовно доводів відповідача 1 про неправильне визначення позивачем процентної ставки для нарахування процентів на залишок простроченої заборгованості, то такі доводи відповідача 1 суд вважає безпідставними та недоведеними з огляду на таке.

З наявних матеріалах справи розрахунків вбачається, що Банком не робилося різниці між поточною та простроченою заборгованістю за наданим кредитом (тілом кредиту), а тому процентна ставка однакова для всього залишкузаборгованості за кредитом.

Таким чином, Банком за прострочення виконання зобов`язань не нараховувалися проценти.

Отже, Банком під час нарахування процентів не застосовувалися положення пункту А.6.1 або п. А.7 або п. 4.2 Кредитного договору, а застосовувалося положення п. 2.1. Додаткової угоди № 1 до Кредитного договору (змінювана процентна ставка за формулою).

За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст., ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічний припис містять п., п. 1, 7 ст.193 ГК України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (частина 2 статті 193 ГК України).

В силу приписів ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Не сплата відповідачем 1 заборгованості за Кредитним договором № 30796627-КД-1 від 20.11.2020 стала підставою для звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтями 11 та 509 ЦК України визначено, що однією із підстав виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк, є договір.

Нормами статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору полягає передусім у вільному волевиявленні волі сторін на вступ у договірні відносини. Волевиявлення учасників договору передбачає відсутність жодного тиску з боку контрагента або інших осіб (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 2 ст. 639 ЦК України закріплено, що якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно із ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» закріплено, що електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Частинами 1-3 ст. 4 цього ж Закону визначено, що електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

Положеннями ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Накладанням електронного підпису завершується створенням електронного документа (ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством (ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа з нанесеними одним або множинними ЕЦП та допустимість такого документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму

До матеріалів позовної заяви позивачем, зокрема, надано паперові копії наступних електронних документів (які засвідчені у порядку, встановленому законом): Кредитний договір № 30796627-КД-1 від 20.11.2020, Додаткова угода № 1 від 20.11.2020, Договір поруки № 30796627-ДП-1/1 від 20.11.2020, протоколи створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису.

Статтею 96 ГПК України визначено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет) (частина 1). Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом (частина 3). Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (частина 5).

Відповідачами 1 і 2 не надано заперечень щодо факту укладення між сторонами Кредитного договору, Додатку та Додаткової угоди до нього та Договору поруки шляхом накладення сторонами своїх електронних цифрових підписів.

Докази, що спростовують ці обставини, в матеріалах господарської справи відсутні та суду не надавались.

Також судом враховано, що учасниками справи під сумнів не поставлено відповідність поданої паперової копії електронного доказу оригіналу, клопотання про витребування у позивача відповідного оригіналу електронного доказу не заявлялось.

З урахуванням вказаних норм права та обставин справи, суд дійшов висновку, що Кредитний договір та Договір поруки є укладеними, чинними, дійсними та підлягає виконанню сторонами відповідно до його умов.

Згідно із ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідачі 1 і 2 доказів повернення кредитних коштів за Кредитним договором № 30796627-КД-1 від 20.11.2020 в повному обсязі суду не надали.

Частиною 1 ст. 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включно зі сплатою основного боргу, процентів, неустойки, від шкодування збитків, крім випадків, коли поручитель зобов`язався відповідати за виконання зобов`язання частково (ч. 2 ст. 553, ч. 2 ст. 554 ЦК України).

Кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від боржника та поручителя разом, так і від будь-кого з них окремо (ст. 543 ЦК України).

Отже, з огляду на солідарний обов`язок перед кредитором боржника за основним зобов`язанням і поручителем кредитор має право вибору звернення з вимогою до них разом чи до будь-кого з них окремо.

Відповідно до ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності; порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем; порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника; порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Жодної з підстав для припинення дії Договору поруки № 30796627-ДП-1/1 від 20.11.2020, визначених ст. 559 ЦК України, судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, оскільки заборгованість за кредитом (тіло кредиту) в сумі 630 000,00 грн. станом на час прийняття рішення не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, то позовна вимога про стягнення з відповідачів 1 і 2 солідарно 630 000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту підлягає задоволенню судом.

Заперечення відповідача 1 стосовно того, що Банк на момент звернення до суду із позовом не виконав вимоги пункту 2.3.2 Кредитного договору та не направив Позичальнику та Поручителю досудове повідомлення (вимогу) про дострокове виконання зобов`язань за договором, у зв`язку із чим не набув права на дострокове стягнення спірної суми кредиту, то суд зазначає таке.

Аналіз змісту статей 1054, 1050 і 559 ЦК України свідчить, що у разі, якщо кредитор за кредитним договором, у якому згідно із його умовами позичальник зобов`язаний щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитними коштами, а також сплатити неустойку (пеню, штраф) за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним, змінив строк виконання основного зобов`язання (дострокове виконання основного зобов`язання), направивши повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту, при цьому договорами поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, то відповідний строк для пред`явлення вимоги як до боржника, так і поручителів обчислюється з наступного дня, зазначеного кредитором у повідомленні (вимозі) про дострокове повернення кредиту як дата дострокового добровільного повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, або після закінчення терміну, визначеного кредитором у повідомленні (вимозі) для його дострокового добровільного повернення.

Повідомлення (вимога) про дострокове повернення кредиту, яка направляється позичальнику та/або поручителю є формою досудового вирішення спору між контрагентами та вимогою сторони, права або законні інтереси якої порушено, про добровільне/безпосереднє врегулювання спору, вказує на зміну строку виконання основного зобов`язання й встановлює обов`язок кредитора пред`явити позов до боржника протягом трьох років, якщо інше не визначено кредитним договором (статті 257, 259 ЦК України).

За змістом статей 526, 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок відповідно до умов договору, тобто, як особа, яка порушила права або законні інтереси іншого суб`єкта - кредитора, зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи звернення до суду із відповідним позовом.

Враховуючи, що вимоги кредитора та взяті позичальником зобов`язання за кредитним договором в добровільному порядку не виконані на час ухвалення судом рішення, а також частину другу статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Тому непред`явлення повідомлення (вимоги) про дострокове виконання зобов`язання з повернення кредиту, чи в разі її направлення: до встановленої дати дострокового добровільного повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, або до закінчення терміну, визначеного кредитором у повідомленні (вимозі) для його дострокового добровільного повернення, саме по собі не є необхідною умовою подальшого задоволення позову.

Таким чином, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання цих спорів. Ненаправлення такого повідомлення кредитором не може свідчити про відсутність порушення його прав, а як наслідок, кредитор може вимагати їх захисту через суд - виконати боржником обов`язок з дострокового повернення кредиту.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.0.2019 у справі № 521/21255/13-ц.

Як вже вказувалося судом раніше, пунктом 2.1 Додаткової угоди № 1 сторони передбачили, що за користування кредитом на умовах та в порядку визначених цією Додатковою угодою, Позичальник сплачує Банку базову процентну ставку. Базова процентна ставка за кредитом змінювана, та становіть на дату укладання цієї Додаткової угоди розмір 13,14 % річних. Розмір базової процентної ставки визначений за формулою: Індекс UIRD (3 місяці) + 5,00 %.

Відповідно до п. 2.2 Додаткової угоди № 1 у випадку прострочення понад 15 днів позичальником своїх зобов`язань по погашенню кредиту і/або процентів в розмірі, зазначеному в п. 2.3., 2.7. цієї Додаткової угоди, позичальник сплачу банку проценти за користування кредитом в порядку та розмірі:

- в період прострочення з 1-го до 15-го включно - в розмірі базової процентної ставки, що діяла на період прострочення;

- в період з 16 числа місяця, в якому виникла прострочена заборгованість до дати її погашення - в розмірі, визначеному за формулою: розмір базової процентної ставки з урахуванням її зміни згідно п. 2.1. цієї Додаткової угоди + 5 % річних;

- в період з дати погашення заборгованості до кінця місяця, в якому існувала заборгованість в розмірі базової процентної ставки, що діяла на дату сплати.

Згідно із п. 2.10 Додаткової угоди № 1 у випадку порушення Позичальником строку повернення кредиту, зазначеного в п.А.3 Кредитного договору Позичальник зобов`язується сплатити Банку заборгованість за кредитом, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у розмірі, визначеному за формулою: розмір базової процентної ставки з урахуванням її зміни згідно п. 2.1 цієї Додаткової угоди + 5 % річних.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч.1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч. 1 ст. 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст.625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Отже, за правомірне користування кредитними коштами (в межах строку дії кредитного договору) стягуються проценти на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України, а за неправомірне користування кредитними коштами (поза межами строку дії кредитного договору) - на підставі положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

За період з 24.11.2020 по 18.08.2023 позивачем відповідачам 1 і 2 нараховані відсотки, за якими на час вирішення спору судом рахується заборгованість в розмірі 132 375,26 грн.

Перевіривши наданий позивачем до матеріалів справи розрахунок, судом встановлено, що нарахування відсотків позивачем здійснено правильно.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення солідарно з відповідачів 1 і 2 заборгованості за відсотками в розмірі 132 375,26 грн. заявлені до стягнення обґрунтовано і підлягають задоволенню судом.

Згідно зі ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. 86 ГПК України)

Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності. (ч., ч. 1-4 ст.13 ГПК України)

Названий принцип полягає в тому, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 20.08.2020 у справі № 914/1680/18).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Доводи відповідача 1, надані в обґрунтування заперечень на позов, не знайшли свого підтвердження матеріалами справи за встановлених судом обставин.

Відповідач 2 своїм правом на участь у судовому розгляді справи не скористався, проти позову не заперечив, належними доказами доводи позивача не спростував.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними, законними та такими, що підлягають задоволенню судом повністю.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідачів 1 і 2 порівну, оскільки спір доведено до суду з їх вини.

При цьому суд враховує, що згідно усталеної судової практики у разі якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати розподіляються між відповідачами порівну. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Керуючись ст., ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКА», с. Нестерянка Оріхівського району Запорізької області і до ОСОБА_1 , м. Запоріжжя про стягнення з відповідачів солідарно 762 375,26 грн. заборгованості за кредитним договором № 30796627-КД-1 від 20.11.2020 задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКА», (70561, Запорізька область, Оріхівський район, с. Нестерянка, вул. 40 Років Перемоги, буд. 10, ідентифікаційний код юридичної особи 30796627) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», (юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д; фактична адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, ідентифікаційний код юридичної особи 14360570) 630 000 (шістсот тридцять тисяч) грн. 00 коп. заборгованості за тілом кредиту та 132 375 (сто тридцять дві тисячі триста сімдесят п`ять) грн. 26 коп. заборгованості за відсотками солідарно з ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Видати наказ.

3. Стягнути з ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», (юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д; фактична адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, ідентифікаційний код юридичної особи 14360570) 630 000 (шістсот тридцять тисяч) грн. 00 коп. заборгованості за тілом кредиту та 132 375 (сто тридцять дві тисячі триста сімдесят п`ять) грн. 26 коп. заборгованості за відсотками солідарно з Товариством з обмеженою відповідальністю «НІКА», (70561, Запорізька область, Оріхівський район, с. Нестерянка, вул. 40 Років Перемоги, буд. 10, ідентифікаційний код юридичної особи 30796627). Видати наказ.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКА», (70561, Запорізька область, Оріхівський район, с. Нестерянка, вул. 40 Років Перемоги, буд. 10, ідентифікаційний код юридичної особи 30796627) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», (юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д; фактична адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, ідентифікаційний код юридичної особи 14360570) 5 717 (п`ять тисяч сімсот сімнадцять) грн. 82 коп. судового збору. Видати наказ.

5. Стягнути з ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», (юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д; фактична адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, ідентифікаційний код юридичної особи 14360570) 5 717 (п`ять тисяч сімсот сімнадцять) грн. 81 коп. судового збору. Видати наказ.

Повне судове рішення складено « 02» лютого 2024 р.

Суддя Н. Г. Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.