ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2024м. ДніпроСправа № 904/5715/23

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Загинайко Т.В. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства "Транспортна інфраструктура міста" Дніпровської міської ради (49038, м. Дніпро, вул. Курчатова, буд. 8; ідентифікаційний код 23357437)

до Фізичної особи-підприємця Мірошниченка Олександра Анатолійовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1

про стягнення 34 277 грн. 52 коп.

Без повідомлення (виклику) представників сторін.

ПРОЦЕДУРА:

Позивач - Комунальне підприємство "Транспортна інфраструктура міста" Дніпровської міської ради звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою (вх.№5380/23 від 27.10.2023) до відповідача - Фізичної особи-підприємця Мірошниченка Олександра Анатолійовича про стягнення 34 277 грн. 52 коп., що складає 31 600 грн. 00 коп. - заборгованості за договором від 13.02.2018 №442ОП "Про організацію та експлуатацію майданчика для паркування", 155 грн. 00 коп. - інфляційні витрати за період з 28.08.2023 по 26.10.2023, 80 грн. 52 коп. - 3% річних за період з 26.09.2023 по 26.10.2023, 222 грн. 00 коп. - пені та 2 220 грн. 00 коп. - штрафу.

Також просить стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 01.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Позивач у клопотанні (вх.№54810/23 від 27.10.2023) просить долучити до матеріалів справи №904/5715/23 оригінал позовної заяви та додатки за позовом КП "ТІМ" ДМР до ФОП Мирошниченко О.А. про стягнення заборгованості.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 01.11.2023 повернуто Комунальному підприємству "Транспортна інфраструктура міста" Дніпровської міської ради (49038, м. Дніпро, вул. Курчатова, буд. 8; ідентифікаційний код 23357437) клопотання (вх.№54810/23 від 27.10.2023) без розгляду.

З приводу дотримання прав відповідача під час розгляду даної справи судом, слід зазначити таке.

Пунктом 5 частини 4 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо фізичної особи - підприємця, зокрема, про місцезнаходження (адреса місця проживання, за якою здійснюється зв`язок з фізичною особою - підприємцем).

На підтвердження адреси відповідача судом долучено до матеріалів справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з якого вбачається, що місцезнаходженням відповідача є 49000, м. Дніпро, вул. Вакуленчука (нове найменування - вул. Леоніда Стромцова), буд. 3, кв. 109 на яку і була направлена кореспонденція господарського суду відповідачу (а.с.27).

Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з частиною 6 статті 242 цього Кодексу днем вручення судового рішення є, окрім іншого, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Слід відзначити, що поштове відправлення на адресу відповідача, в якому містилася ухвала суду від 01.11.2023, було повернуто за зворотною адресою з довідкою АТ "Укрпошта" форми 20 від 13.11.2023 "Адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с.40-74)

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

При цьому, до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов`язує й сторону у справі, зокрема позивача, з`ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її офіційним місцезнаходженням, визначеним у відповідному державному реєстрі) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

Крім того, частиною 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Також судом враховані положення Правил надання послуг поштового зв`язку, визначені постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 (далі - Правила).

Так, порядок доставки поштових відправлень, поштових переказів, повідомлень про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичних друкованих видань юридичним особам узгоджується оператором поштового зв`язку разом з юридичною особою. Для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок", цих Правил (пункт 94 Правил).

Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на юридичну особу (фізичну особу-підприємця).

У разі якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною поштовою адресою, тобто повідомленою суду учасником справи, і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення.

Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №923/1432/15.

Також, суд наголошує, що за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

З урахуванням наведеного, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами Господарського суду Дніпропетровської області по даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Враховуючи викладене, неперебування відповідача за місцем його державної реєстрації чи небажання отримати поштову кореспонденцію та, як наслідок, ненадання відзиву, не є перешкодою розгляду справи судом за наявними матеріалами і не свідчить про порушення норм процесуального права саме зі сторони суду.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 03.03.2018 у справі № 911/1163/17 та від 10.05.2018 у справі № 923/441/17.

За таких обставин можна дійти висновку, що невручення ухвали суду відбулось через недотримання відповідачем вимог законодавства щодо забезпечення отримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням (поштовою адресою), що розцінюється судом як фактична відмова від отримання адресованих йому судових рішень (ухвал). Відповідач, у разі незнаходження за своєю офіційною (юридичною) адресою, повинен був докласти зусиль щодо отримання поштових відправлень за цією адресою або повідомлення суду про зміну свого місцезнаходження.

Більше того, права відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись судом за рахунок порушення прав позивача на своєчасне вирішення спору судом, що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке відповідно до норм частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Так, ухвалою суду від 01.11.2023, з урахуванням вимог частини 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, судом було запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Судом також враховані Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України № 958 від 28.11.2013, на випадок направлення відповідачем відзиву на позовну заяву або клопотання до суду поштовим зв`язком.

Однак, станом на 30.01.2024 строк на подання відзиву на позовну заяву, з урахуванням додаткового строку на поштовий перебіг, закінчився.

Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.

Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Отже, суд дійшов висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення, оскільки у відповідача було достатньо часу для подання як відзиву на позову заяву так і доказів погашення спірної заборгованості, у разі їх наявності, чого відповідачем зроблено не було, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин відповідачем суду також не повідомлено.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Справа розглядається відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод протягом розумного строку з урахуванням введення в Україні воєнного стану.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ

Як вбачається, між Комунальним підприємством "Міськавтопарк" Дніпровської міської ради, як балансоутримувачем, правонаступником якого є позивач - Комунальне підприємство "Транспортна інфраструктура міста" Дніпровської міської ради, та відповідачем - Фізичною особою-підприємцем Мірошниченком Олександром Анатолійовичем, як оператором, було укладено Договір від 13.02.2018 №442ОП про організацію та експлуатацію майданчика для паркування (надалі - Договір) (а.с.10-14).

Пунктом 1.1. Договору визначено, що балансоутримувач надає оператору у користування за плату майданчик для паркування транспортних засобів комунальної форми власності, що розташований за адресою:

- м. Дніпро, вул. Генерала Захарченка, 15А (далі - майданчик для паркування);

- площа майданчика: 690,0 кв. м.;

- кількість машино-місць: 60;

- кількість пільгових місць: 6;

- дні роботи: щоденно;

- час роботи: цілодобово.

Розрахункова площа земельної ділянки для сплати збору за паркування - 621,0 кв.м. (виключені квадратні метри, які обладнані згідно п.2.2.17 цього Договору).

Відповідно до пункту 1.2. Договору майданчик для паркування транспортних засобів вважається переданим в експлуатацію оператору з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі.

Пунктом 2.2.15 Договору визначено, що оператор зобов`язується своєчасно та у повному обсязі перераховувати балансоутримувачу плату за користування майданчиком для паркування.

Оператор щомісячно сплачує балансоутримувачу за користування майданчиком паркування плату у розмірі 600 грн. 00 коп. (шістсот грн. 00 копійок), в тому числі ПДВ 100 грн. 00 коп. за один календарний місяць (пункт 4.1. Договору в редакції додаткової угоди від 01.08.2018 №1 (а.с.14).

Визначена в пункті 4.1. Договору плата за користування сплачується грошовими коштами на поточний рахунок балансоутримувача, визначений у реквізитах цього Договору (пункт 4.2. Договору).

Згідно з пунктом 4.3. Договору визначена в пункті 4.1. Договору плата сплачується оператором щомісячно, авансом, не пізніше 25-го числа кожного місяця, що передує оплачуваному місяцю.

Відповідно до пункту 4.4. Договору нарахування плати починається з дня підписання цього Договору і закінчується в день припинення дії цього Договору.

Оператор при підписанні Договору протягом 3 (трьох) робочих днів вносить на поточний рахунок балансоутримувача плату у розмірі, визначеному у пункті 4.1. цього Договору, яка є оплатою за перший місяць користування майданчиком для паркування; плата за кожний наступний місяць користування майданчиком для паркування здійснюється у строки, встановлені пунктом 4.3. цього Договору (пункт 4.5. Договору).

Договір набирає чинності з дати підписання сторонами, а в частині початку ведення діяльності - з моменту підписання акту введення в експлуатацію майданчику для паркування (пункт 10.1. Договору).

Пунктом 10.2. Договору визначено, що Договір діє до проведення конкурсу з визначення оператора на право обслуговування майданчика для паркування; датою втрати чинності даного Договору вважати дату укладання Договору про організацію та експлуатацію майданчика для паркування між балансоутримувачем та переможцем конкурсу з визначення оператора.

Відповідно до Акту від 13.02.2018 приймання-передачі майданчику для паркування транспортних засобів комунальної форми власності, що розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Генерала Захарченка, 15А балансоотримувач передав, а оператор прийняв у користування 13 лютого 2018 майданчик для паркування транспортних засобів комунальної форми власності, що розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Генерала Захарченка, 15А; технічні характеристики майданчика для паркування транспортних засобів є задовільними та дозволяють використовувати майданчик для паркування за цільовим призначенням:

- площа майданчика: 690,0 кв. м.;

- кількість машино-місць: 60;

- дні роботи: щоденно;

- час роботи: цілодобово.

Майданчик для паркування необлаштований (а.с.19).

В подальшому сторонами було підписано додаткову угоду до Договору від 01.08.2018 відповідно до якої у зв`язку з прийняттям рішеннями виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 25.04.2018 №6/31 "Про внесення змін до рішення міської ради від 27.12.2010 №5/6 "Про місцеві податки і збори на території міста" та рішення міської ради від 27.07.2018 №779 "Про внесення змін до Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м. Дніпрі" було внесено зміни до Договору, зокрема, до пункту 1.1 та викладеного його в наступній редакції:

"- м. Дніпро, вул. Генерала Захарченка, 15А (далі - майданчик для паркування);

- площа майданчика: 345,0 кв. м.;

- кількість машино-місць: 30;

- кількість пільгових місць: 3;

- дні роботи: щоденно;

- час роботи: цілодобово.

Розрахункова площа земельної ділянки для сплати збору за паркування - 310,0 кв.м. (виключені квадратні метри, які обладнані згідно п.2.2.17 цього Договору)".

Також вказаною додатковою угодою було внесено зміни до пункту 2.2.13 Договору та викладено його в новій редакції: "Забезпечити своєчасне та у повному обсязі справляння та перерахування до бюджету міста збору за місця паркування транспортних засобів у порядку, визначеному відповідним рішенням Дніпровської міської ради з моменту введення майданчику для паркування в експлуатацію та підписання акту введення в експлуатацію майданчика для паркування. Ставки збору встановлюються за кожний день провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у гривнях за 1 квадратний метр площі земельної ділянки, відведеної для організації та провадження такої діяльності у розмірах 0,015 відсотка мінімальної заробітної плати установленої законом на 01 січня податкового (звітного) року".

В матеріалах справи міститься Рішення Дніпровської міської ради від 10.02.2021 №6/3 "Про затвердження структури виконавчих органів Дніпровської міської ради, загальної чисельності працівників Дніпровської міської ради та її виконавчих органів", відповідно до пункту 9.24 якого вирішено реорганізувати з припиненням як юридичної особи Комунальне підприємство "Дніпротранскомплекс" Дніпровської міської ради, Комунальне підприємство "Дніпродорсервіс" Дніпровської міської ради, Комунальне підприємство "Міські причали" Дніпровської міської ради шляхом приєднання до Комунального підприємства "Міськавтопарк" Дніпровської міської ради, змінити найменування новоствореного комунального підприємства на Комунальне підприємство "Транспортна інфраструктура міста" Дніпровської міської ради та скоротити загальну чисельність працівників до 36 штатних одиниць (а.с.16-20).

Позивач стверджує, що у відповідача існує заборгованість за Договором в розмірі 31 600 грн. 00 коп., внаслідок чого позивачем нараховано інфляційні, 3% річних, пеня, штраф, що і стало причиною виникнення спору та звернення позивача з позовом до суду.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Щодо правовідносин сторін

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частинами 1-3 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається з умов Договору (пункт 4.3), з урахуванням положень статті 254 Цивільного кодексу України, строк оплати є таким, що настав, а саме:

- за лютий 2019 - 25.01.2019;

- за березень 2019 - 25.02.2019;

- за квітень 2019 - 25.03.2019;

- за травень 2019 - 25.04.2019;

- за червень 2019 - 27.05.2019 (25.05.2019 - субота (вихідний), перший за ним робочий день - 27.05.2019);

- за липень 2019 - 25.06.2019;

- серпень 2019 - 25.07.2019;

- за вересень 2019 - 26.08.2019 (25.08.2019 - неділя (вихідний), перший за ним робочий день - 26.08.2019);

- за жовтень 2019 - 25.09.2019;

- за листопад 2019 - 25.10.2019;

- за грудень 2019 - 25.11.2019;

- за січень 2020 - 25.12.2019;

- за лютий 2020 - 27.01.2020 (25.01.2020 - субота (вихідний), перший за ним робочий день - 27.01.2020);

- за березень 2020 - 25.02.2020;

- за квітень 2020 - 25.02.2020;

- за травень 2020 - 27.04.2020 (25.04.2020 - субота (вихідний), перший за ним робочий день - 27.04.2020);

- за червень 2020 - 25.05.2020;

- за липень 2020 - 25.06.2020;

- серпень 2020 - 27.07.2020 (25.07.2020 - субота (вихідний), перший за ним робочий день - 27.07.2020);

- за вересень 2020 - 25.08.2020;

- за жовтень 2020 - 25.09.2020;

- за листопад 2020 - 26.10.2020 (25.10.2020 - неділя (вихідний), перший за ним робочий день - 26.10.2020);

- за грудень 2020 - 25.11.2020;

- за січень 2021 - 25.12.2020;

- за лютий 2021 - 25.01.2021;

- за березень 2021 - 25.02.2021;

- за квітень 2021 - 25.03.2021;

- за травень 2021 - 26.04.2021 (25.04.2021 - неділя (вихідний), перший за ним робочий - 26.04.2021);

- за червень 2021 - 25.05.2021;

- за липень 2021 - 25.06.2021;

- серпень 2021 - 26.07.2021 (25.07.2021 - неділя (вихідний), перший за ним робочий - 26.07.20221);

- за вересень 2021 - 25.08.2021;

- за жовтень 2021 - 27.09.2021 (25.09.2021 - субота (вихідний), перший за ним робочий день - 27.09.2021);

- за листопад 2021 - 25.10.2021;

- за грудень 2021 - 25.11.2021;

- за січень 2022 - 27.12.2021 (25.12.2021 - субота (вихідний), перший за ним робочий день - 27.12.2021);

- за лютий 2022 - 25.01.2022;

- за березень 2022 - 25.02.2022;

- за квітень 2022 - 25.03.2022;

- за травень 2022 - 25.04.2022;

- за червень 2022 - 25.05.2022;

- за липень 2022 - 25.06.2022;

- серпень 2022 - 25.07.2022;

- за вересень 2022 - 25.08.2022;

- за жовтень 2022 - 26.09.2022 (25.09.2022 - неділя (вихідний), перший за ним робочий день - 26.09.2022);

- за листопад 2022 - 25.10.2022;

- за грудень 2022 - 25.11.2022;

- за січень 2023 - 26.12.2022 (25.12.2022 - неділя (вихідний), перший за ним робочий день - 26.12.2022);

- за лютий 2023 - 25.01.2023;

- за березень 2023 - 27.02.2023 (25.02.2023 - субота (вихідний), перший за ним робочий день - 27.02.2023);

- за квітень 2023 - 27.03.2023 (25.03.2023 - субота (вихідний), перший за ним робочий день - 27.03.2023);

- за травень 2023 - 25.04.2023;

- за червень 2023 - 25.05.2023;

- за липень 2023 - 26.06.2023 (25.06.2023 - неділя (вихідний), перший за ним робочий день - 26.06.2023);

- серпень 2023 - 25.07.2023;

- за вересень 2023 - 25.08.2023;

- за жовтень 2023 - 25.09.2023.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського кодексу України та статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається, у відповідача перед позивачем існує заборгованість за Договором за період з 01.02.2019 по 31.10.2023 в сумі 31 600 грн. 00 коп., виходячи щ того, що у період з 01.02.2019 по 31.10.2023 нараховано 34 200 грн. (600 грн. 00 коп. (сума нарахування) х 57 (кількість місяців)) - 2 600 грн. (сплачено у травні 2019 та 2 липні 2019) = 31 600 грн. 00 коп.

На момент розгляду справи доказів погашення заборгованості перед позивачем відповідачем не надано.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного позовні вимоги в частині стягнення 31 600 грн. 00 коп. - заборгованості зі сплати за користування майданчиком за Договором є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо нарахування пені

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно із частинами 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно; якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частини 1, 2 статті 550 Цивільного кодексу України).

Пунктом 7.1. Договору визначено, що у разі прострочення оператором виконання зобов`язань по сплаті за користування майданчиком для паркування, сплаті інших платежів, передбачених цим Договором, оператор зобов`язаний в кожному випадку сплатити балансоутримувачу за кожен день прострочення пеню у розмірі 1 відсотка від суми заборгованості.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (частина 6 статті 231 Господарського кодексу України).

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України законодавець передбачає застосування штрафних санкцій, у разі якщо їх розмір законом не визначено, у розмірі, визначеному умовами господарського договору, а також надає сторонам право встановлювати різні способи визначення штрафних санкцій, - у відсотковому відношенні до суми зобов`язання (виконаної чи невиконаної його частини) або у певній визначеній грошовій сумі, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Положення частини 6 статті 231 Господарського кодексу України регулюють виключно правовідносини сторін щодо їх відповідальності за невиконання грошових зобов`язань, передбачаючи їх встановлення у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. На відміну від, наприклад, частини другої статті 231 Господарського кодексу України, у частині шостій цієї статті не вказано про застосування штрафної санкції у певному розмірі, а йдеться про спосіб її визначення.

Разом з тим за частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України, як спеціальною нормою, яка регулює відповідальність за порушення строків розрахунків, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Також за статтями 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як зазначено в пункті 6.31 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №904/4156/18 розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Як вбачається позивач просить стягнути пеню за прострочення оплати за Договором у розмірі 222 грн. 00 коп. за загальний період з жовтня 2020 по жовтень 2023 включно та посилається на пункт 7.1 Договору.

Суд звертає увагу, що у розрахунку позивач помилково зазначає розмір пені 0,01 за кожний місяць прострочення, тоді, як у пункті 7.1 Договору визначено розмір пені - 1% за кожний день прострочення.

Після перевірки судом розрахунку з урахуванням вимог Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" за період з 01.10.2020 по 25.01.2021 сума пені склала 334 грн. 62 коп., проте з урахуванням того, що позивачем до стягнення заявлено пеню за період з жовтня 2020 по жовтень 2023 в розмірі 222 грн. 00 коп., такі вимоги позивача підлягають задоволенню.

За викладеного, вимоги позивача про стягнення пені підлягають задоволенню.

Щодо нарахування штрафу

Пунктом 7.2 Договору визначено, що у разі прострочення оператором виконання зобов`язань по сплаті плати за користування майданчиком для паркування, сплаті інших платежів, передбачених цим договором, більше ніж на десять днів, оператор зобов`язаний в кожному такому випадку сплатити балансоутримувачу штраф у розмірі 10% місячного розміру плати за користування майданчиком для паркування.

Як вбачається, позивачем нараховано штраф за період жовтня 2020 по жовтень 2023 включно за 37 місяців в розмірі 2 200 грн. 00 коп. (600 грн. 00 коп. х 37) х 10%.

Суд погоджується з наданим розрахунком, вважає його арифметично правильним.

З урахуванням викладеного позовні вимоги в частині стягнення штрафу є обґрунтованими та підлягають стягненню з відповідача.

Щодо нарахування 3% річних та інфляційних нарахувань

Згідно з частинами 1, 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається, позивачем зазначено, що здійснено інфляційні нарахування у розмірі 155 грн. 00 коп. за період з 28.08.2023 по 26.10.2023, а також нараховано 3% річних у зв`язку із простроченням оплати за Договором у розмірі 80 грн. 52 коп. за період з 26.09.2023 по 26.10.2023.

Суд вважає за необхідне зазначити, що фактично інфляційні нарахування позивачем здійснено за один місяць - вересень 2023 в розмірі 155 грн. 00 коп.

Суд погоджується з наданими розрахунками вважає їх арифметично правильними.

З урахуванням викладеного з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 80 грн. 52 коп. - 3% річних (з 26.09.2023 по 26.10.2023), а також 155 грн. 00 коп. - інфляційних нарахувань (вересень 2023 року).

Щодо судового збору

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 2 684 грн. 00 коп. - витрат на сплату судового збору.

Керуючись пунктом 19.1 Розділу ХІ Перехідних положень, статтями 123, 129, 232, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Комунального підприємства "Транспортна інфраструктура міста" Дніпровської міської ради (49038, м. Дніпро, вул. Курчатова, буд. 8; ідентифікаційний код 23357437) до Фізичної особи-підприємця Мірошниченка Олександра Анатолійовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) про стягнення 34 277 грн. 52 коп. - задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Мірошниченка Олександра Анатолійовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства "Транспортна інфраструктура міста" Дніпровської міської ради (49038, м. Дніпро, вул. Курчатова, буд. 8; ідентифікаційний код 23357437) 31 600 (тридцять одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. - заборгованості, 155 (сто п`ятдесят п`ять) грн. 00 коп. - інфляційних нарахувань, 80 (вісімдесят) грн. 52 коп. - 3% річних, 222 (двісті двадцять дві) грн. 00 коп. - пені, 2 220 (дві тисячі двісті двадцять) грн. 00 коп. - штрафу та 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп. - витрат на сплату судового збору.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Загинайко

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 238 ГПК України,

30.01.2024