ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2024 року м.Дніпро Справа № 908/1291/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя: Верхогляд Т.А.- доповідач

судді: Мороз В.Ф., Парусніков Ю.Б.,

секретар судового засідання Зелецький Р.Р.

представники строін:

від відповідача: Сєрьожечкін Олександр Вікторович, представник ТОВ «Мелітопольський завод автотракторних запчастин»;

від позивача: Журікова І.В. , представник ТОВ "ОЛСМА-БУД"

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Мелітопольський завод автотракторних запчастин на рішення господарського суду Запорізької області від 26.04.2023 року у справі № 908/1291/21 (суддя Левкут В.В., повне рішення оформлено та підписано 12.05.2023 року)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ОЛСМА-БУД (вул. Дружби, буд. 1, смт. Слобожанське, Дніпровський район, Дніпропетровська область, 52005)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Мелітопольський завод автотракторних запчастин (вул. Дегтярівська, буд. 48, м. Київ, 03057)

про стягнення 415 000,00 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю ОЛСМА-БУД звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю Мелітопольський завод автотракторних запчастин 415 000,00 грн. заборгованості за договором поставки з монтажем №01/07/2020-1 від 01.07.2020 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором в частині повної оплати виконаних позивачем за цим договором робіт та поставки товару, які підтверджуються направленим на його адресу Актом приймання-передачі виконаних робіт від 30.03.2021 року та щодо якого відповідачем не надано відповіді стосовно його не підписання.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 26.04.2023 року у справі № 908/1291/21 позов Товариства з обмеженою відповідальністю ОЛСМА-БУД задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мелітопольський завод автотракторних запчастин" на користь позивача 415 000,00 грн. основного боргу та 6 225,00 грн. судового збору.

Рішення мотивовано тим, що факт порушення відповідачем умов, визначених договором поставки з монтажем №01/07/2020-1 від 01.07.2020 року та факт несплати ним вартості виконаних робіт та поставленого товару є доведеними.

Не погодившись з рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю Мелітопольський завод автотракторних запчастин звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, не встановлення судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом норм матеріального права.

Скарга обґрунтована тим, що:

- на виконання умов договору відповідач перерахував позивачу попередню оплату в розмірі 2 100 000,00 грн., однак позивач не надав жодного доказу належного виконання ним умов договору;

- позивач не заперечує, що за актами приймання-передачі ним здійснено часткову поставку товару, отже сам позивач не довів повного та належного виконання ним передбачених договором обов`язків з постачання товару;

- позивачем в порушення п.3.7 договору не надані рахунок-фактура, видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, документи на підтвердження якості товару, при цьому підписання акту приймання-передачі товару, передбаченого п.3.3 договору, не виключає обов`язку позивача передати такі документи;

- суд, приймаючи оскаржуване рішення, застосував норми ст.853 ЦК України, замість ч.ч.1, 2 ст.882 Кодексу, що призвело до застосування ним норм права, які він не мав застосовувати;

- матеріали справи не місять належних доказів того, що позивач надсилав на адресу відповідача повідомлення про готовність до передання робіт, та що процедура прийняття робіт взагалі відбувалась;

- акт приймання-передачі виконаних робіт, на який посилається позивач, не містить будь-яких відміток про відмову відповідача від підписання акту, одночасно він направлений відповідачу без будь-яких підстав та в порушення умов договору;

- сторони передбачили, що акт приймання-передачі виконаних робіт сторони підписують після інспекції офіційного представника Групи компаній ALUTECH та здачі товару та робіт відповідно до контракту та специфікації, при цьому матеріали справи не містять доказів проведення інспекції, або що позивач повідомляв будь-кого стосовно готовності робіт до такої інспекції;

- помилковими є висновки суду про те, що не надавши позивачу обґрунтованої відмови від підписання акта від 30.03.2021 року, відповідач фактично погодив поставку товару та виконання позивачем робіт за цим актом, при цьому суд не з`ясував обставин дійсного фактичного виконання/ невиконання робіт відповідно до переліку, обсягу та вартості наведених у специфікації №1 до договору, у рішенні відсутній аналіз переліку, обсягу та вартості робіт, наведених в акті приймання-передачі виконаних робіт на предмет їх відповідності умовам договору.

За переконанням скаржника, викладене свідчить про те, що позивачем не доведені обставини, на які він послався в обґрунтування позову.

Апелянт просить скасувати оскаржуване ним рішення та у задоволенні позову відмовити.

Позивач своїм процесуальним правом не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав.

Відповідно до ч.3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.07.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю ОЛСМА-БУД (постачальником) та Товариством з обмеженою відповідальністю Мелітопольський завод автотракторних запчастин (покупцем) укладений договір поставки з монтажем №01/07/2020-1, відповідно до п. 1.1 якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язався передати (поставити) товар (товари) та провести його монтаж, а покупець зобов`язався прийняти вказаний товар (товари) та його відповідний монтаж по акту приймання-передачі виконаних робіт, а також сплатити за відповідний товар та його монтаж передбачену даним договором грошову суму (том 1 а.с.12-13).

Згідно із п. 1.2 договору ціна, кількість, найменування товару, що підлягають поставці, та монтажних робіт узгоджується сторонами в специфікації (додатку), яка є невід`ємною частиною цього договору.

За визначенням п. 2.1 договору поставка та монтаж товару здійснюється на умовах, узгоджених сторонами у специфікації, яка є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до п. 3.3 договору передача товару покупцю постачальником здійснюється за видатковою накладною або згідно акту приймання передачі товару. Дата, вказана покупцем у видатковій накладній про прийняття товару або акті приймання-передачі товару, є датою поставки товару постачальником. Відповідний факт монтажу товару затверджується актом приймання-передачі виконаних робіт.

Пунктом 3.4 договору визначено, що покупець не має право відмовитися від приймання товару та монтажу робіт у випадку, якщо товар та монтажні роботи за кількістю, об`ємом та якістю не відповідають умовам цього договору та товаросупровідним документам.

Згідно з п.3.7 договору разом з товаром, але не пізніше дати поставки, постчальник повинен надати покупцю оригінали документів, перелічених у цьому пункті договору.

В п.7.2 договору сторони визначили, що оплата за товар здійснюється покупцем на підставі договору та рахунку-фактури, виставленого постачальником на вартість замовленої партії товару. Постачальник зобов"язується надати покупцеві оригінали рахунку-фактури.

Відповідно до п. 11.1 договір вступає в дію з дати його підписання обома сторонами і діє на протязі двох років.

Даний договір може бути автоматично пролонгований, якщо сторони не направили посередництвом поштового зв`язку повідомлення про розірвання цього договору за 30 (тридцять) календарних днів до його фактичної дії. Пролонгація проводиться кожного разу на один рік (п. 11.2 договору).

Специфікацією № 1 від 01.07.2020 року сторони погодили найменування товару та монтажних робіт, площу та вартість (згідно наведеного у таблиці переліку) на загальну суму 2 560 000,00 грн.(том 1 а.с.14).

Пунктом 2 цієї специфікації визначено, що за домовленістю сторін оплата проводиться на розрахунковий рахунок постачальника у наступному порядку:

- перша передплата сплачується покупцем постачальнику до 07.07.2020 року у розмірі 1 700 000,00 грн. з ПДВ;

- друга передплата сплачується покупцем постачальнику до 16.10.2020 року у розмірі 400 000,00 грн. з ПДВ (в редакції додаткової угоди від 12.10.2020 року, яка підписана сторонами);

- залишок у розмірі 460 000,00 грн. з ПДВ сплачується покупцем постачальнику у строк, що складає три банківських дні від дати підписання сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт. Акт приймання-передачі виконаних робіт підписується після інспекції офіційного представника Групи компаній АLUТЕСН та здачі товару та робіт відповідно до контракту та специфікації.

Також, у пункті 2 специфікації сторони погодили, що:

- адресою поставки та встановлення товару (об`єкт покупця) є: Запорізька область, смт.Кирилівка, вул. Коса Пересип, 124;

- доставка товару на об`єкт покупця здійснюється постачальником у термін до 27.10.2020 року (в редакції додаткової угоди від 12.10.2020 року);

- дата початку монтажу постачальником: не пізніше 3-х (трьох) календарних днів від дати доставки товару на об`єкт покупця;

- термін монтажу товару: протягом 35 календарних днів, починаючи від дати 27.10.2020 року, за умови готовності об`єкта до монтажу та допуску спеціалістів постачальника до об`єкту (в редакції додаткової угоди від 12.10.2020 року).

Відповідачем на розрахунковий рахунок позивача перераховано 1 700 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 581 від 06.07.2020 року та 400 000,00 грн. згідно платіжного доручення № 1960 від 16.10.2020 року.

Листом № 542 від 05.02.2021 року позивач повідомив відповідача, що на його замовлення погоджено нові габарити частини конструкції, у зв`язку з чим направляється для підписання додаткова угода № 2, проект якої відповідачем не підписаний (том 1 а.с.110).

На підтвердження направлення відповідачу листа № 542 від 05.02.2021 року з додатковою угодою №2 до договору та актом приймання-передачі виконаних робіт від 01.07.2020 року позивачем надано копію поштової накладної та опису вкладення від 05.02.2021 року (том 1 а.с.111-112).

Згідно із підписаним сторонами без зауважень актом приймання передачі товару від 11.03.2021 року постачальник передав, а покупець прийняв перелічений товар у відповідності до договору поставки з монтажем № 01/07/2020-1 від 01.07.2020 року (алюмінієві конструкції АLUТЕСН (Польща) МВ 86 гармошка (28,3 кв.м.), алюмінієві конструкції АLUТЕСН (Білорусь) віконно-дверна система W 62 (15.0 кв.м.), автоматики GU (Германія) (1шт) (том 1 а.с.20).

В подальшому, постачальником складено акт приймання-передачі виконаних робіт від 30.03.2021 року, в якому наведено найменування товару та монтажних робіт, площу (м.кв.), а також вартість (грн. з ПДВ) на загальну суму 2 515 567,00 грн.. Цей акт також був направлений на адресу покупця, докази чого містяться у матеріалах справи (том 1 а.с.22).

Відповідач акт від 30.03.2021 року не підписав, відповіді стосовно підстав такого не підписання не надав, оплату залишку вартості товарів та послуг не здійснив.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачем заявлено до стягнення залишок заборгованості в розмірі 415 000,00 грн., в той час, як згідно акту від 30.03.2021 року загальна сума товару та монтажних робіт вказана 2 515 567,00 грн.; сплачено відповідачем згідно платіжних доручень № 581 від 06.07.2020 року та № 1960 від 16.10.2020 року 2 100 000,00 грн. (1 700 000,00 + 400 000,00); отже, не сплачено всього 415 567,00 грн. (2 515 567,00 2 100 000,00).

Неналежне виконання відповідачем зобов`язання з оплати вартості виконаних робіт у визначений договором строк стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

На думку колегії суддів при вирішенні спору суд першої інстанції належним чином надав оцінку доказам по справі та ухвалив правомірне рішення про задоволення позову. При цьому колегія суддів виходить з наступного:

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Відповідно до ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

У даному випадку, сторонами укладено договір поставки з монтажем, отже до його положень застосовуються як норми ст.ст.712, 655, 656, 662, 663, 664 та 673 Цивільного кодексу України, так і норми, що регулюють відносини підряду.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

За частинами першою, третьою статті 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу

Відповідно до частини першої статті 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

За частинами першою, другою статті 853 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до ст. 882 Цивільного кодексу України замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, або, якщо це передбачено договором, - етапу робіт, зобов`язаний негайно розпочати їх прийняття.

Замовник організовує та здійснює прийняття робіт за свій рахунок, якщо інше не встановлено договором. У прийнятті робіт мають брати участь представники органів державної влади та органів місцевого самоврядування у випадках, встановлених законом або іншими нормативно-правовими актами.

Замовник, який попередньо прийняв окремі етапи робіт, несе ризик їх знищення або пошкодження не з вини підрядника, у тому числі й у випадках, коли договором будівельного підряду передбачено виконання робіт на ризик підрядника.

Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Прийняття робіт може здійснюватися після попереднього випробування, якщо це передбачено договором будівельного підряду або випливає з характеру робіт. У цьому випадку прийняття робіт може здійснюватися лише у разі позитивного результату попереднього випробування.

Замовник має право відмовитися від прийняття робіт у разі виявлення недоліків, які виключають можливість використання об`єкта для вказаної в договорі мети та не можуть бути усунені підрядником, замовником або третьою особою.

Відповідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно умов п.3.3 договору передбачено, що дата, вказана покупцем у акті приймання-передачі товару, є датою поставки товару, а факт монтажу товару затверджується актом приймання-передачі виконаних робіт.

Як зазначено вище, позивачем складено акт приймання-передачі виконаних робіт, датований 30.03.2021 року, який був направлений на адресу відповідача та отриманий ним 07.04.2021 року, що не спростовано останнім (том 1 а.с.23). Цим актом, за умовами договору, позивач фактично повідомив відповідача про виконання робіт та їх вартість.

З огляду на вимоги ст. 882 Цивільного кодексу України з моменту отримання цього акту відповідач мав би підписати його, або у разі непогодження з викладеною у вказаному акті інформацією, не був позбавлений права у розумні строки звернутися до позивача з претензією, чи з запереченнями до цього акту.

Між тим, судом першої інстанції встановлено і апелянтом не спростовано, що заперечення проти акту останнім було надіслано на адресу позивача лише у вересні 2021 року, під час розгляду даної справи місцевим господарським судом.

Також слід зазначити, що згідно зі специфікацією №1 до договору покупець гарантує постачальнику постійну присутність уповноважених від себе осіб на місці монтажу товару та повну взаємодію спеціалістам постачальника під час виконання останнім робіт з монтажу, і у разі відхилення від умов договору та цієї специфікації відповідач мав можливість своєчасно повідомляти про це постачальника. Між тим, будь-які зауваження відповідача або претензії щодо товару або робіт у матеріалах справи також відсутні.

За приписами Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ч. 4 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

У відповідності до приписів ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Щодо досліджуваної справи, то відповідачем не підписано своєчасно акт приймання-передачі виконаних робіт від 30.03.2021 року, одночасно ним не надано доказів щодо неналежного виконання позивачем зобов`язань з поставки обумовленого договором товару та його монтажу, робіт за цим актом, наявності у відповідача обгрунтованих претензій (заперечень) щодо такого неналежного виконання тощо. Викладене свідчить, що відповідач прийняв роботи без зауважень.

Таким чином у нього виникло зобов`язання з оплати заборгованості за договором поставки з монтажем №01/07/202-1 від 01.07.2020 року.

Отже, з урахування положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи, враховуючи неналежне виконання відповідачем умов договору в частині повної оплати поставленого за цим договором товару та виконаних монтажних робіт і ненадання ним доказів, які б спростовували таке порушення, місцевим господарським судом зроблено правильний висновок про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача 415 000,00 грн. заборгованості за таким договором.

Доводи скаржника про те, що у рішенні відсутній аналіз переліку, обсягу та вартості робіт, наведених в акті приймання-передачі виконаних робіт на предмет їх відповідності умовам договору є необґрунтованими, оскільки з оскаржуваного рішення випливає, що приймаючи його, господарським судом оцінювалися усі обставини справи та докази у сукупності, зокрема й акт від 30.03.2021 року і наведені у ньому данні.

Пославшись у скарзі на невідповідність номенклатури, ціни, кількості та якості товарів умовам договору, апелянт не надає доказів на підтвердження своєї позиції. Тому такі посилання, без підтвердження їх належними доказами, мають декларативний характер.

Також, звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт вказує на ненадання позивачем документів, визначених п.3.7 договору (зокрема рахунку-фактури, видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, документів на підтвердження якості товару).

Щодо вказаних доводів колегія суддів зазначає, що у разі такого порушення позивачем умов договору відповідач не був позбавлений права звернутися до нього з відповідною вимогою щодо надання цих документів, однак в матеріалах справи відсутні докази такого звернення. Надані в матеріали справи лист про порушення термінів і невиконання у повному обсязі монтажних робіт від 01.02.2021 року №90, бухгалтерська довідка №240 від 31.05.2021 року щодо ненадання постачальником документів та Протокол проведення вхідного контролю та вимірювань 02.04.2021 року (том 1 а.с.82-87) не являються належними доказами даних обставин у розумінні Господарського процесуального кодексу України, оскільки вони складені та підписані лише представниками відповідача та мають односторонній характер. Докази направлення цих документів на адресу позивача, відсутні.

При цьому відсутність вказаних документів не спростовує факт виконання позивачем умов договору у частині поставки передбаченого цим договором товару та виконання монтажних робіт. Крім того слід враховувати, що з положень специфікації до договору не вбачається, що ініціювати інспекцію Групою компаній ALUTECH повинен саме позивач, на що також звертав увагу апелянт.

Посилання скаржника на те, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, застосував норми права, які не повинен був застосовувати, про помилковість висновків суду щодо фактичного погодження відповідачем поставки товару та виконання позивачем робіт за актом від 30.03.2021 року, а також про направлення відповідачу спірного акту, відсутність заперечень відповідача після його отримання щодо обсягу, вартості та якості робіт, порушення саме позивачем умов договору, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи та спростовуються вищевикладеним.

Твердження скаржника стосовно неналежного виконання позивачем умов договору, за відсутності належних доказів на їх підтвердження, зводяться до непогодження останнього з нарахованою позивачем сумою та прийнятим судом рішенням.

Наведені у апеляційній скарзі аргументи стосовно зменшення у акті приймання-передачі виконаних робіт площі змонтованого товару разом з фурнітурою, щодо відсутності актів приймання-передачі окремих етапів робіт, є аналогічними доводам, наведеним скаржником під час розгляду справи у суді першої інстанції. Ці доводи були предметом дослідження і оцінки місцевим господарським судом, який перевірив їх та обґрунтовано відхилив.

Згідно зі ст. 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини та частини четвертої статті 11 Господарського процесуального кодексу України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа Серявін та інші проти України (заява №4909/04) від 10.02.2010 року, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994 року, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин інші доводи скарги не впливають на юридичну оцінку обставин справи та не спростовують висновків суду про наявність підстав для задоволення позову.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За загальним правилом обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Проте, всупереч наведених вище правових норм, скаржником належними та допустимими доказами не доведено порушення його прав, за захистом яких він звернувся до суду.

Отже, під час апеляційного перегляду справи скаржник не спростував наведених висновків місцевого господарського суду та не довів неправильного застосування ним норм матеріального і процесуального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого у справі судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги. Рішення місцевого господарського суду у даній справі слід залишити без змін.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст.269, 275, 276, 282 284 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Мелітопольський завод автотракторних запчастин залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 26.04.2023 року у справі №908/1291/21 залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги віднести на апелянта.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 02.02.2024 року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя В.Ф.Мороз