РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.01.2024Справа № 910/16016/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., за участю секретаря судового засідання Камнєвої У.Є., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нітеко"

до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про розірвання угоди та стягнення коштів,

за участі представників:

від позивача - Загородня Д.М.,

від відповідача - Геращенко В.І.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нітеко" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про розірвання договору №42 від 13.01.2003 про сплату авансового платежу за земельну ділянку розміром 0,42 га у місті Києві на перетині вулиці Академіка Заболотного та Столичного шосе.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем умов укладеного договору, зміною істотних обставин та відмовою відповідача у передачі у власність позивачу визначеної договором земельної ділянки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.10.2023 прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження та встановлено строки надання сторонами відзиву, відповіді на відзив та заперечень.

Відповідачем 13.11.2023 надано суду відзив, яким заперечено вимоги повністю з огляду на укладення за ініціативою позивача 20.09.2005 договору оренди цієї земельної ділянки строком на 15 років та відсутність рішення Київської міської ради про відмову у передачі у власність земельної ділянки.

Крім того, відповідачем у відзиві заявлено про застосування правових наслідків спливу строку позовної давності за вимогою про повернення грошових коштів авансового платежу.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.11.2023 встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив до 28.11.2023, відповідачу строк для подання заперечень до 13.12.2023 та продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

Позивачем 04.12.2023 надано суду відповідь на відзив, якою заперечено доводи відповідача з огляду на відсутність правових підстав для застосування правових наслідків спливу строку позовної давності, не визначення відповідачем необхідних для передачі у власність земельної ділянки документів, не визначення відповідачем причин відсутності рішення про відмову у передачі у власність земельної ділянки тощо.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 30.01.2024.

У судовому засіданні 30.01.2024 оголошено вступну та резолютивні частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Сторонами у справі 13.01.2003 укладено договір №42, за умовою пунктів 1 та 2 якого позивач зобов`язався протягом 10 банківських днів з моменту державної реєстрації цього договору сплатити аванс у розмірі 310 546,19 грн. за земельну ділянку розміром 0,42 га, розташовану у місті Києві на перетині вулиці Академіка Заболотного та Столичного шосе.

Позивачем платіжним дорученням №1 від 17.01.2003 перераховано визначену договором №42 від 13.01.2003 суму авансового платежу.

За умовою пункту 3 укладеного сторонами у справі договору №42 від 13.01.2003 кошти, сплачені авансом, будуть зараховані до суми договору купівлі-продажу земельної ділянки і не повертаються платнику, крім випадків відмови Київської міської ради у продажу земельної ділянки.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо його судом не визнано недійсним (презумпція правомірності правочину).

За висновками постанови від 21.03.2018 Великої Палати Верховного Суду у справі №760/14438/15-ц у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Укладеним сторонами у справі договором №42 від 13.01.2003 встановлено, що сплачені позивачем авансом грошові кошти можуть бути повернені платнику виключно у разі наявності відмови Київської міської ради у продажу земельної ділянки.

Жодного доказу відмови Київської міської ради у продажу позивачу визначеної договором №42 від 13.01.2003 земельної ділянки матеріали справи не містять.

У той же час, відповідно до пункту 84 рішення Київської міської ради №419/1829 від 15.04.2004 місцевим органом самоврядування затверджено проект відведення земельної ділянки товариству з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нітеко" (позивач у даній справі) для будівництва, експлуатації та обслуговування адміністративно-торгового центру на перетині вулиці Академіка Заболотного та Столичного шосе у Голосіївському районі міста Києва та вирішено передати товариству з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нітеко", за умови виконання п. 84.1 цього рішення, у довгострокову оренду на 15 років земельну ділянку площею 0,4222 га для будівництва, експлуатації та обслуговування адміністративно-торгового центру на перетині вулиці Академіка Заболотного та Столичного шосе у Голосіївському районі міста Києва за рахунок земель міської забудови.

Відповідно до пояснень відзиву визначена договором №42 земельна ділянка була передана саме позивачу в оренду строком на 15 років на підставі договору оренди №79-6-00214 від 20.09.2005.

Факт укладення договору оренди та факт передачі земельної ділянки у користування позивачу підтверджується доданою до позовної заяви копією цього договору (додаток №9) та поясненнями позивача, наведеними в абзаці четвертому сторінки 4 відповіді на відзив.

Відповідно до частини першої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Статтею 16 Закону України «Про оренду землі» (чинної на час укладення сторонами у справі договору оренди редакції) встановлено, що особа, яка бажає отримати земельну ділянку в оренду із земель державної або комунальної власності, подає до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування за місцем розташування земельної ділянки заяву (клопотання). Розгляд заяви (клопотання) і надання земельної ділянки в оренду проводяться у порядку, встановленому Земельним кодексом України. У разі згоди орендодавця передати земельну ділянку в оренду сторони укладають договір оренди землі відповідно до вимог цього Закону.

Таким чином, відповідно до встановленого Законом правила ініціатором початку процедури надання земельної ділянки в оренду завжди виступає особа, яка має намір отримати цю землю у користування.

Відповідно, факт укладення сторонами у справі у вересні 2005 року договору оренди №79-6-00214 поза розумним сумнівом доводить, що саме позивачем було ініційовано зміну правовідношень сторін відносно земельної ділянки на перетині вулиці Академіка Заболотного та Столичного шосе у Голосіївському районі міста Києва.

За таких обставин, передача Київською міською радою земельної ділянки позивачу на умовах оренди на 15 років не може бути кваліфікована судом як відмова місцевого органу самоврядування у передачі цієї ж земельної ділянки у власність позивача відповідно до умови пункту 3 договору №42 від 13.01.2003.

Окремо суд має зазначити, що укладення сторонами у справі договору оренди не позбавило позивача права отримати у власність необхідну йому для будівництва земельну ділянку.

У той же час, непрямим доказом фактичної відмови саме позивачем від подальшого придбання права власності є його лист №25-10/21 від 24.10.2005, за текстом якого вбачається намір повернути грошові кошти авансового платежу.

За результатами розгляду звернення позивача відповідачем листом №09-354/32844 від 23.11.2005 повідомлено про відсутність відмови Київської міської ради у передачі у власність земельної ділянки та зазначено необхідність вчинення позивачем дій для підготовки матеріалів для продажу.

Судом відхиляються доводи позивача в частині бездіяльності відповідача протягом 2004 та 2005 років, оскільки навіть за умови належного доведення цих обставин, вони ніяким чином не зможуть вплинути на виникнення у позивача права на повернення авансового платежу, оскільки це право умовою пункту 3 укладеного сторонами у справі договору №42 від 13.01.2003 прямо пов`язується виключно з відмовою у передачі Київською міською радою землі у власність позивача.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» Київська міська рада є представницьким органом місцевого самоврядування.

Частиною першою статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що прийняття рішень, у тому числі, щодо відчуження комунального майна (пункт 30) здійснюється виключно на пленарних засіданнях.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивач відповідно до умови пункту 3 договору №42 від 13.01.2003 може набути право на повернення авансового платежу виключно за умови прийняття рішення Київською міською радою на пленарному засіданні про відмову у продажу земельної ділянки.

Відповідно, єдиним належним доказом виникнення у позивача права на повернення грошових коштів авансового платежу може бути протокол засідання Київської міської ради, під час якого прийняте рішення про відмову у передачі позивачу визначеної договором №42 від 13.01.2003 земельної ділянки.

За відсутності відповідного доказу до правовідносин сторін має застосовуватись встановлене пунктом 3 договору №42 від 13.01.2003 загальне правило: кошти сплачені авансом не повертаються платнику.

Враховуючи наведене, суд відмовляє у задоволенні вимоги позову про стягнення з відповідача 310 546,19 грн авансового платежу.

В частині заявленої вимоги про розірвання договору №42 від 13.01.2003 суд має зазначити, що відповідно до статті 188 Господарського кодексу України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцяти денний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Матеріали справи містять копію листа позивача №39/29 від 20.03.2023, в якому викладено пропозицію розірвати договір №42 від 13.01.2003 у зв`язку зі зміною істотних обставин відповідно до статті 652 Цивільного кодексу України.

Позивачем в листі №39/29 від 20.03.2023 наголошено на неможливості у подальшому укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки у зв`язку з отриманням права власності іпотекодержателем (Ощадбанк) на збудоване на земельній ділянці нерухоме майно, початок повномасштабної військової агресії тощо.

Докази надання відповідачем відповіді на пропозицію позивача розірвати договір №42 від 13.01.2003 матеріали справи не містять.

Судом встановлено, що у даному випадку, позивачем доведено наявність фактичних та правових підстав для розірвання укладеного сторонами у справі господарсько-правового договору поставки. Позивачем дотриману визначену статтею 188 Господарського кодексу України процедуру. Крім того, позивачем доведено, що подальша реалізація визначених договором №42 від 13.01.2003 намірів в частині укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки розміром 0,42 га, розташованої у місті Києві на перетині вулиці Академіка Заболотного та Столичного шосе є неможливою.

Враховуючи наведене, суд задовольняє позовну вимогу про розірвання договору №42 від 13.01.2003.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного та керуючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, статтею 123, статтею 129, статтями 232-233, статтями 237-238, статтею 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Розірвати укладений Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нітеко" та Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) договір №42 від 13.01.2003.

3. Стягнути з Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01601, місто Київ, вулиця Хрещатик, будинок 32А; ідентифікаційний код 26199097) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нітеко" (03026, місто Київ, Столичне шосе, 103, поверх 21; ідентифікаційний код 20074704) 2 684,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

4. В іншому - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 05.02.2024.

Суддя Т.Ю.Кирилюк