ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2024м. ХарківСправа № 922/3929/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Усатої В.В.

при секретарі судового засідання Саєнко А.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтажізоляція" (61061, м. Харків, проспект Героїв Харкова (проспект Московський), 144, офіс 606)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Котлотурбопром" (61001, Харківська область м. Харків проспект Гагаріна, 1)
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - Скульський С.І., ордер серія АН №1199426 від 03.07.2023р.;

відповідача - Субочев С.Ю., ордер серія АН №1288818 від 08.11.2023р.;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "БУДМОНТАЖІЗОЛЯЦІЯ" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОТЛОТУРБОПРОМ", в якому просить:

- Стягнути з Відповідача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "КОТЛОТУРБОПРОМ" на користь Позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "БУДМОНТАЖІЗОЛЯЦІЯ" боргу у сумі 5 171 225,45 грн. з ПДВ;

- Стягнути з Відповідача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "КОТЛОТУРБОПРОМ" на користь Позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "БУДМОНТАЖІЗОЛЯЦІЯ" 1 197 638,76 грн. - з яких 194239,71 грн. три проценти річних від простроченої суми, 1 003 399,05 грн. інфляційні збитки;

- Стягнути з Відповідача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "КОТЛОТУРБОПРОМ" на користь Позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "БУДМОНТАЖІЗОЛЯЦІЯ" витрати на правову допомогу у сумі 50 000,00 грн.;

- Стягнути з Відповідача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "КОТЛОТУРБОПРОМ" на користь Позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "БУДМОНТАЖІЗОЛЯЦІЯ" сплачений судовий збір у сумі 95532,97 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язань за Договором № 27/11 від 27.11.2020 в частині повної оплати за виконані роботи.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.09.2023 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "БУДМОНТАЖІЗОЛЯЦІЯ" (вх. № 3929/23) - залишено без руху. Встановлено позивачу на усунення недоліків позовної заяви десятиденний строк з дня вручення ухвали шляхом подання до суду доказів направлення відповідачу копії позовної заяви з доданими до неї документами листом з описом вкладення.

26.09.2023 представником позивача через систему "Електронний суд" подано заяву про усунення недоліків за вх. № 26106 разом з доказами направлення на адресу відповідача позовної заяви з додатком.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 28.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/3929/23. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Призначено підготовче засідання на 23 жовтня 2023 року о 11:45 год.

06.10.2023 через систему "Електронний суд" представником ТОВ "Будмонтажізоляція" подано заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за вх. № 27141.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 06.10.2023 відмовлено в задоволенні заяви представника ТОВ "Будмонтажізоляція" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх. № 27141 від 06.10.2023).

В порядку ст.ст. 120-121 ГПК України ухвалою суду від 07.11.2023 учасників справи повідомлено, що підготовче засідання відбудеться 13.11.2023 о 12:20 год.

08.11.2023 представником відповідача електронною поштою через канцелярію суду подано клопотання про відкладення судового засідання та ознайомлення з матеріалами справи за вх.№30510.

09.11.2023 через систему "Електронний суд" представником ТОВ "Будмонтажізоляція" подано заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за вх. № 30694.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 13.11.2023 в задоволенні заяви представника ТОВ "Будмонтажізоляція" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх.№30694 від 09.11.2023) - відмовлено.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 13.11.2023 повернуто клопотання представника відповідача про відкладення судового засідання та ознайомлення з матеріалами справи (вх.№№30510 від 08.11.2023) без розгляду.

В судовому засіданні 13.11.2023 на підставі ч.3 ст.177 ГПК України постановлено протокольну про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів з ініціативи суду та на підставі п.3 ч.2 ст.183 ГПК України постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 11.12.2023р. об 11:30 год.

14.11.2023 через систему "Електронний суд" представником ТОВ "Будмонтажізоляція" подано заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за вх. № 31131.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.11.2023 заяву представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх. № 31131 від 14.11.2023) - задоволено.

11.12.2023 через канцелярію суду представником відповідача подано відзив на позов за вх. № 33958.

В судовому засіданні 11.12.2023 задоволено клопотання представника відповідача про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву, прийнято відзив на позовну заяву до розгляду та долучено його до матеріалів справи. Крім того, на підставі п.3 ч.2 ст.185 ГПК України постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 18.12.2023р. об 11:10 год.

11.12.2023 через систему "Електронний суд" представником ТОВ "Будмонтажізоляція" подано заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за вх. № 34046.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 14.12.2023 заяву представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх. № 34046 від 11.12.2023) - задоволено.

15.12.2023 через систему "Електронний суд" представником ТОВ "Будмонтажізоляція" подано письмові пояснення за вх. № 34592, які долучено судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 18.12.2023 задоволено усне клопотання представника позивача про оголошення перерви в судовому засіданні, на підставі ч.2 ст.216 ГПК України постановлено протокольну ухвалу про перерву в судовому засіданні до 08.01.2024р. о 12:30 год.

18.12.2023 через систему "Електронний суд" представником ТОВ "Будмонтажізоляція" подано заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за вх. № 34791.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.12.2023 заяву представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх. № 34791 від 18.12.2023) - задоволено.

25.12.2023 через систему "Електронний суд" представником відповідача подано клопотання про долучення доказів за вх. № 35477.

28.12.2023 через систему "Електронний суд" представником позивача подані додаткові пояснення за вх. № 35845.

03.01.2024 від позивача надійшли додаткові письмові пояснення за вх. № 146.

В судовому засіданні 08.01.2024 на підставі ч. 2 ст. 216 ГПК України постановлено протокольну ухвалу про перерву в судовому засіданні до 15.01.2024 о 11:25 год.

08.01.2024 (після судового засідання) через систему "Електронний суд" представником ТОВ "Будмонтажізоляція" подано заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за вх. № 459.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 09.01.2024 заяву представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх. № 459 від 08.01.2024) - задоволено.

У зв`язку із реальною загрозою життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду та суддів, керуючись статтею 3 Конституції України, статтею 24 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", рішенням Ради суддів України № 9 від 24.02.2022 року, враховуючи положення Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 року № 64/2022 (з подальшими змінами), на підставі наказу голови суду Наталії Новікової від 09 січня 2024 року № 02 "Про встановлення особливого режиму роботи суду в умовах воєнного стану в період з 10 по 19 січня 2024 року", з огляду на встановлення у Господарському суді Харківської області особливого режиму роботи і запровадженням відповідних організаційних заходів, ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.01.2024 знято з розгляду справу № 922/3929/23, призначену до розгляду у судовому засіданні на "15" січня 2024 р. о 11:25 год. Попереджено, що про дату, час і місце наступного судового засідання учасників справи буде повідомлено додатково відповідною ухвалою.

В порядку ст. ст. 120, 121 ГПК України ухвалою суду від 15.01.2024 учасників справи повідомлено, що судове засідання по суті у справі відбудеться 22 січня 2024 року о(б) 12:00 год.

В судовому засіданні 22.01.2024 представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував та просив в позові відмовити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

27 листопада 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БУДМОНТАЖІЗОЛЯЦІЯ» (надалі - Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КОТЛОТУРБОПРОМ» (надалі - Відповідач) був укладений Договір № 27/11 (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого Виконавець зобов`язується виконати зобов`язання, що вказані у п. 1.2 даного Договору у встановлений в цьому договорі строк (строки) на Об`єкті «Енергетичний Департамент. ТЕЦ-3. Паровий котел ПК-14-2М №7. Заміна елементів технологічного і допоміжного обладнання» та «Енергетичний департамент. ТЕЦ-3. Заміна паропроводів 100 ата від котла ПК №8» Інвентарний №300000657» (далі - Об`єкт) у повному обсязі основних та супутніх зобов`язань, а Замовник зобов`язується прийняти та сплатити за них визначену в Договорі плату.

Згідно п. 4.1.2.1 Договору - Субпідрядник починає виконувати Роботи та надавати Послуги після підписання цього Договору, та згідно графіку виконання робіт та надання послуг до цього Договору.

Згідно з п. 2.1 Договору, сума цього договору становить 13 756 942,61 грн. (тринадцять мільйонів сімсот п`ятдесят шість тисяч дев`ятсот сорок дві грн. 61 коп.) включаючи ПДВ в розмірі 2 292 823,77 грн.

Вказана в пункті 2.1 Договору вартість Договору є фіксованою та не підлягає зміні. При будь яких умовах, Субпідрядник не має право змінювати ціни етапів робіт у сторону збільшення та несе відповідальність за всі ризики, що можуть привести до збільшення загальної вартості за Договором, крім випадків змін чинного законодавства України та умов вказаних у Додатку №1. (п.2.2 Договору)

Відповідно до п. 2.5. Договору, в разі, якщо Сторони досягнуть домовленості про виконання Субпідрядником додаткових Робіт та/або Послуг та/або поставки Устаткування з метою досягнення результатів і показників, що є кращими за визначені Технічним завданням та наданими Субпідрядником Технічними позиціями Субпідрядника, вартість і обсяг таких додаткових зобов`язань узгоджуються Сторонами шляхом укладання додаткових угод до даного Договору.

За приписами п. 3.1 Договору - оплата за цим Договором здійснюється Підрядником у строки визначені Умовами оплати (Додаток №3 до цього Договору), на підставі рахунка-фактури Субпідрядника, яка повинна містити юридичний номер Договору.

Відповідно до п. 3.2. Договору Субпідрядник повинен направити оригінал рахунку-фактури разом з податковою накладною до: /

Згідно п. 3.5 Договору вартість Договору сплачується поетапно, згідно з Умовами оплати (Додаток №3 до цього Договору). Вартість Договору сплачується за умови належного та вчасного виконання Субпідрядником його зобов`язань за цим Договором. Підрядник не зобов`язаний сплачувати будь-яку частину вартості Договору, якщо Субпідрядник не виконав належним чином своє зобов`язання, за яке має бути сплачена відповідна частина вартості Договору (сплачений відповідний платіж), до моменту усунення Субпідрядником виявлених порушень або якщо інше прямо не узгоджено Сторонами.

За приписами Додатку №3 до Договору (Умови оплати) - строк оплати 90% вартості виконаних будівельно-монтажних робіт здійснюється в строк 45 календарних днів після та підписання Акту виконання Робіт та/або Послуг та/або Устаткування за наступних умов:

1. Отримання Підрядником від Субпідрядника оригіналу рахунку-фактури.

2. Підписання Сторонами Акту приймання виконаних Робіт та/або Послуг та/або Устаткування.

3. Отримання Підрядником від Субпідрядника податкової накладної, складеної в електронній формі з дотриманням умов реєстрації електронного цифрового підпису уповноваженої особи Субпідрядника у порядку, встановленому законодавством, зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних з урахуванням строків реєстрації податкової накладної згідно законодавства України. У випадку прострочення оплати з причини не надання Субпідрядником податкової накладної або в разі порушення ним порядку заповнення і порядку реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, Підрядник звільняється від відповідальності за прострочення платежу.

Оплата 10% від вартості Устаткування та Будівельно-монтажних робіт протягом 45 календарних днів з моменту підписання сторонами Акту попереднього приймання та введення в експлуатацію Об`єкту в цілому здійснюється за наступних умов:

1. Отримання Підрядником від Субпідрядника оригіналу рахунку-фактури.

2. Підписання Сторонами Акту попереднього приймання та введення в експлуатацію Об`єкту в цілому.

3. Отримання Підрядником від Субпідрядника податкової накладної, складеної в електронній формі з дотриманням умов реєстрації електронного цифрового підпису уповноваженої особи Субпідрядника у порядку, встановленому законодавством, зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних з урахуванням строків реєстрації податкової накладної згідно законодавства України У випадку прострочення оплати з причини не надання Субпідрядником податкової накладної або в разі порушення ним порядку заповнення і порядку реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, Підрядник звільняється від відповідальності за прострочення платежу.

10.04.2021 між Сторонами було укладено Додаткову угоду №1, якою викладено Додаток №1 до Договору (Розбиття ціни на роботи/послуги/устаткування).

24.08.2021 між Сторонами укладено Додаткову угоду №2, якою Сторони внесли, зокрема наступні зміни до Договору:

- викладено у новій редакції п. 2.1. Договору, яким визначено, що загальна вартість Зобов`язань Підрядника (згідно Додатка №1 до Договору) складає 17 447 636,11 грн., в т.ч ПДВ 2 907 939,35 грн.;

- Викладено Додаток №2 (Календарний графік робіт) у новій редакції;

- продовжено строк дії Договору до 31.01.2022;

- внесено інші зміни відповідно до редакції Додаткової угоди.

19.01.2022 між Сторонами було укладено Додаткову угоду №3, якою Сторони продовжили строк дії Договору до 30.06.2022.

На виконання умов Договору Позивач виконав роботи, що підтверджується актами приймання виконаних робіт №1 за квітень 2021 року на суму 1 178 302,18 грн., акт №2 за вересень 2021 року на суму 3 335 587,62 грн., акт №3 за листопад 2021 року на суму 1 009 268,61 грн., акт №4 за грудень 2021 року на суму 5 003 870,21 грн., акт №5 за лютий 2022 року на суму 6 526 180,54 грн., акт №6 за березень 2022 року на суму 394 426,94 грн.

Акти підписано без зауважень. Роботи виконано в строк, передбачений умовами Договору.

Але, як стверджує позивач, відповідач свої зобов`язання виконав частково, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 5 171 225,45 грн.

Крім того, в зв`язку з простроченням відповідачем зобов`язань за договором, позивачем нараховано останньому 3% річних у сумі 194239,71 грн. та інфляційні втрати у сумі 1 003 399,05 грн.

Такі обставини стали підставою для звернення позивача до суду з цим позовом, в якому останній просить стягнути з відповідача борг у сумі 5 171 225,45 грн. з ПДВ, 3% річних у сумі 194239,71 грн. та інфляційні втрати у сумі 1 003 399,05 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

Згідно частини 1 статті 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених дим Кодексом.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є обов`язковим до виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ст. 838 Цивільного кодексу України підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

Генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов`язків за договором підряду, а перед замовником - за порушення субпідрядником свого обов`язку.

Замовник і субпідрядник не мають права пред`являти один одному вимоги, пов`язані з порушенням договорів, укладених кожним з них з генеральним підрядником, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору № 27/11 від 27.11.2020 позивачем виконані роботи у загальному розмірі 17 447 636, 11 грн., що підтверджується актами приймання виконаних робіт №1 за квітень 2021 року на суму 1 178 302,18 грн., акт №2 за вересень 2021 року на суму 3 335 587,62 грн., акт №3 за листопад 2021 року на суму 1 009 268,61 грн., акт №4 за грудень 2021 року на суму 5 003 870,21 грн., акт №5 за лютий 2022 року на суму 6 526 180,54 грн., акт №6 за березень 2022 року на суму 394 426,94 грн.

Акти відповідачем підписано без зауважень. Загальна вартість виконаних та прийнятих будівельних робіт складає 17 447 636, 11 грн., що відповідає умовам Договору, з урахуванням Додаткової угоди №2 від 24.08.2021.

Проте, за твердженнями позивача, відповідач за виконані роботи розрахувався частково, внаслідок чого за ним обліковується заборгованість у розмірі 5 171 225,45 грн.

В свою чергу, заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що Позивач не виконав свій обов`язок за Договором із надання Відповідачу зареєстрованих у встановленому законодавством порядку та строки податкових накладних за Актом №5 на суму 6 526 180, 55 грн. з ПДВ та Актом №6 на суму 394 426, 94 грн., а також не надав відповідних рахунків, що є умовою для оплати виконаних робіт згідно Додатку №3 до Договору. У зв`язку із чим, на думку відповідача, обов`язок із сплати основної суми заборгованості не настав, а тому вимоги Позивача на момент пред`явлення позову є передчасними.

Крім того, відповідач вказує, що у відповідності до Умов оплати (Додаток №3 до Договору) 10% від вартості виконаних будівельних робіт здійснюється у встановлений строк після підписання Акту попереднього приймання та введення в експлуатацію Об`єкту в цілому, який до сьогодні не був підписаний між сторонами, в тому числі у зв`язку із тим, що головний замовник призупинив виконання зобов`язань за договором та виконання робіт на об`єкті. Тобто, на думку відповідача, сума заборгованості у розмірі 1 744 763, 61 грн. (10 % від вартості робіт) із загальної суми заборгованості взагалі ще не підлягає сплаті.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем з урахуванням умов договору на реєстрацію подано податкову накладну № 52 від 16.02.2022 на суму 6 526 180,55 грн та податкову накладну № 92 від 10.03.2022 на суму 394 426,94 грн, проте така реєстрація в Єдиному реєстрі накладних була зупинена. Вказані податкові накладні зареєстровано 09.10.2023 в ДРПН за № та за № .

Разом з цим, слід зауважити, що відповідач не звертався до позивача з претензіями або скаргами з приводу несвоєчасної реєстрації податкових накладних. Скарги до ДПС на несвоєчасну реєстрацію також не подавались. Жодних перевірок не проводилось. При цьому, відповідачем частково було оплачено роботи за актами, за якими, як він вказує строк оплати не настав. Наявність заборгованості підтверджується Актом звірки взаємних розрахунків від 08.12.2023, підписаним відповідачем.

Поряд з цим, відхиляючи доводи відповідача щодо неможливості здійснення ним оплати виконаних робіт через відсутність виставлених рахунків та не проведення реєстрації податкових накладних (що, на думку відповідача, є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України), слід зазначити наступне.

У постанові Верховного Суду від 29.08.2019 у справі № 905/2245/17 було зазначено, що: "Стосовно невиставлення/ненаправлення позивачем рахунку-фактуру судова колегія вважає, що невиставлення/ненаправлення позивачем рахунку на оплату не звільняє відповідача від обов`язку оплатити послуги, надані позивачем. Так, за своєю правовою природою рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги. Ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України".

У свою чергу, відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 915/641/19, наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку здійснити оплату, оскільки такий обов`язок виникає на підставі договору, а не на підставі рахунку (правова позиція є сталою, сформована у постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 910/32579/15, від 22.05.2018 у справі № 923/712/17, від 21.01.2019 у справі № 925/2028/15, від 02.07.2019 у справі № 918/537/18, від 29.08.2019 у справі № 905/2245/17, від 26.02.2020 у справі № 915/400/18).

Окрім того, виходячи з положень статей 173, 174 ГК України, не здійснення реєстрації податкової накладної, розрахунку коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних протягом передбаченого законодавством строку не є порушенням з боку позивача правил здійснення господарської діяльності - невиконанням господарського зобов`язання, оскільки обов`язок зі складання та реєстрації податкових декларацій виникає у позивача саме на підставі податкового законодавства.

Водночас зазначення сторонами у договорі про обов`язок позивача здійснити реєстрацію податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних не має наслідком зміну характеру відповідних правовідносин з податкових на господарські.

Таким чином, невиконання або неналежне виконання таких умов договору (здійснення реєстрації податкової накладної тощо) не є правопорушенням у сфері господарювання (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10.01.2024 у справі 904/6023/19 (904/4903/22), у постанові Верховного Суду від 07.02.2019 у справі № 913/272/18, а також у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 у справі № 917/877/17).

Так, частинами першої, другої статті 613 ЦК України, серед іншого, визначено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він, зокрема, не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Тобто, відстрочення виконання зобов`язання боржником можливе лише за умов не вчинення кредитором дій, до вчинення яких боржник не міг би виконати свого обов`язку.

У зв`язку з викладеним, слід дійти висновку, що ненадання рахунку та податкової накладної не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку здійснити оплату за виконані роботи.

Крім цього, суд звертає увагу, що у відповіді (№ 290 від 05.10.2022 року) на претензію № 78 від 03.10.2023 року щодо оплати виконаних робіт, відповідач послався не на відсутність зареєстрованих декларацій та відсутність рахунків на оплату, а на зупинення господарської діяльності відповідача та неможливість і виконувати договірні зобов`язання за угодами у зв`язку із форс-мажорними обставинами, а також призупиненням Публічним акціонерним товариством «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ», яке є головним замовником робіт, усіх договірних зобов`язань та належних виплат за укладеними договорами.

Так, господарська діяльність Товариства з обмеженою відповідальністю «Котлотурбопром» була призупинена відповідно до Наказу № 1-А від 28.02.2022.

Пунктом 4.1.4 договору № 27/11 від 19.01.2022 року встановлено, що Підрядник має право у будь-який момент зупинити виконання Робіт (надання послуг), письмово повідомивши про це Субпідрядника не менше ніж за 30 календарних днів, з обґрунтуванням причин. У випадку зупинення без поважних причин Підрядником виконання робіт (надання Послуг), підрядник зобов`язаний протягом 30 календарних днів провести з субпідрядником повний розрахунок за вже виконані та прийняті Підрядником роботи (надані послуги). У випадку зупинення Підрядником виконання робіт та/або надання Послуг Підрядник зобов`язаний протягом 30 календарних днів відшкодувати Субпідряднику будь-які збитки які останній поніс у зв`язку із зупиненням виконання Робіт (надання Послуг).

Разом з цим, позивача про призупинення діяльності замовника та про призупинення діяльності відповідача було повідомлено лише після пред`явлення вимоги, майже через сім місяців, у зв`язку з чим відповідач не може посилатись на поважність причин такого зупинення та неможливості проведення розрахунків за прийняті ним роботи.

Також суд зазначає, що Додаток № 12 до Договору № 27/11 від 27.11.2020 містить форму Акту попереднього приймання та введення в експлуатацію Об`єкту в цілому, з якої вбачається, що підписантами цього Акту є безпосередньо Замовник - Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» та Підрядник, тобто відповідач. До складу комісії з прийняття об`єкта в експлуатацію позивач (який є субпідрядником) не входить, а отже строк введення в експлуатацію об`єкта не залежить від дій позивача.

Водночас, як встановлено судом, Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» листом від 04.03.2022 за вих. № 03-322 повідомило відповідача про настання для нього форс-мажорних обставин та просило не нести жодних додаткових витрат та/або видатків з проектами над якими йде праця з інвестиціями компанії «ArcelorMittal».

Вказане дає підстави для висновку про неможливість підписання Акту попереднього приймання та введення в експлуатацію Об`єкту в цілому та усвідомлення відповідачем цього факту. Проте, як було вже зазначено вище, відповідач не тільки не повідомив позивача про призупинення своєї діяльності, а не повідомив і про призупинення діяльності головного замовника робіт.

А отже, з огляду на те, що в силу статті 838 Цивільного кодексу України підрядник, в даному випадку відповідач, відповідає перед субпідрядником (позивачем) за виконання замовником своїх обов`язків за договором підряду, приймаючи до уваги виконання позивачем робіт за Договором № 27/11 від 27.11.2020 в повному обсязі та підписання між сторонами актів прийому-передачі на всю суму договору, суд вважає, що у відповідача після підписання завершального акту прийому-передачі виник обов`язок щодо розрахунку з позивачем на всю суму вартості робіт. При цьому, суд вважає, що відповідач мав провести повний розрахунок за виконані та прийняті роботи протягом 30-ти днів, як це передбачено п. 4.1.4. Договору.

Враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов`язання за Договором № 27/11 від 27.11.2020.

За таких обставин, суд визнає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості у сумі 5 171 225,45 грн. належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 194239,71 грн. та інфляційних втрат у сумі 1 003 399,05 грн., суд зазначає наступне.

У відповідності до вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз статті 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

Перевіривши правильність нарахування 3% річних у сумі 194239,71 грн. та інфляційних втрат у сумі 1 003 399,05 грн., суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене та враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, а відтак позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до положень ч. 3. ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Положеннями ч. 8 ст. 129 ГПК України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Положеннями ст. 126 ГПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн. до матеріалів справи додано: ордер серія АН №1199426 від 03.07.2023 та копію договору № 20 про надання правової допомоги від 01.07.2022, укладеного між адвокатом Скульським Сергієм Івановичем та ТОВ «Будмонтажізоляція».

Досліджуючи надані позивачем докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в порядку статті 86 ГПК України, суд дійшов висновку, що наданих доказів достатньо для встановлення факту надання адвокатом Скульським С.І. професійної правничої допомоги позивачеві у справі №922/3929/23.

При цьому, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19).

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" (див. постанови Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19, від 19.01.2022 у справі №910/1344/19, від 03.02.2022 у справі №910/17183/20).

Відтак, розмір адвокатського гонорару, порядок його обчислення та сплати має бути чітко прописаний в договорі про надання правової допомоги.

За приписами п. 4.1 Договору про надання правової допомоги № 20 від 01.07.2022 року - Розмір оплати праці Адвоката по стягненню заборгованості з ТОВ «КОТЛОТУРБОПРОМ» за договором № 27/11 від 27.11.2020 року складає 50 000 грн. Вказана сума є твердою та фіксованою. Замовник зобов`язаний сплатити адвокатський гонорар у сумі 50 000 грн. на протязі 5 календарних днів з дня надходження стягнутої заборгованості на розрахунковий рахунок Замовника.

Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі/West Alliance Limited проти України).

Разом з цим, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 ГПК України).

Так, заперечуючи проти заявлених до стягнення витрат на правову допомогу, відповідач вказував на їх неспівмірність зі складністю справи та наданими послугами. Проте, в даному випадку, суд вважає, що доводи відповідача, які викладені у поданому до суду відзиві, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підтверджені відповідними доказами.

При цьому, суд зауважує, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору визначеному нормами статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України (пункт 46 постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19).

Дослідивши надані докази на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а також враховуючи повне задоволення позову, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача по стягненню з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень ст. 129 ГПК України та витрати по сплаті судового збору у розмірі 95532,96 грн. покладає на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 123, 126, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Котлотурбопром" (61001, Харківська область м. Харків проспект Гагаріна, 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтажізоляція" (61061, м. Харків, проспект Героїв Харкова (проспект Московський), 144, офіс 606, ) борг у сумі 5 171 225,45 грн. з ПДВ, 3% річних у сумі 194239,71 грн., інфляційні втрати у сумі 1 003 399,05 грн., витрати на правову допомогу у сумі 50 000,00 грн., витрати зі сплати судового збору у сумі 95532,96 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Будмонтажізоляція" (61061, м. Харків, проспект Героїв Харкова (проспект Московський), 144, офіс 606, ).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Котлотурбопром" (61001, Харківська область м. Харків проспект Гагаріна, 1, ).

Повне рішення складено "01" лютого 2024 р.

Суддя В.В. Усата

справа № 922/3929/23