ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Закарпатської області
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХвала

"24" січня 2024 р. м. Ужгород Справа №907/355/23

За позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, м. Львів

до відповідача ОСОБА_1 , м. Київ

про стягнення 6912 грн неустойки,

Суддя господарського суду - Пригара Л.І.

представники:

Позивача - не з`явився

Відповідача - не з`явився

СУТЬ СПОРУ: Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, м. Львів заявлено позов до відповідача ОСОБА_1 , м. Київ про стягнення 6912 грн неустойки.

Ухвалою суду від 14.11.2023 судове засідання по розгляду справи №907/355/23 призначено на 24.01.2024 з викликом уповноважених представників сторін.

Сторони явку уповноважених представників у судове засідання не забезпечили, причин неявки суду не повідомили.

Надісланим на адресу суду клопотанням б/н від 29.10.2023 (вх. №02.3.1-02/7711/23 від 02.11.2023) відповідач вказує на наявність підстав для зобов`язання позивача надати суду акт (або копію акта, завірену належним чином) огляду будівлі - адмінбудинку, літ. "А", загальною площею 199,2 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на предмет проживання (перебування)/не проживання (відсутності) в ньому третіх осіб, а також для зобов`язання організатора аукціону - Управління забезпечення реалізації повноважень у Закарпатській області Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, що також було членом комісії, надати суду вищевказаний акт чи його належним чином засвідчену копію. В обґрунтування необхідності вчинення судом означеної процесуальної дії відповідач покликається на те, що у проданій їй нежитловій будівлі мешкають особи, які належать до незахищених верств населення та отримали спірне приміщення більше 40 років тому, хоч і без належної реєстрації, але як відомче житло. Як стверджує відповідач, їй достовірно відомо про нещодавнє проведення за вказаною адресою комісії (в тому числі з участю представників позивача), котра відповідним актом зафіксувала факт проживання третіх осіб в адмінбудинку, літ. "А", загальною площею 199,2 кв.м., розташованому за адресою: АДРЕСА_1 . На переконання відповідача, означений акт є вагомим доказом у даній справі, у зв`язку з чим слід зобов`язати позивача та організатора аукціону надати такий суду.

У даному контексті слід зазначити, що нормами ГПК України не передбачено можливості суду зобов`язувати учасників справи подавати ті чи інші письмові докази за відповідним клопотанням сторони процесу, у зв`язку з чим суд розцінює вищевказане клопотання відповідача як клопотання про витребування доказів у порядку ст. 81 ГПК України.

За положеннями ч. 3, 4 ст. 74 ГПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Натомість, положення Господарського процесуального кодексу України передбачають можливість учасника спору звернутися до суду із заявою про витребування доказів, які цей учасник самостійно не може отримати.

На підставі ч. 1, 2, 3, 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

З аналізу вищенаведених обставин та приписів Господарського процесуального кодексу України вбачається, що відповідач, у випадку неможливості самостійно подати суду певні докази, може звернутися до суду із відповідним клопотанням.

Водночас порядок витребування доказів у сторони спору визначено положеннями ст. 80, 81 ГПК України.

Зокрема, в порядку ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання (ч. 2 ст. 81 ГПК України).

Отже Господарський процесуальний кодекс України передбачає можливість витребування доказів за клопотанням учасника справи, однак, при цьому, встановлює умови, за яких таке клопотання може бути задоволено.

З аналізу вищенаведених положень можна дійти висновку, що сторона спору може ставити перед судом питання про витребування доказів, які вона сама не може здобути, однак у такому порядку може бути витребувано не будь - який доказ, який за переконанням учасника спору має бути у його розпорядженні та у матеріалах справи, а лише той доказ, який стосується розгляду спору у справі, в межах якої вимагається його витребування. Водночас такий доказ має стосуватися обставин, що входять у предмет доказування при розгляді справи, а на особу, яка клопоче про витребування доказу, покладається обов`язок зазначити обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати.

В даному випадку, відповідачем таких умов, передбачених ст. 81 ГПК України, не дотримано, оскільки ним не зазначено заходів, яких сторона відповідача вжила для отримання доказів самостійно, не подано доказів вжиття таких заходів та причин неможливості самостійного отримання доказів, зокрема, відповідачем не подано доказів звернення до осіб, від яких він просить витребувати документи, а також доказів відмови останніх у наданні таких. Крім того, відповідач не зазначив обставин, які можуть підтвердити ці докази, або аргументи, які вони можуть спростувати.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів.

Водночас поданим через підсистему "Електронний суд" клопотанням б/н від 23.01.2024 (вх. №02.3.1-02/475/24 від 23.01.2024) відповідач на підставі п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України просить зупинити провадження в даній справі до вирішення питання у справі №758/91/24 за позовом ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях про захист прав споживачів.

Обґрунтовуючи необхідність вчинення судом означеної процесуальної дії, відповідач вказує на те, що 03.01.2024 вона звернулася до Подільського районного суду міста Києва з позовом до організатора торгів - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях - про захист її прав як споживача товарів (послуг) за Договором №449/2 від 15.02.2022.

За твердженням відповідача, предметом спору у справі №907/355/23 є виключно питання правомірності сплати неустойки за вищевказаним Договором, водночас встановлення факту правомірності (неправомірності) аукціону, на підставі якого останній був укладений, дозволить оцінити певні обставини, що входять у коло доказування в межах даної справи.

Оцінюючи вказані аргументи та положення законодавства в сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження в даній справі до вирішення питання у справі №758/91/24 із огляду на наступне.

Порядок та умови зупинення провадження у справі врегульовано положеннями статей 227, 228 Господарського процесуального кодексу України, в яких наведено вичерпний перелік підстав, за яких суд, відповідно, зобов`язаний та має право зупинити провадження у справі.

За приписами п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України, суд Порядок та умови зупинення провадження у справі врегульованого нормами статей 227, 228 Господарського процесуального кодексу України, в яких наведено вичерпний перелік підстав, за яких суд, відповідно, зобов`язаний та має право зупинити провадження у справі.

За змістом пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

У разі застосування наведеної правової норми, за вимогами статті 234 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині ухвали повинно бути зазначено, зокрема, обґрунтування висновків, яких дійшов суд при постановленні ухвали.

Під неможливістю розгляду справи необхідно розуміти відсутність у господарського суду можливості самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте, які мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Крім цього, слід зауважити, що зупинення провадження у справі, на відміну від відкладення розгляду справи, здійснюється без зазначення строку, до усунення обставин (до вирішення іншої справи; до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі), які зумовили зупинення провадження, тому, провадження у справі слід зупиняти лише за наявності беззаперечних підстав для цього.

У даному контексті суд відзначає, що відповідач, заявляючи клопотання про зупинення провадження в даній справі до вирішення питання у справі №758/91/24, не надала суду будь-яких документальних доказів (копії позовної заяви, ухвали суду про відкриття провадження у справі №758/91/24 тощо), із яких можливо було б пересвідчитися про прийняття Подільським районним судом міста Києва позовної заяви ОСОБА_1 до розгляду та відкриття провадження у справі №758/91/24, а також оцінити на предмет неможливості розгляд даної справи до моменту вирішення іншого спору, який об`єктивно з нею взаємопов`язаний.

Згідно зі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України, суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

Приписами статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено, зокрема, змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Враховуючи вищенаведене, з метою об`єктивного, повного та всебічного розгляду справи, дотримання рівності сторін та змагальності процесу, суд доходить висновку про відкладення судового засідання на іншу дату з урахуванням приписів ст. 202, 216 ГПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 202, 216, 234, 248 Господарського процесуального кодексу України

СУД ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 , м. Київ про витребування доказів у справі №907/355/23.

2. Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 , м. Київ про зупинення провадження у справі №907/355/23 до вирішення питання у справі №758/91/24.

3. Судове засідання по розгляду справи №907/355/23 відкласти на 05 березня 2024 р. на 14:00 год. з викликом уповноважених представників сторін.

4. Судове засідання відбудеться у приміщенні Господарського суду Закарпатської області за адресою: м. Ужгород, вул. Коцюбинського, 2а в залі судових засідань №1.

5. Відповідно до вимог ст. 169 ГПК України встановити учасникам справи обов`язок подавати суду заяви, клопотання і заперечення щодо процесуальних питань тільки у письмовій формі.

6. Явку уповноважених представників сторін, в тому числі ПОЗИВАЧА у судове засідання визнати обов`язковою.

7. Копію ухвали надіслати сторонам спору.

8. Ухвала набирає законної сили у відповідності до ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та не може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду на підставі ст. 255 Господарського процесуального кодексу України. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

9. Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається, - http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя Пригара Л.І.