ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2024 року Справа № 918/592/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Миханюк М.В. , суддя Павлюк І.Ю.

секретар судового засідання Шилан О.С.

за участю представників:

від апелянта: Ребрик А.М. (адвокат)

арбітражний керуючий: Мельник І.А.

від кредитора ОСОБА_1 : Пилипчук Л.М. (адвокат)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укрсиббанк" на ухвалу Господарського суду Рівненської області, постановлену 26.09.2023 (суддя Романюк Р.В., повний текст складено 04.10.2023) у справі № 918/592/23

за заявою ОСОБА_2

про неплатоспроможність

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 11.07.2023 року відкрито провадження у справі про неплатоспроможність боржника - ОСОБА_2 ; введено процедуру реструктуризацію боргів боржника; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; оприлюднено на офіційному веб-сайті повідомлення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи - ОСОБА_2 ; призначено керуючим реструктуризацією фізичної особи - ОСОБА_2 арбітражного керуючого Мельник Ірину Анатоліївну (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 1856 від 06.02.2018 р.), тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_2 було здійснено 14.07.2023 р. за номером 70993, тобто, строк, з урахуванням ч. 4 ст. 116 ГПК України, на пред`явлення грошових вимог закінчується 14.08.2023 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 08.08.2023 року прийнято заяву ОСОБА_1 про визнання кредитором боржника до розгляду та призначено її розгляд заяви у попередньому засіданні.

Заява кредитора мотивована тим, що 03.02.2014 року ОСОБА_1 було позичено ОСОБА_2 кошти в сумі 50 000 дол. США на підтвердження чого останнім надано розписку. Відповідно до розписки, ОСОБА_2 зобов`язувався повернути позичені кошти в сумі 50 000 дол. США до 31.01.2021 року, однак, вказаний обов`язок зі сторони боржника виконано не було, отримані кошти згідно до розписки не було повернуто у визначений розпискою строк. 18.03.2023 року, боржником було здійснено часткове погашення сволго боргу, що зафіксовано в розписці. Дане погашення відюулося шляхом передачі у власність транспортного засобу - Mitsubishi Pajero 2007 року випуску, який по домовленості оцінено в 4 500,00 дол. США. Таким чином, станом на дату відкриття провадження у справі заборгованість по даній розписці становить 45 500,00 дол. США., що станом на 07.08.2023 року еквівалентно гривні України за курсом НБУ сумі в розмірі 1 663 871,30 грн.

Згідно абз. 1 ч. 2 ст. 47 Кодексу України з процедур банкрутства, у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

Оскаржуваною ухвалою від 26.09.2023 (попереднє засідання), окрім іншого, визнано вимоги кредитора ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до боржника - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) з включенням їх до реєстру вимог кредиторів у розмірі 1 663 871,30 грн (один мільйон шістсот шістдесят три тисячі вісімсот сімдесят одну гривню 30 копійок) - друга черга реєстру вимог кредиторів; 5 368,00 грн (п`ять тисяч триста шістдесят вісім гривень 00 копійок) судового збору - витрати, пов`язані з провадженням у справі про неплатоспроможність, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів.

Не погоджуючись з висновками суду в частині визнання кредиторських вимог ОСОБА_1 , кредитор - АТ "Укрсиббанк" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Рівненської області від 26.09.2023 у даній справі скасувати в частині визнання вимог кредитора ОСОБА_1 та винести нову ухвалу якою відмовити ОСОБА_1 у визнанні вимог до боржника ОСОБА_2 .

Аргументуючи доводи скарги вказує, що відповідно до усталеної судової практики у справах про банкрутство, для запобігання необгрунтованих вимог до боржника та порушень цим прав його кредиторів, до доведення обставин, пов`язаних із виникненням заборгованості боржника-банкрута застосовується підвищений стандарт доказування. Зокрема, визнаючи кредиторські вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції не поставив під сумнів наявність оригіналів розписок, не встановив справжню правову природу укладеного договору позики, не з`ясував на що були витрачені кошти (яке майно було придбано за рахунок отриманої грошової позики), не надав належної оцінки копіям розписок написаних ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , дійшов помилкового висновку про доведеність кредитором факту передання боржнику коштів. Відмічає, що сумніви у фіктивності кредиторської заборгованості викликає той факт, що матеріалами справи не підтверджується майновий стан боржника, який би дозволяв останньому реально виконувати зобов`язання в таких обсягах. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 не має у власності нерухомості, земельних ділянок. Також у боржника відсутній відповідний рівень заробітку. Не підтверджується матеріалами справи також і матеріальний стан та відповідний рівень доходів кредитора ОСОБА_1 , який зміг погасити свій борг в розмірі 55000 дол.США на підставі розписки перед ОСОБА_3 менше ніж за два роки. Судом також не встановлено чи зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб - автомобіль Mitsubishi Pajero 2007 року випуску, який за домовленістю оцінено в 4500 дол.США та переданий боржником в рахунок погашення заборгованості. Наведене свідчить про передчасність висновків суду першої інстанції.

Арбітражний керуючий в наданих суду письмових поясненнях щодо апеляційної скарги вважає доводи скаржника безпідставними. Відмічає, що розглянувши спільно з боржником письмову заяву ОСОБА_1 з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, керуючий реструктуризацією повідомленням від 09.08.2023 визнав заявлені вимоги в повному обсязі. В процесі розгляду заяви, з огляду на висловлені сумніви іншого кредитора, додатковими доказами було підтверджено можливість кредитора надати суму коштів в позику, чим стверджується факт дійсності правочину між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . З огляду на вказане просить відмовити в задоволенні скарги.

Кредитор ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу також заперечує проти доводів скаржника. Зазначає, що суду були докази, які підтверджують факт передачі коштів боржнику, а також докази в підтвердження наявності таких коштів у кредитора. Вказаним підтверджується реальність правочину позики між сторонами, а також наданими показами свідків. В додаткових поясненнях представник кредитора відмічає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були та є хорошими друзями, що також зафіксовано в заявах свідків, а відтак питання надання позики та її повернення вирішувалось в дружніх відносинах. На даний час ОСОБА_1 має незадовільний стан здоров`я через злоякісне новоутворення нирки (саркома) в зв`язкув з чим особисто не може надати пояснення в судових засіданнях. Просить залишити скаргу без задоволення.

В судових засіданнях присутні учасники справи підтримали свої доводи та заперечення. Відзивів, заяв, клопотань тощо від інших учасників справи до суду не надходило.

За умовами ст.. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, відзив та пояснення на неї, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

В межах строку, встановленого п. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, до Господарського суду Рівненської області від ОСОБА_1 надійшла заява від 07.08.2023 року про визнання кредитором у справі № 918/592/23. Останній просить суд визнати ОСОБА_1 кредитором у справі № 918/592/23 про неплатоспроможність ОСОБА_2 з грошовими вимогами в сумі 1 663 871,30 грн та включити їх до реєстру вимог кредиторів у відповідності до черговості, що встановлена Кодексом України з процедур банкрутства.

Заява мотивована тим, що 03.02.2014 року ОСОБА_1 було позичено ОСОБА_2 кошти в сумі 50 000 дол. США на підтвердження чого останнім надано розписку. Відповідно до розписки, ОСОБА_2 зобов`язувався повернути позичені кошти в сумі 50 000 дол. США до 31.01.2021 року. Однак, вказаний обов`язок зі сторони боржника виконано не було, отримані кошти згідно до розписки не було повернуто у визначений розпискою строк. 18.03.2023 року, боржником було здійснено часткове погашення сволго боргу, що зафіксовано в розписці. Дане погашення відбулося шляхом передачі у власність транспортного засобу - Mitsubishi Pajero 2007 року випуску, який по домовленості оцінено в 4 500,00 дол. США. Таким чином, станом на дату відкриття провадження у справі заборгованість по даній розписці становить 45 500,00 дол. США., що станом на 07.08.2023 року еквівалентно гривні України за курсом НБУ сумі в розмірі 1 663 871,30 грн.

Арбітражним керуючим подано суду повідомлення (вих. № 02-01/20-918/592/23-32 від 09.08.2023 року) про результати розгляду заяви про визнання кредитором ОСОБА_1 до боржника, яке було направлено на електронну адресу ОСОБА_1 та в якому вказано, що враховуючи той факт, що заявлені грошові вимоги кредитора ОСОБА_1 до боржника ОСОБА_2 не забезпечені заставою, грошові вимоги кредитора визнаються керуючим реструктуризацією в повному обсязі на суму 1663 871,30 грн, та підлягають включенню до Реєстру вимог кредиторів у справі № 918/592/23 про неплатоспроможність ОСОБА_2 як вимоги 2 (другої) черги задоволення. Також, окремо як витрати пов`язані з веденням справи про неплатоспроможність ОСОБА_2 підлягає визнанню сума сплаченого судового збору в розмірі 5 368 грн. 00 коп.

23 серпня 2023 до суду від кредитора АТ "Укрсиббанк" надійшла заява 27-3-03/496 від 14.08.2023, згідно якої кредитор просить проводити попереднє засідання без участі його представника. Разом з цим висловлює сумніви щодо обгрунтованості кредиторських вимог ОСОБА_1 та стверджує про існування загрози визнання судом фіктивної кредиторської заборгованості до боржника. Звертає увагу, що відповідно до розписки від 03.02.2014 про отримання коштів в сумі 50000 дол.США, боржник зобов`язувався повернути кошти у строк до 31.01.2021 року. При цьому на сайті судової влади України відсутня інформація, що кредитор ОСОБА_1 після 31.01.2021 звертався до суду за захистом своїх прав. З огляду на вказане та покликаючись на правові висновки Верховного Суду у справах № 910/14923/20 (постанова від 22.12.2022) та № 902/221/22 (постанова від 01.03.2023) просить застосувати до розгляду заяви кредитора ОСОБА_1 підвищений стандарт доказування.

25.09.2023 до суду від ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення по справі з огляду на заперечення іншого кредитора. Зокрема повідомлено, що ОСОБА_1 03.02.2014 року надано в позику ОСОБА_2 кошти в розмірі 50 000,00 дол. США. Передача коштів відбувалась в присутності свідка ОСОБА_4 , якою вчинено відповідну помітку на розписці. Обгрунтовуючи можливість надання такої суми коштів в позику кредитор вказує, що напередодні, а саме 10.01.2014 року ОСОБА_1 отримав в позику у ОСОБА_3 55000,00 дол.США. Факт отримання даної суми коштів 10.01.2014 року підтверджується наданням копії розписки від 10.01.2014 року, яка на звороті містить докази того, що вказані кошти було повернуто позикодавцю - ОСОБА_3 30.12.2016 року. Стосовно можливості надати таку позику ОСОБА_3 подано відомості про нараховану заробітну плату останнього в період з 01.01.2008 по 10.01.2014 (довідка з автоматичної системи Пенсійного фонду України), з якої вбачається отримання сукупного доходу в розмірі 693286,77 коп., що за курсом НБУ на дату надання позики становило 86736,74 дол.США.

26.09.2023 до суду від представника кредитора ОСОБА_1 надійшло клопотання про приєднання нотаріально засвідченої заяви свідка ОСОБА_4 . Зі змісту вказаної заяви вбачається, що свідок підтверджує факт передачі коштів в сумі 50000,00 дол.США в її присутності 03.02.2014 в позику від ОСОБА_1 ОСОБА_2 , про що було складено відповідну розписку.

Як зазначалось вище, за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про грошові вимоги кредитора до боржника, місцевий господарський суд перевіривши правові підстави виникнення заборгованості та її розміру, задоволив заяву ОСОБА_1 про грошові вимоги кредитора до боржника ОСОБА_2 на суму 1 663 871,30 грн та 5 368,00 грн - судового збору.

З даного приводу судом апеляційної інстанції зазначається слідуюче.

Приписами ст. 204 ЦК України презумпція правомірності укладеного між сторонами правочину не спростовує відповідного обов`язку заявника-кредитора, вимоги якого підтверджені борговою розпискою, надати сукупність усіх необхідних доказів на обґрунтування своїх вимог.

Отже, не досліджуючи дійсність відповідного правочину, що виходить за межі предмету розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника, господарський суд у справі про неплатоспроможність фізичної особи, вирішуючи питання про належне документальне підтвердження кредиторських вимог за борговою розпискою, може надати правову оцінку реальності (дійсності) таких зобов`язань на підставі інших доказів, що підтверджують/спростовують фінансову спроможність цього кредитора щодо надання відповідної позики боржнику.

На підставі даного, при розгляді такого роду заяв з кредиторськими вимогами, господарський суд має дослідити фінансову спроможність кредитора щодо надання позики боржнику.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц, що повністю відповідає усталеній правовій позиції, відображеній, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 18.03.2013 у справі № 6-63цс13, а також у перелічених скаржником у касаційній скарзі постановах Верховного Суду у справах №№ 604/1038/16-ц, 707/2606/16-ц, 143/280/17, 559/2587/19, 464/5314/17, 319/1669/16, 524/4946/16, 604/1038/16.

Судова палата з розгляду справ про банкрутство КГС ВС під час розгляду справи № 902/221/22 (постанова від 01.03.2023) враховувала, що згідно наведеної усталеної правової позиції боргова розписка підтверджує не лише факт укладення договору позики та погодження його умов між кредитором та боржником, а також вона засвідчує й безпосередньо факт отримання боржником від кредитора грошових коштів у певному розмірі або речей. З метою запобігання визнання судами необґрунтованих вимог до боржника, суд за вимогами, що виникли з розписок має перевірити документальне підтвердження джерел походження коштів, наданих фізичною особою кредитором у позику фізичній особі-боржнику.

Колегією суддів апеляційного суду під час розгляду справи досліджено оригінали розписок від 10.01.2014 та від 03.02.2014, встановлено відповідність з наданими в матеріали справи їх копіями.

З наданих доказів вбачається, що ОСОБА_1 було надано 03 лютого 2014 року в позику ОСОБА_2 кошти в розмірі 50 000,00 дол. США. Розписка містить підтвердження свідка ОСОБА_4 (паспорт НОМЕР_3 від 20.08.1998) про факт передачі коштів. На звороті міститься розписка від 18.03.2023 про часткове погашення боргу в сумі 4500 дол.США шляхом набуття у власність транспортного засобу, яким володів боржник. Вказане стверджується також і нотаріально посвідченою заявою свідка ОСОБА_4 (старша сестра боржника) від 26.09.2023, якою було вчинено відповідний запис в розписці.

Додатково представником кредитора ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції додані нотаріально посвідчені заяви гр. ОСОБА_4 (сестра боржника) та ОСОБА_5 (донька кредитора) від 10.01.2024, в яких останні підтверджують давні дружні відносини між кредитором та боржником, стверджують про обізнаність щодо факту передачі коштів в сумі 50000,00 дол.США саме 03.02.2014 та його реальність, а також проведення часткового розрахунку (повернення позики) шляхом передачі автомобіля Mitsubishi Pajero 2007 року випуску, який по домовленості оцінено в 4 500,00 дол. США.

Вказані заяви судом апеляційної інстанції прийнято до уваги згідно ст. 269 ГПК України з огляду на те, що скаржником в апеляційній скарзі розширено перелік сумнівів в реальності правочину порівняно з письмовими доводами в суді першої інстанції.

Таким чином факт передачі коштів за розпискою від 03.02.2014 суд апеляційної інстанції вважає підтвердженим.

Відносно джерел походження коштів встановлено, що попередньо, а саме 10 січня 2014 року, ОСОБА_1 отримав як позику у ОСОБА_3 55000,00 дол.США. Факт отримання даної суми коштів 10 січня 2014 року ОСОБА_1 підтверджується наданням розписки від 10 січня 2014 року, яка на звороті містить докази того, що вказані кошти було повернуто позиковавцю ОСОБА_3 30.12.2016 року.

Повернення коштів ОСОБА_3 в 2016 році відбулось за рахунок власних заощаджень кредитора та коштів отриманих від продажу квартири матері в м. Рівному (інформація згідно заяви доньки кредитора ОСОБА_5 в заяві від 10.01.2024).

Окрім того, суду надані докази того, що ОСОБА_3 мав необхідні фінансові ресурси для того щоб надати ОСОБА_1 позику в розмірі 55 000,00 дол. США., оскільки ним за період з 01 січня 2008 року по 10 січень 2014 року було отримано сукупний дохід (заробітну плату) в сумі 693 286 грн. 77 коп., що за курсом НБУ на дату надання позики (10 січня 2014року) становило 86 736,74 дол. США.

Таким чином кредитором підтверджено можливість надання вищевказаної суми коштів в позику.

Стосовно проведення часткового розрахунку шляхом передачі автомобіля Mitsubishi Pajero 2007 року випуску, який по домовленості оцінено в 4 500,00 дол. США., суд констатує, що в матеріалах справи міститься копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ( НОМЕР_4 ) за ОСОБА_1 . Реєстрація вчинена 18.03.2023. При цьому в поданих до суду деклараціях боржника за 2021-2022 роки міститься інформація про наявність у власності останнього автомобіля Mitsubishi Pajero 2007 року випуску, який було придбано в 2021 році.

Отже, факти існування та передачі автомобіля в рахунок погашення боргу відповідають дійсності. Доказів повернення залишку суми позики матеріали справи не містять.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності на предмет належності, допустимості, достовірності та вірогідності (ст.ст. 76-79 ГПК України) колегія суддів дійшла висновку про реальність вчиненого між кредитором та боржником правочину позики, оформленого у вигляді розписки, відсутності факту повного погашення позики, а тому висновки суду першої інстанції щодо задоволення заяви ОСОБА_1 з грошовими вимогами до боржника ОСОБА_2 на суму 1 663 871,30 грн та 5 368,00 грн - судового збору є правильними.

Викладені в апеляційній скарзі аргументи скаржника не спростовують висновків місцевого господарського суду. Відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене вище, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що ухвала Господарського суду Рівненської області від 26.09.2023 року в частині розгляду кредиторських вимог ОСОБА_1 відповідає матеріалам справи, грунтується на чинному законодавстві і підстав для її скасування немає.

Понесені апелянтом судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги залишаються за ним.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укрсиббанк" залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Рівненської області від 26 вересня 2023 року у справі № 918/592/23 в частині визнання вимог кредитора ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу № 918/592/23 повернути Господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "30" січня 2024 р.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Миханюк М.В.

Суддя Павлюк І.Ю.